mot · FZ021065 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:90 med förslag till ny lag om behandlingen av häktade och anhållna m. fl., m. m. Regeringens proposition om behandling av häktade m. fl. innebär förbättringar i jämförelse med vad som gäller. Behovet av reformer när det gäller behandlingen av häktade har länge känts angeläget. Häktningstiderna är ofta långa, och de särskilda förhållandena i samband med en häktning utgör en hård press på dem som drabbas därav. Alla tänkbara åtgärder måste därför vidtagas för att detta frihetsberövande i sig inte skall bli onödigt plågsamt. Lagförslaget utgör ett steg i sådan riktning. Den nya häkteslagen innehåller bl. a. bestämmelser som rör möjligheten för de häktade att få kurativt och socialt stöd, erbjudande om arbete eller annan sysselsättning , gemenskap mellan intagna i häktet samt häktades kontakter med omvärlden genom tidningar, tidskrifter, radio/TV, brevväxling, besök och telefonsamtal. Vi betraktar förslagen som har att göra med ambitionen att bryta de häktades isolering som de viktigaste i propositionen. Det mest plågsamma i samband med en häktning är den strängt slutna miljön med fasta rutiner men också många dagar utan några meningsfulla avbrott. Den minimala kontakten med andra människor - annat än i förhörssammanhang och sysslolösheten har av många häktade betraktats som nära nog outhärdliga. Det är ur humanitär synpunkt viktigt att en reformering sker. Lagförslagets inriktning på sådana förändringar motverkas dock i många fall av tänjbara formuleringar av typen såvitt möjligt, om så kan ske utan olägenhet, i den utsträckning det lämpligen kan ske etc. Det finns en rad oklarheter, vars konsekvenser är svåra att förutse och som bäddar för visst godtycke. Sådana tänjbara formuleringar finns i en rad av lagparagrafer både i den gamla och den nu föreslagna lagen. Vissa häktesföreståndare kan tolka lagen mera repressivt än andra, och då kan också skillnaden mellan gamla och nya bestämmelser komma att suddas ut. I den viktiga frågan om rätten att få vara tillsammans med andra häktade sägs att detta skall få ske om lokalförhållandena medger det, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt eller utan fara fara för att bevis undanröjes eller utredning om brott eljest försvåras. Det är allt för många om och men för att det skall kunna anses tillfredställande. Så vitt vi förstår förutsättes att det även i fortsättningen ankommer på undersökningsledaren eller åklagaren att bestämma den häktades rätt på detta område. Vi anser att det riktiga måste vara att det är domstolen som i sina häktningsskäl också skall fastställa om sådan inskränkning i den häktades rätt skall få förekomma. Vi anser det vidare nödvändigt att isolering i största möjliga utsträckning undvikes. Kontakten med de anhöriga och främst då föräldrar, make/maka och barn utgör i en sådan situation en synnerligen viktig möjlighet och bör inte förhindras. Närén person anhålles och intas i häkte bör de anhöriga ofördröjligen kontaktas och rätten till besök fastställas som en laglig rätt. Lagförslagets paragraf 10 innehåller allt för många undantag och tänjbara formuleringar som kan användas mer eller mindre restriktivt beroende på åklagarens synsätt. Rätten att få besök, i första hand av de närmast anhöriga, bör inskrivas i lagtexten. För häktade utlänningar är situationen särskilt svår. De hamnar ofta i en än hårdare isolering, främst p. g. a. språksvårigheter. På detta område måste särskilda insatser göras. Redan i början av vistelsen måste de häktade informeras om situationen på sitt eget språk, få sina rättigheter klargjorda och beredas ovillkorlig rätt till tolkhjälp. Tidningar och litteratur på deras eget språk måste tillhandahållas. I remissyttrandet från understryks vikten av samarbete mellan häktena och invandrarbyråerna både när det gäller tolkning och anskaffande av litteratur. Särskild lagparagraf, med tanke på utlännings svåra situation, borde ha funnits i lagförslaget. I paragraf 9 uppräknas en rad myndigheter till vilka häktad skall ha rätt att skriva brev utan föregående granskning. Till dessa uppräknade myndigheter bör också läggas statens invandrarverk. I lagförslagets paragraf 4 heter det: Läkares anvisning rörande vården av häktad som är sjuk skall beaktas. Här finns behov av en skärpt formulering. Det bör rimligen stå: Läkares anvisning rörande vården av häktad som är sjuk skall följas, eftersom ingen person bättre än en läkare kan bedöma vårdbehovet. I den nu gällande tillämpningskungörelsens paragraf 16 heter det: 1 förvaringslokalen skola ett exemplar av lagen om behandling av häktade och anhållna m. fl. samt ett exemplar av denna kungörelse hållas tillgängliga för de intagna. Den bestämmelsen utesluts ur det nya förslaget. Någon motivering står ej att finna i propositionen. Vi anser att den bestämmelsen måste anses viktig för de häktades möjligheter att själva informera sig om gällande rättigheter och föreslår därför att den i form av lagtext infogas i det föreliggande lagförslaget. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställes att 1. antar det i prop. 1975/76:90 framlagda lagförslaget 2. hos regeringen hemställer om förslag till de ändringar i lagförslaget om behandling av häktade och anhållna m. fl. som angetts i motionen, att föreläggas under innevarande . (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk)