mot · FZ021925 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 1925 av i Stenkyrka m. fl. om åtgärder för främjande av ombyggnad av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse I motion 1969:616 framfördes synpunkter och förslag i frågan angående bostadslån till ombyggnad av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Sammanfattningsvis anfördes att hela miljön, inte endast de kulturhistoriskt märkliga byggnaderna, borde kunna få statligt stöd i form av tioåriga avskrivningslån för de kostnader som översteg de normala. borde låneärendena avgöras av länsbostadsnämnderna och inte av Kungl. Motionens syften tillgodosågs till stor del av saneringsutredningen i dess betänkande, del III. Man föreslog dock att i första hand endast ett förhöjt låneunderlag skulle utgå och att endast i särskilda fall s. k. tilläggslån skulle medges. Dessa skulle kunna skrivas av efter en tioårsperiod. Betänkandet rörde i princip endast bostadsbebyggelse. har den befintliga bebyggelsens värde som en resurs i samhällsplaneringen uppmärksammats på ett helt annat sätt . Det är därför följdriktigt och välkommet att lagstiftning och låneregler inte inriktats på ett fåtal riksklenoder, som t. ex. , utan gjorts mer allmängiltiga. kan dock användas som ett exempel på hur bevarandearbetet kan bedrivas. har i samråd med planverket och genomfört en särskild innerstadsutredning som utmynnat i ett av kommunfullmäktige antaget program för innerstadens bevarande som en levande miljö. Det fastlås där bl. a. att hela innerstaden skall bevaras, dvs. inte bara ett urval särskilt intressanta byggnader, och att bostadsbeståndet skall moderniseras på sådant sätt att sociala skiktningstendenser motverkas. har kommunen uppmuntrat iståndsättning av befintliga byggnader, och ett stort arbete har utförts på många händer. Den befintliga ägostrukturen, iståndsättningsarbetenas brådskande natur och hänsynen till den mångskiftande miljön tillät inte den stordrift i projektering och utförande som tidigare framstått som lämplig. Sedan kommunen antagit bevarandeprogrammet har restaureringsintresset ytterligare ökat. Eftersom även utgör ett pilotprojekt i det europeiska har vården av den historiska miljön ställts i centrum på ett alldeles särskilt sätt. Det har därvid visat sig att de statliga lånebestämmelserna och de därtill hörande tillämpningsföreskrifterna inte är helt ändamålsenliga. Bristerna som till stor del är av administrativ karaktär - innebär att det är för svårt att låna pengar, att för små medel ställs till förfogande, att villkoren ibland blir för svåra och att besluten dröjer alldeles för länge: O Ansökan om förhöjt låneunderlag eller tilläggslån ställs till regeringen. Redan detta att ansöka till regeringen innebär en tröskel, som endast ett begränsat urval sökande tar sig över. Det innebär att en välutbildad elit har ett stort försteg framför gemene man och att landsortens intressen lätt blir eftersatta i förhållande till huvudstadens. O Handläggningstiden är lång, i bästa fall . Detta innebär att den sökande får en lång tids ovisshet som byggnadskostnaderna hinner stiga , mer . O De redovisade lånebehoven prutas regelmässigt ner, vilket ställer de sökande i en mycket svår situation. Då det gäller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse är det nämligen svårt eller omöjligt att rationalisera arbetet utan att låta kulturhistoriskt oersättliga värden förfaras. O Reglerna för tilläggslån har blivit ytterst snäva. Tilläggslån kan endast beviljas byggnadsminne eller motsvarande, ej kringliggande miljöbebyggelse, och förhandlingar om ev. avskrivning av lånet kan tas upp först efter tioårsperioden. För att uppnå de av avsedda syftena med de låneformer som tillskapats för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse fordras således en översyn av lånereglerna och tillämpningsföreskrifterna. Därvid bör också beaktas att allt fler kommuner genomfört utredningar av samma typ som i Visbyfallet och att man genom de kommande saneringsoch bevarningsprogrammen kommer att få en allt klarare bild av var den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen finns. En i vederbörlig ordning genomförd utredning bör kunna bilda underlag till en långtgående delegation av lånebeslut. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en skyndsam översyn av bostadslånereglerna och deras tillämpningsföreskrifter i syfte 1. att förhöjt låneunderlag för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse skall kunna beviljas av samma myndigheter som beviljar andra ombyggnadslån, 2. att tilläggslån skall kunna beviljas av länsbostadsnämnden eller , eventuellt upp till av regeringen eller angivna maximalbelopp, 3. att granskningspraxis inriktas på att fullt ut tillgodose dokumenterat lånebehov, 4. att tilläggslån ej skall reserveras för de kulturhistoriskt märkligaste byggnaderna utan kunna utgå även till miljöhus, 5. att en avskrivning skall vara regel vid tilläggslån och att denna avskrivning skall beslutas vid lånetillfället. () i Stenkyrka () ()