mot · FZ022215 · 1976-03-09 00:00:00 — 1975/76: 2215 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:39 om skolans inre arbete m. m. principiella inställning till de skolpolitiska frågorna har fastslagits i det utbildningspolitiska programmet . Genom samhällsutvecklingen har förutsättningarna för ett rikt kulturellt och socialt liv förändrats. Den materiella utvecklingen, vilken från många utgångspunkter betytt mycket för människorna, har inte utgjort någon garanti för gemenskap, solidaritet och ökat inflytande eller en i alla avseenden god livsmiljö. Trots detta har samhället i hög grad inriktats på en fortsatt utveckling av den materiella standarden, utan tillräcklig hänsyn till sociala, kulturella och miljömässiga faktorer. Det avancerade industrisamhället har tillåtits leda fram till en omfattande centralisering av bebyggelse och näringsliv. Utvecklingen i kommuner och näringsliv har inneburit att den enskildes möjligheter att påverka beslutsfattandet har förändrats. Genom den kraftiga befolkningskoncentrationen har undermåliga boendemiljöer med social och kulturell utarmning som följd vuxit fram. Utglesningen i avfolkningsområdena leder också till en åldersmässigt snedvriden fördelning av befolkningen. Åldersuppdelningen i boendet har lett till vidgade generationsklyftor. Familjen utgör, och måste utgöra, en i samhällsbyggnaden. Dess storlek och sammansättning har dock förändrats. Inte sällan lever barn tillsammans med endast en förälder. I allt fler familjer finns ingen vuxen person hemma . Den förändrade familjesituationen innebär att barnens möjlighet att i hemmen få kunskap om praktiska vardagsfrågor har minskat. möts barnen av en mera komplicerad samhällsbild där frågor om naturresursernas ändlighet och miljöförstöring som livshotande problem är aktuella . Skolan måste ta elevernas situation och som utgångspunkt för sin verksamhet. Skolan är en del av samhället och kan därför inte stå opåverkad av utvecklingen. Det är genom utbildningen som människors möjlighet till välfärd och personlighetsutveckling i ett samhälle kan förverkligas. Utbildningens omfattning, inriktning och kvalitet formar också i hög grad det framtida samhället. Det är samhällets uppgift att svara för att alla ges möjlighet till en god och likvärdig utbildning oavsett yrkesinriktning, bostadsort och social bak 1 1975/76. Utbildningsväsendet har expanderat kraftigt under . Vi har en nioårig grundutbildning. De flesta ungdomar fortsätter sedan till gymnasieskolan och av dessa en något mindre del till eftergymnasiala utbildningsvägar. Allt fler återkommer till någon form av utbildning yrkeserfarenhet, trots att vuxenutbildningen ännu inte funnit sina rätta former. Ett brett utbud av kurser och utbildningsvägar är nödvändigt för att så många som möjligt skall beredas tillfälle till utbildning. Även den eftergymnasiala utbildningen måste utvecklas och anpassas efter den förändrade situationen. erbjuds en bredare och bättre utbildning än tidigare och därigenom har väsentligt större förutsättningar för jämlikhet i utbildningshänseende skapats. I sina huvuddrag har utbildningsreformerna kunnat genomföras under politisk enighet. har intensivt engagerat sig i utbildningsfrågorna och har i vid upprepade tillfällen föreslagit åtgärder förförbättringar. Likvärdiga möjligheter och valfrihet i utbildningshänseende måste vara en grundläggande målsättning. Med utgångspunkt i dessa mål kommer att med kraft fortsätta sin strävan att förbättra skolan och att ständigt ge den en framåtsyftande funktion i ett föränderligt samhälle. De förändrade förhållandena har ställt nya krav på skolan och medfört stora påfrestningar. Skolans arbetsformer har utvecklats, men elementära arbets- och studiemiljökrav har inte alltid kunnat tillgodoses. Åtgärder måste sättas in för att snabbt kunna förverkliga skolans vidgade sociala målsättning, annars kan många ungdomar få problem . Samarbetet mellan elever och mellan elever, föräldrar, lärare och övrig personal måste ha en framträdande roll i skolan. Skolan har inte förutsättningar att erbjuda alla elever en meningsfull verksamhet. Många får inte den stimulans som behövs för att klara förhållandena i skolan och i arbetslivet. Missförhållanden av olika slag, som skolk och mobbing, har blivit vanliga. Därför vill med kraft verka för att finna lämpliga medel för att förbättra skolsituationen. De enskilda människorna skall genom utbildningen ges möjlighet att utveckla individuella anlag och intressen och få bättre förutsättningar för kulturell och samhällelig aktivitet. En god grundläggande utbildning åt alla är också en förutsättning för en demokrati och jämlikhet mellan människorna. Alla skall, oavsett bostadsort, social och ekonomisk bakgrund erbjudas en utbildning som svarar mot såväl individuella önskemål som mot de krav yrkesliv och samhälle ställer. Skolan måste ses som en del av samhället. Dess fostrande roll framträder klarare om den betraktas som en del av den miljö som de unga skall växa in i. Det är väsentligt att erfarenhetsmässiga lärdomar och teoretiska kun skaper ses som en helhet och att den praktiska och teoretiska utbildningen samordnas. Det finns behov av ett normsystem för umgänget mellan människor såväl i skolan som i samhället i övrigt. Respekt för andra individer och grupper, tolerans och förståelse måste prägla relationerna mellan människor. Det är angeläget att barn och ungdomar tillägnar sig denna grundsyn. De etiska frågeställningarna skall tas upp i bl. a. religionsundervisningen. livsåskådning och humanism representerar en uppfattning om människovärdet, som utgör en omistlig tillgång för vårt samhälle. Många barn känner otrygghet i skolan. Kontaktproblem, fysiska och psykiska påfrestningar och utstötning ur kamratgruppen kan leda till att skolan blir en negativ upplevelse. Detta är synnerligen allvarligt, eftersom otryggheten lätt kan bli bestående. Mobbing och våldsyttringar måste med kraft motverkas. Verksamheten i skolan måste därför formas så att samarbetet mellan de där verksamma främjas. Alla människor måste respekteras oavsett ursprung och individuella särdrag. Eleverna har, tillsammans med skolans personal, en viktig uppgift när det gäller att motverka mobbing. Genom grundutbildning och fortbildning skall personalen ges förutsättningar att utveckla skolans sociala liv i positiv samarbetsanda. Skolan skall ge en god allmänbildning samt befrämja förmågan till självständigt tänkande, solidaritet och viljan att ta ansvar. Aktiviteterna måste ha en sådan uppläggning att de i sig innebär en träning av för demokratin vitala funktioner. Såväl skolans personal som elever måste få möjlighet att påverka sin arbetsmiljö. Härigenom tränas eleverna att i samarbete åstadkomma förbättringar inom skolan. Även skolans bedömningssystem skall utformas så att det främjar samarbetet. Vårt samhällssystem ställer krav på människornas kunskaper och färdigheter. Såväl för individens som för samhällets utveckling är det viktigt att dessa krav kan tillgodoses. Alla människor måste tillgodogöra sig de erfarenheter och färdigheter som behövs för en meningsfull funktion i samhället. Det är viktigt att ta till vara den stimulans som ett växelspel mellan förvärvsarbete och skolgång utgör. Förmågan att behärska tal och skrift är en förutsättning för kulturutveckling. Det är absolut nödvändigt att ger eleverna goda läs-, skriv- och räknefärdigheter. Särskild uppmärksamhet måste riktas på olikheter i språkmiljön, så att barnen kan ges likvärdiga möjligheter. Genom att på ett tidigt stadium utveckla språkfärdigheterna och däri ingående begrepp kan senare studier bedrivas effektivare. 1* 1975/76. Eleverna skall ha möjlighet att utvecklas efter sina personliga förutsättningar. Det är en viktigt uppgift att särskilt beakta de behov som handikappade elever har i det ena eller det andra avseendet. Den teoretiska inriktningen av har inneburit att många elevers förväntningar inte kunnat infrias. För att förbereda eleverna för arbetslivet och annan samhällsaktivitet måste verksamheten präglas av balans mellan praktik och teori. Enligt mening finns således ett omfattande reformbehov i vad gäller såväl skolans sociala funktion som dess roll av kunskapsförmedlare. har i sitt omfattande arbete belyst de sociala problemen i skolan och lämnat förslag, främst i organisatoriskt avseende, för att lösa dessa. Betygsfrågorna övervägs av betygsutredningen, vilken väntas lämna sina förslag under innevarande år. Läroplansfrågoma studeras inom ramen för den fortlöpande läroplansuppföljningen för () inom SÖ. har under allmänna motionstiden lämnat en partimotion till beträffande läroplansarbetet (motion 1976:322). Där begär vi att en parlamentarisk utredning tillsättes med uppgift att lämna förslag till en reviderad läroplan. I motionen pekar på vikten av att föra in mera praktiska inlärningsformer i skolan, nödvändigheten av ett närmare samarbete mellan skola och arbetsliv, nödvändigheten av att - inte minst på låg- och mellanstadiet - betona basfärdigheternas betydelse. Vi framhåller också problemen med rekrytering till de naturvetenskapliga linjerna inom gymnasieskola och högskola och menar att åtgärder måste vidtas för förbättringar i detta avseende redan i . framhåller vikten av att skolan kan främja sunda levnadsvanor bland eleverna och att skolan kan svara upp mot de vidgade kulturella ambitionerna på barn- och ungdomssidan, vilka beslutat om i annat sammanhang. I proposition 1975/76:39 angående skolans inre arbete visar regeringen att man i väsentliga avseenden tagit fasta på synpunkter i vad gäller läroplanen. Man är emellertid inte beredd att bedriva ett utredningsarbete i parlamentariska former så som vi krävt. står självfallet kvar vid sin uppfattning om att även utredningsarbetet bör bedrivas under medverkan av parlamentariker. Tidningen har i en kommentar till centermotionen sagt: Ett starkt önskemål från våra parlamentariker om insyn i ett sådant utredningsarbete på ett tidigt stadium måste mötas med största respekt. (Skolvärlden nr 5). Vi kräver åter att det läroplansarbete som aktualiseras i propositionen bedrivs under parlamentarisk ledning. Få utredningsförslag har så in i minsta detalj blivit föremål för en bred debatt som förslaget om skolans inre arbete. Vi finnér det vara värdefullt att regeringen nu i så hög grad tagit hänsyn till den omfattande debatten vid sina ställningstaganden. Den öppenhet som präglat SIA-reformens framväxt är en god grogrund för det praktiska förverkligandet av en ny skola genom ett engagerat arbete från skolans personal, elever, föräldrar och politiska förtroendemän ute i kommunerna. Den kanske mest intensiva delen av SIA-debatten rörde förslaget om den samlade skoldagen. I viss utsträckning grundades den debatten på missuppfattningar om förslagets innebörd. Många uppfattade att barnen obligatoriskt skulle vara i skolan från tidig morgon till sen kväll. Men en viktig och sakligt grundad del av kritiken gällde att möjligheter skulle öppnas att lokalt besluta att även de minsta barnen obligatoriskt skulle vara i skolan upp till . Regeringen har tagit intryck av den kritiken och föreslår en maximitid om för årskurserna ett och två. Vi delar den uppfattningen. Enligt vår mening uttrycker begreppet den samlade skoldagen en social ambition och omsorg om eleverna. Alla aktiviteter i skolan, timplanebunden undervisning, raster och annan verksamhet, skall syfta till att nå en gemensam målsättning. i belysning av dagens förhållanden i skolan gäller det att fylla håltimmar och raster med en utvecklande och engagerad verksamhet och att man härigenom inte strikt kan hävda vad som är schemabunden tid och vad som är övrig tid. På många skolor tillämpas redan ett system som kan kallas för en samlad skoldag. Man ställer olika fritids- och hobbyverksamheter till förfogande under icke schemalagd tid. I dessa skolor innebär den samlade skoldagen i princip endast att närvaroplikten utsträcks till håltimmarna. öppnas möjligheter för föreningslivet att, även med utnyttjande av egna lokaler, gå in under den samlade skoldagen. I propositionen förutsättes att den samlade skoldagen skall införas /78. Det blir emellertid inget tvång på kommunerna. Det antyds dock att man senare tvångsvis skall aktualisera ett beslut. För att stimulera kommunerna föreslås ett särskilt statsbidrag motsvarande per elev att utgå till de rektorsområden där den samlade skoldagen införts. Enligt vår mening utgör ett vidgat socialt ansvar för eleverna en självklar uppgift för kommunerna. Formerna för detta ansvar måste med nödvändighet variera från kommun till kommun beroende på den sociala situationen inom kommunen - avståndsfrågor osv. Det torde vara omöjligt att avgöra när detta engagemang för eleverna har nått sådana former att det kan sägas innebära en samlad skoldag. Någon definition i detta sammanhang låter sig knappast göras åtminstone inte i ett kvalitativt avseende. mening bör därför i stället slå fast att skolan har ett ansvar för elevernas verksamhet de befinner sig där och att det är en fördel om skoldagen börjar och slutar . Statsbidrag för fritidsbetonade aktiviteter bör utgå till samtliga kommuner fr. o. m. /78 med per elev. I en del kommuner finns betydande problem när det gäller att införa en samlad skoldag. Det kan gälla lokalfrågor, skolskjutsorganisation m. m. Det är viktigt att man i sådana fall inte tvångsvis söker införa SIA-modellen. Kommunerna bör ges möjligheter att ekonomiskt ta på sig vidgade sociala uppgifter. Vi uppfattar således inte införandet av en samlad skoldag som någon dramatisk förändring i förhållande till dagsläget. Det gör att vi också vill uttala tveksamhet till behovet av att minska den timplanebundna undervisningen på mellanstadiet. Det finns ett otvetydigt motsatsförhållande mellan kraven att stärka elevernas basfardigheter m. m. och kraven att ge ett ökat utrymme för mera fria aktiviteter i skolan. Erfareheten visar att ett av de bästa sätten att komma till rätta med sociala problem i skolan är att eleverna upplever skolan och undervisningen som meningsfull - att de känner att de lär sig något väsentligt. De problem som man vill lösa genom den samlade skoldagen på låg- och mellanstadiet kan i första hand lösas genom en pedagogisk utveckling och en undervisning som är mer öppen gentemot samhället i övrigt. Dessa frågor bör noga övervägas inom den parlamentariska översyn av läroplanen som vi förordar, varefter förslagen bör presenteras i för slutligt ställningstagande. När det gäller att utveckla skolans arbetsformer är det viktigt att finna former som ger eleverna en social trygghet och som stärker elevernas och föräldrarnas möjligheter att samverka med lärare och skolledning. Enligt vår mening är det naturligt att utgå från elevens situation i skolan. Positiva relationer mellan hem och skola är särskilt viktiga för att barn och ungdomar skall ha en trygg tillvaro med enhetliga normer och regler. Barnens utveckling måste ske genom ett positivt samspel mellan dem själva, föräldrarna och skolan. Det är därför nödvändigt att utöver de enskilda samtalen minst två klassmöten anordnas per läsår. Men det är också viktigt att resurser står till förfogande för en aktiv kontaktverkamhet från skolans sida med föräldrar. Särskilt viktigt är att nå föräldrar som förhåller sig passiva till barnens skolgång. Medel ur förstärkningsresursen bör kunna användas för sådan kontaktverksamhet. De sociala och allmänmänskliga relationerna inom skolan måste byggas upp under trygga förhållanden. Detta gäller såväl relationerna mellan eleverna, mellan elever och lärare och mellan föräldrar och lärare. Avgörande är att eleverna kan identifiera sig med en liten grupp, klass, och att ett fåtal lärare har ansvaret för undervisningen av denna. innebär att personliga relationer måste brytas innebär en förlust för skolan och skolmiljön. Från dessa utgångspunkter är det nödvändigt att klassen utgör den primära enheten och att det finns en klassföreståndare som har det yttersta ansvaret för denna klass. Men det är också viktigt att undervisningen kan bedrivas i så små grupper som möjligt. I det dagliga arbetet är det ofta praktiskt att samarbeta mellan olika klasser. Vi finner det vara värdefullt med ett sådant samarbete, så att det bildas mindre sekundärgrupper i skolan, arbetsenheter. Härigenom kan vissa större organisatoriska, pedagogiska och elev vårdsproblem lösas. En sådan ordning främjar också de personliga relationerna inom skolan. Det bör vara naturligt att lärarna inom en sådan enhet samverkar genom arbetslag. Men sådan samverkan kan självfallet aldrig påtvingas den enskilde läraren. Inom ramen för ett friare resursfördelningssystem och större lokala möjligheter att jämka timplanen kan man nå för den enskilde eleven väsentliga förbättringar av utbildningssituationen. Men det är viktigt att de möjligheter som finns verkligen kan tas till vara för att anpassa undervisningssituationen efter vad som är mest positivt för varje enskild elevs situation. Möjligheterna att jämka timplanen måste vidgas så långt det över huvud taget är möjligt med bevarad enhetlig utbildningsnivå i landets olika kommuner. måste skolstyrelserna med stor frihet, men självfallet med ett bibehållet ansvar för den enskilde elevens situation, kunna medge befrielse från sista årskursen i , när lärare, elever och föräldrar samfällt bedömer detta vara den bästa vägen. Med en sådan elevcentrerad syn på dessa frågor fordras inte det särskilda uttalande om en restriktiv tillämpning som förordas i propositionen. Ambitionen att öppna skolan mot arbetsliv och organisationer stämmer väl överens med de principer som ligger till grund för krav om mera praktiska inlärningsformer. Det är viktigt att eleverna blir väl förtrogna med arbetslivet, dvs. dess villkor, organisationer och förutsättningar. Detta bör prägla alla nivåer inom skolan. Behovet av kontakt med samhälle och arbetsliv visar hur skolan är beroende av samhällsutvecklingen. Det är viktigt att skolan så långt som är möjligt kompenserar de bristande möjligheterna i samhället för barn och ungdomar att få kontakt med vuxenvärlden och arbetslivet. Vi vill särskilt understryka vikten av att man av val av framtida studieinriktning och yrke intensifierar kontakter i detta avseende och förstärker SYO-insatserna. Det är vidare viktigt att pryoverksamheten används mera målmedvetet än . Till årets riksdag har från centerhåll avlämnats en motion (1975/76:1349) där syn på vissa centrala ungdomspolitiska frågor presenterades. I motionen framhölls att folkrörelsernas profil och egenart är något väsentligt för samhällsutvecklingen, vilket på alla sätt måste tas till vara. En positiv opinionsbildning för aktivt ungdomsarbete fordrar en ökad samverkan mellan skolan samt social-och fritidssektorerna och insatser av aktiva Samhället bör positivt stödja ungdomsarbetet, vilket förutsätter en helhetssyn och en samordning av bidragsgivningen. En översyn av samhällets totala bidragsgivning bör vidtas i enlighet med de riktlinjer tidigare givit regeringen till känna. I motionen framhölls vidare angelägenheten av att frågan om tillsynsmyndighet för de ungdomspolitiska frågorna löses men att dessa frågor inte kan föras över på förrän ungdomsrådet fått en fastare organisation och struktur. I motionen föreslogs ett utökat stöd till ungdomsorganisationernas centrala och lokala verksamhet samt ett särskilt bidrag för politiskt informationsarbete bland ungdom. I vad gäller frågorna om en översyn av samhällsstödets uppbyggnad, dvs. i fråga om tillsynsmyndighet, stöd till organisationernas centrala och lokala verksamhet samt politiskt informationsarbete bland ungdomar, hänvisar vi i detta sammanhang till denna motion. Det bör noteras att i väsentliga avseenden innebär detta en annan syn på uppbyggnad och handläggning av de ungdomspolitiska frågorna än vad som presenteras i SIA-propositionen. Proposition 1975/76:39 öppnar formella möjligheter till ett aktivt förenings- och ungdomsarbete inom skolan. Däremot ges inte de praktiska förutsättningarna för ett mångsidigt och aktivt engagemang från föreningarnas sida i skolan. Skall föreningarna kunna ta till vara de möjligheter som erbjuds, måste verksamheten utvecklas t. ex. i vad gäller organisation, metod i ungdomsarbete och ledare. Organisationerna måste få praktiska möjligheter att lösa dessa frågor på ett sådant sätt att de kan bevara och utveckla sina idéer och identiteter. Vi förutsätter att sådana ekonomiska resurser kommer att ställas till organisationernas förfogande att de kan klara den nödvändiga ledarutbildningen och metodutvecklingen. Enligt vår mening är det viktigt att mångsidigheten garanteras när det gäller organisationsaktiviteter i skolan. Att alla organisationer har samma möjligheter att verka vid samtliga skolor är ett oavvisligt krav. Men särskilt de små föreningarnas möjligheter att verka måste uppmärksammas i detta sammanhang. Det får inte bli så, att de föreningar som driver verksamhet uteslutande på ideell basis utestängs, därför att de inte förfogar över ledare under arbetstid. En lagfäst rätt till tjänstledighet, så som föreslog, är av avgörande betydelse i detta sammanhang. Regeringen bör presentera ett förslag med den innebörden. När det gäller det lokala aktivitetsstödet föreslås, som förutsattes i motion 1975/76:1349, att stöd utgår också för åldrarna . Däremot preciseras inte vilket belopp som skall utgå per sammankomst. Enligt vår mening bör det inte ankomma på regeringen att själv precisera detta belopp. bör därför, som föreslagits i den tidigare centermotionen, besluta att lokalt aktivitetsstöd utgår med . per sammankomst och att även i fortsättningen fattar beslut i denna fråga. Frågorna om statsbidragssystem och resursfördelning är avgörande när det gäller skolans organisatoriska uppbyggnad. En viktig frågeställning i detta sammanhang gäller ansvarsfördelningen mellan stat och kommun i de organisatoriska frågorna. förslag i denna del upplevde som utredningens mest väsentliga och konstruktiva. Det detaljerade statsbidragssystemet med föreskrifter i en rad olika avseenden skulle förenklas. En basresurs beräknad per klass och en förstärkningsresurs beräknad per elev skulle utgå. Genom att kommunerna med stor frihet skulle få disponera förstärkningsresursen innebar utredningens förslag en mycket långt gående decentralisering av beslutsfattandet på skolans område. Den genomgående positiva inställningen till utredningens förslag är glädjande. Även regeringen sluter upp bakom utredningen i denna del. Vår förhoppning är att utredningen om skolan, staten och kommunerna () skall komma ännu en bit på väg i dett decentraliseringsarbete. Genom att kommunerna fritt får disponera förstärkningsresursen kan resurserna styras dit där de bäst behövs. Statsmakterna bör enligt vår mening avhålla sig från pekpinnar i detta sammanhang. En sådan pekpinne finns i propositionen, där det sägs att förstärkningsresursen inte bör användas för att generellt sänka antalet elever per klass. I och för sig är det självklart att man måste använda förstärkningsresursen på en rad olika sätt för att komma till rätta med uppkommande problem. Oss förefaller det vara självklart att varje kommun inser detta utan något statsmakternas särskilda påpekande. Däremot kan ett sådant ställningstagande innebära att man på något håll avhåller sig från att minska klassernas och undervisningsgruppernas storlek även om detta är motiverat. De medel till särskilda åtgärder på skolans område, vilka utgått , har givit mycket goda resultat. De har öppnat möjligheter till särskilda insatser i skolor och inom områden med stora problem. När nu dessa resurser sammanförs i förstärkningsresursen får inte det innebära att möjligheterna till specialsatsningar inom problemområden begränsas. a. har en omfattande försöksverksamhet bedrivits med undervisning i mindre grupper. Den verksamheten har slagit väl ut. Genom mindre undervisningsgrupper kan en råd problem lösas utan andra särskilda insatser, vilket är värdefullt.