mot · FZ02681 · 1976-01-22 00:00:00 — Energifrågorna skulle lämpa sig ypperligt som ämne för sådana. Det fanns ett lovande inslag i den beslutsprocess, som ledde fram till riksdagsbeslutet - även om i detta förekom vissa plumpar - nämligen det omfattande studie- och samrådsarbete som bedrevs inom och utom de politiska partierna. Men därmed får inte sättas punkt. Energiproblemen är långt ifrån slutdiskuterade bara för att fattat ett beslut som främst rör de tio närmaste åren. kommer nästa energibeslut. Det får inte bli så att nu har folket sagt sitt, nu kan folket gå. Debatten måste föras vidare - inte strypas. Bättre energihushållning har varit en huvudlinje i energipolitik. Rapporten energihushållning, som avlämnades , innehöll en rad konkreta förslag, som syftar till att begränsa energiförbrukningen. Dessa och ytterligare förslag till energibesparingar har tidigare tagits upp i riksdagsmotioner från och där redovisats tämligen ingående. En del av dem har tillgodosetts, men andra återstår att genomföra. Vi lämnar därför här bara en kort sammanfattning av förslagen. Samordning och ny teknik energiplanering kan initiera betydande besparingar, liksom energisamarbete mellan industri och kommuner. Många industrier har genom sina processer överskott på värme. Denna spillvärme kan användas direkt inom den egna anläggningen men också utbyttjas i andra industrier eller för uppvärmning av fastigheter. Sådana kombinerade lösningar är enklast att åstadkomma i samband med ombyggnad eller nybyggnad av industri. Det är nödvändigt att man i dessa fall söker finna lösningar för att utnyttja denna energi, som i regel är tili glädje endast för kråkorna. En inventering har gjorts av möjligheterna att utnyttja spillvärmen. krävs konkret handling. Det finns en rad tekniska möjligheter att bättre utnyttja energi. Ett exempel är förbränning i fluidiserad bädd. En annan tillämpning av ny teknik är värmepumpen, som kan användas för uppvärmning av lokaler. Värmepumpen fungerar i princip som ett omvänt kylskåp. Den tar upp värme från ett kallare medium och överför denna till inomhusluft eller radiatorvatten. Premiärenergiförbrukningen blir mycket låg i förhållande till konventionella uppvärmningsmetoder. Redan nu finns möjligheter att bygga bostäder, som kan klara sig med betydligt mindre energi, än vad som anses normalt. En halvering är inte orimlig. Detta kan ske genom t. ex. bättre isolering, annan ventilation, återvinning av värme i avloppsvatten, anpassning av bebyggelse och material så att sol instrålningen i största utsträckning kan tillvaratas etc. För att spara på energi krävs bl. a. följande åtgärder: hårdare normer för byggandet, som baseras även på energihushållningskrav. Nya normer förbereds men de måste bli effektiva, lånebestämmelser etc. som styr byggandet bör främja bättre isolering, användning av ny teknik etc. generell användning av treglasfönster och rumstermostater i nya hus bättre kontroll av produktionen informationsinsatser för snabbt införande av nya byggnadsmetoder. Det äldre,fästiyhetsbestcindel är onödigt energiförbrukande. En energisanering bör komma till stånd. Ett tioårsprogram för tilläggsisolerin^ och andra liknande åtgärder med syfte att spara energi bör genomföras. Det kan ske på frivillig basis, men då förutsätts att fastighetsägarna får information och möjlighet att få behovet av åtgärder, kostnaderna för dessa etc. bedömda. Varje kommun bör ha experter som fastighetsägarna kan vända sig till. Servicen bör erbjudas till självkostnadspris. Målet bör vara att hela det äldre fastighetsbeståndet - i princip hus byggda - nås av denna service och att övervägande delen av beståndet får en energistandard, som huvudsakligen motsvarar nyproduktionens. Stöd bör även i fortsättningen utgå för åtgärder, som innebär energibesparing. Stora besparingar kan göras genom smärre justeringar och bättre tillsyn av t. ex. eldningsanläggningar. Detta visar redan en rad erfarenheter från oljekrisen. Vad som behöver göras är bl. a.: inreglering av uppvärmingssystem och ventilation termostatreglering vid rumsuppvärmning utbyte av oljepannor med dålig verkningsgrad renovering och komplettering av äldre anläggningar kontinuerlig kontroll och tillsyn av eldningsanläggningar utförd av kompetent personal; skorstensfejarorganisationen bör göras om till en sådan tillsyns- och kontrollorganisation ökad utbildning och bättre information för dem som sköter värmeanläggningar. Dessa insatser kostar mycket litet. Besparingarna kan bedömas till tiotal TWh. Ett särskilt sparprogram med inriktning på sådana åtgärder bör genomföras. Det finns betydande möjligheter att spara primärenergi inom industrin genom utnyttjande av spillvärme och mottryckskraft, genom återvinning etc. Det är i huvudsak i anslutning till om- och nybyggnad och genom ersättning av äldre utrustning som mera betydande besparingar kan göras på kort sikt. På kommer nya produktionsmetoder att ge de största effekterna. Flertalet större företag har efter oljekrisen gått igenom sin produktionsapparat och beräknat vilka besparingar som är möjliga att göra, vad dessa kostar, hur som krävs för att de ska bli ekonomiskt lönsamma etc. Ett mycket stort behov av investeringar finns här, som mycket snabbt blir lönsamma rent företagsekonomiskt. Problemen ligger närmast i att snabbt få fram kapital för sådana investeringar. Här krävs stimulanser. Den sepcifika energiförburkningen varierar starkt mellan nya och gamla anläggningar. Som exempel kan nämnas att nya massafabriker har en energiåtgång per ton massa, som ligger 35-40 under genomsnittliga anlägg Redan ett allmänt utnyttjande av tillämpad och lönsam teknik skulle ge mycket stora besparingar. Det finns också inom flera branscher nyare teknik, som är tekniskt och ekonomiskt fullt möjlig och som det finns all anledning att främja. Avgörande för hur snabbt besparingar kan göras inom industrin är alltså den takt i vilken industrin kan utvecklas. Vi vill här särskilt peka på att utbyggnaden av mottryckskraft måste intensifieras. Detta motverkas bl. a. av de ogynnsamma finansieringsmöjligheterna och utformningen av krafttaxorna. Det är nödvändigt att statsmakterna ytterligare stimulerar utbyggnad av industriellt mottryck. Detta har påpekats också av industriförbundet, industriverket och . En metod skulle kunna vara att särskilda statsgaranterade lån ställs till förfogande, men även andra möjligheter kan tänkas. bör begära att regeringen vidtar åtgärder i detta syfte. Självfallet gäller samma förutsättningar för energibesparingar inom industrins byggnader som inom lokalbeståndet i övrigt. Uppvärmningskostnaderna utgör en betydande del av industrins totala energikostnader. I en rad företag svarar de för merparten. Bättre lokalkomfort inom industribyggnader, lager, förråd etc. ger förutom energibesparingar även betydande förbättringar av arbetsmiljön. Därför bör, såsom föreslagits av industriförbundet, normerna för bidragsgivningen på uppvärmings-/isoleringssidan ändras så att stöd kan utgå till företag med upp till 500 anställda liksom författningstextens företag uttolkas arbetsställe. Vi anser sammanfattningsvis att möjligheterna till bättre energihushållning inom industrin är goda och att de kan utnyttjas utan men för sysselsättningen. Möjligheter att begränsa ökningstakten i förbrukningen finns uppenbarligen också genom transportsektorn. Det kan ske genom trafikpolitik som ger större utrymme för kollektiv trafik. Vi vill erinra om de krav på en ny järnvägspolitik som driver och som syftar till att ge SJ en ökad andel av transportarbetet i vad gäller såväl persontrafik som godstrafik. Energisnåla transporter med båt och på järnväg bör främjas. En regional och trafikplanering som leder till förbättrad kollektiv transportförsörjning bör också komma fram. Förbrukningen på vägfordonssidan är beroende av den framtida ökningen av antalet fordon, på körsträckor etc. Men det finns också möjligheter att mer direkt påverka fordonens energiförbrukning och fordonsparkens sammansättning. Få skäl talar för stora personbilar med stor motorstyrka och åtföljande hög energiförbrukning. Beskattningen av motorfordon bör utformas så att även miljökrav och energihushållningskrav uppfylls. Detta kan ske t. ex. genom att fordonsbeskattningen läggs om så att en större del tas ut efter fordonets bränsleförbrukning. Fordonsskatten kan också på någon sikt delvis baseras på motorns verkningsgrad. riksdag begärde en översyn av vägtrafikskatteförordningen i syfte att skattemässigt gynna användningen av energisnåla och miljövänliga fordon. Denna översyn bör också avse möjligheterna att genom mer genomgripande omläggningar i fordonsbeskattningen främja utvecklingen av energisnåla motorfordonstyper. Möjligheterna till bättre energihushållning inom transportsektorn behandlades under förberedelsearbetet års riksdagsbeslut tämligen flyktigt. Vi föreslår att ytterligare studier görs i detta syfte, vilket är angeläget inte minst av det skälet att en fortsatt ökad energiförbrukning inom denna sektor till större delen innebär ökat behov av fossila bränslen. En konsekvent genomförd hushållningspolitik påverkar produktionssidan på flera sätt. Den gör oss mindre beroende än vad vi annars skulle vara. Den gör det lättare för oss att undvara stora och sårbara tekniska system. Tillskott från alternativa energikällor, som annars skulle vara tämligen marginella, blir mer intressanta. Genom en bättre energihushållning Hr vi en tidsfrist som gör det möjligt att säkrare bedöma olika energikällor men också att söka utveckla nya produktionssystem. Vattenkraften är vår största inhemska energiråvara. Dess fördelar består i att den är kontinuerlig och driftsäker. Produktionen leder inte till utsläpp av föroreningar. Men nackdelarna är omfattande. Dit hör främst skador på naturmiljön, som är praktiskt taget omöjliga att reparera. Regleringsmagasinen dämmer över stora områden. Gamla älvfåror torrläggs. Vetenskapliga och rekreativa värden går till spillo. Vattenkraftutbyggnaden har gått mycket långt i vårt land. Endast fyra stora älvar återstår praktiskt taget opåverkade. I övriga större älvar är delar av källområdena och några få sammanhängande älvsträckor fortfarande outbyggda. Vidare finns ett antal mindre skogsälvar sorn är orörda. De anspråk som ställs på fortsatt utbyggnad drabbar till största delen älvar och vattendrag där bevarandevärdet är stort. har en restriktiv inställning till vattenkraftutbyggnad. Vi har motsatt oss en utbyggnad av bl. a. , Kaitum, Ritsem, MellanIjusnan. Det senaste aktuella exemplet gäller utbyggnaden av i nedre , där ensamt, dock i gott sällskap med naturvårdens organisationer och de som bor i området, sagt nej. anser att de fyra orörda älvarna älv. måste bevaras för framtiden. Utbyggnader i nationalparker eller i övrigt skyddade naturområden får under inga omständigheter komma tili stånd. Stor försiktighet måste iakttas vad gäller utbyggnad i områden för närrekreation. Källflöden och längre sammanhängande outbyggda älvsträckor i för övrigt exploaterade älvar skall skyddas. Inventeringar och utredningar rörande möjlig vattenkraftutbyggnad har gjorts och pågår. Arbetet är ännu inte slutfört. Innan ett fullständigt utredningsmaterial föreligger och harremissbehandlats finns det inte anledning att medge utbyggnader som innebär betydande intressekonflikter. Vid riksdag fick vi igenom kravet att utbyggnad t. v. endast får ske av utbyggnadsprojekt som av Sehlstedtska utredningen placerats i klasserna 0 och 1. Den första utbyggnadsfasen för kärnkraft i omfattade elva aggregat vid fyra kärnkraftstationer. Besluten togs successivt av främst och . riksdag slog dock fast att ställning till fortsatt utbyggnad kunde tas först när ett nytt och allsidigt beslutsunderlag förelåg. Flera utredningar tillsattes och några betänkanden lämnades. Regeringen ansåg, när energipropositionen lades fram , att tillräckligt underlag fanns för ett nytt beslut och föreslog att ytterligare två aggregat skulle byggas och tas i drift . ansåg emellertid att osäkerheten om kärnkraftens för- och nackdelar ännu är betydande och faktiskt ökat . Det gällde framför allt: brist på erfarenhet av stora reaktoranläggningars drift och säkerhet brist på experimentella erfarenheter i stor skala av framför allt nödkylningsystemens effektivitet osäkerhet om de sociala förutsättningarna för att på lång sikt upprätthålla kvalitetskrav och detaljkontroll i mycket omfattande kärnkraftssystem osäkerhet om vilken metod som skall väljas för slutlig hantering av avfallet osäkerhet om kärnkraftens ekonomi i ett längre perspektiv osäkerhet om de politiska förutsättningarna för internationellt samarbete och internationell kontroll av kärnkraftcykeln. Ett viss mått av osäkerhet och risktagande är ofrånkomligt vid alla beslut som gäller tillämpning av stora tekniska system. Att föreskriva någon hundraprocentig säkerhet är inte rimligt. Men osäkerheten om kärnkraftens fördelar och nackdelar i förhållande till andra energikällor är fortfarande så stor att det är oklokt att gå in för en omfattande kärnkraftutbyggnad. ansåg därför att borde hålla fast vid beslut om elva reaktorer och att till nästa avstämning av energipolitiken, förslagsvis vid riksdag, söka få fram det kunskapsunderlag som saknas. Med den inriktning mot bättre hushållning som föreslagit skulle de ytterligare energitillskott de nya aggregaten ger kunna sparas in. Handlingsfriheten skulle öka. När statsministern presenterade socialdemokratins energipolitik var han noga med att understryka att partiet hade tagit intryck av kritiken mot kärnkaften. Det presenterade programmet innebaren kraftig nedprutning av de ursprungliga planerna. 1973 hade regeringen i statsverksporpositionen skrutit med att det svenska kärnkraftsprogrammet var störst i världen i förhållande till folkmängden. förklarade samma regering att kärnkraftsprogrammet var mycket blygsamt, internationellt sett. Regeringen ville uppenbarligen ge intrycket av att man höll frågan om vidare utbyggnad öppen. Från sida var vi ganska skeptiska till regeringens förklaringar. Utökningen av programmet var inte nödvändig - om man verkligen ville hålla frågan öppen. Formuleringar i energipropositionen tydde dessutom på att regeringen i själva verket avsåg att gå vidare med kärnkraftens utbyggnad. Debatten efter riksdagsbeslutet har visat att våra farhågor var välgrundade. Regeringen gör nu praktiskt taget inga som helst reservationer inför en fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Det finns dock ingenting som inträffat sedan 1975 års riksdagsbeslut som fått kärnkraftens fördelar att framstå klarare. Tvärtom visar bl. a. bränslefrågan att osäkerheten ytterligare ökat. Kärnkaften har planerats och utvecklats under åtskilliga år och räknats in som en framtida energitillgång. Det går då inte - om man inte är beredd att kompensera bortfallet av kärnkraft med främst oljekraft - att utan vidare stänga av reaktorerna. Positionerna i dessa viktiga frågor har låsts på ett olyckligt sätt. En samlande lösning att i stället inrikta sig på borde vara: fullföljande av det program som stod bakom 1973, utan vidare utbyggnad nu fortsatt teknisk forskning kring kärnkraftens säkerhet, intensiv bevakning kraftfulla besparingsinsatser i kombination med satsning på andra fossila bränslen, nya förbränningsprocesser och rejäla insatser mot den miljöförströing som oljan under alla omständigheter, med eller utan kärnkraft, för med sig - om inget görs. Vår uppfattning innebär således att någon utbyggnad av aggregaten 3 och 4 i Forsmark inte bör komma till stånd. Några medel för dessa ändamål bör inte utgå. bör också avslå regeringens förslag i propositionen 1975/76:101 (tilläggsbudget II) om bemyndigande till regeringen att godkänna avtal om samarbete mellan delägarna i om utbyggnad av ytterligare två aggregat liksom förslaget om bemyndigande åt regeringen att medge att byggnadsarbetena påbörjas. baseras energiförsörjning till ungefär tre fjärdedelar på olja. Detta förhållande innebär en rad problem i försörjningsoch miljömässigt hänseende. Ett viktigt mål för bränslepolitiken måste vara att minska beroendet av oljan. Detta kan ske genom bättre hushållning och satsning på alternativa bränslen som naturgas, kol, torv. Vidare måste inköpen av olja spridas på fler säljarländer. Vi uppehöll oss i vår partimotion 1975 tämligen utförligt vid frågan om den svenska oljepolitiken och redovisade där en uppfattning som i flera avseenden skiljer sig från regeringens. Det gällde bl. a. utformningen av det statliga engagemanget, insynsfrågorna, spridningen av inköpen m. m. Vid riksdagsbehandlingen av energipropositionen fick dessa frågor dock en totalt undanskymd plats. Regeringen har aviserat en proposition om den statliga oljepolitiken. Vi kommer då att vidareutveckla vår syn på dessa frågor. I motion från folkpartihåll tas också upp frågan om miljöeffekterna av användnig av fossila bränslen. Vi vill här dock återupprepa vårt krav på att hos regeringen begär förslag om riktlinjer för ökad import av kol. Det finns också anledning att snabbt få fram besked om svensk anknytning till de naturgassystem som håller på att byggas i . Vindkraftens teknik är känd och föga märkvärdig; vad som krävs är utveckling av demonstrations- och fullskalemodeller. De gjorda beräkningarna av vinkraftens ekonomi - utförda av - synes alltför pessimistiska; de projekt som f. n. övervägs bl. a. av ger en mera positiv kostnadsbild. Nya tekniska lösningar undersöks av STU. Miljöeffekterna är ringa; främst den förfulande effekten av många anläggningar i ett landskap (t. ex. höga stolpar på 40-80 m och med stora rotorer). Det finns anledning att forcera det svenska forsknings- och utvecklingsarbetet. Ytterligare anslag bör som tidigare nämnts utgå. Solenergi kan utnyttjas dels i kraftverk, dels direkt för husuppvärmning. För svenskat vidkommande bör forsknings- och utvecklingsarbetet koncentreras på olika metoder för husuppvärmning. Här finns flera intressanta utvecklingsmöjligheter. Försökshus finns redan, där merparten av energibehoven genom tillvaratagande av solenergin. Det är angeläget att olika metoder för upptagning av solenergi för byggnadsuppvärmning nu prövas i större skala. Utveckling av nya energisystem tar tid. Än tar det att föra in nya tekniska lösningar i energiförsörjningssystemet. Nya tekniska metoder för energibesparing kan i allmänhet få effekt långt snabbare - i alla händelser i ett läge då man länge slösat med energi. De nya metoder för energiproduktion som kan få betydelse för försörjningen på kort sikt måste redan nu vara så långt utvecklade att de befinner sig på demonstrationsstadiet. Fusionsenergi, utnyttjandet av jordvärme, solkraftverk är i och för sig intressanta projekt, som på lång sikt kan få väsentlig betydelse för energiförsörjningen, men de har ännu inte utvecklats så långt att de kan klara energibehovet som är aktuell. Detta hindrar givetvis inte att ansträngningarna att utveckla dessa tänkbara energikällor måste intensifieras. Tvärtom, det är mycket angeläget. De flesta experter synes ense om att fusionskraften (vätekraften) inte kan bli tekniskt tillämpbar förrän på andra sidan - om de teoretiska och tekniska problemen över huvud taget går att lösa. Uppenbart är i alla händelser att fusionskraften är ett av de mest komplicerade vetenskapliga-tekniska projekt mänskligheten givit sig på, och vi vet ännu alltså inte ens om det är genomförbart eller vilka konsekvenserna kan bli. bör givetvis ge sitt bidrag till den internationella forskningen; det blir här främst en fråga ott stödja de kvalificerade svenska forskare som finns på området. Möjligen ligger jordvärmen (geotermisk energi) närmare i tiden. På ett fåtal platser på jorden finns varma källor som ger energi i form av ånga eller kokande vatten och som ligger på hanterligt djup. Det är tänkbart att det finns sådana värmefickor också i som kan utnyttjas t. ex. för husuppvärmning. Sannolikt är det emellertid fråga om mycket små energitillskott. Det är också tänkbart att utnyttja värmeenergi ur berggrunden. De potentiella energimängderna är enorma men problemen är många. Det är ännu osäkert om detta är möjligt i . Frågan om omfattande uranbrytning i vid framstår som 1970-talets kanske allra viktigaste konkreta miljöfråga. Ett genomförande av planer på brytning och bearbetning av uranförande skiffer skulle - enligt det förslag som redovisats - leda till miljöförstöring av mycket stor omfattning, såväl vad gäller föroreningar som landskapspåverkan. Problemen blir särskilt stora eftersom brytningen skulle ske i ett av landets mest värdefulla naturområden. I den berörda bygden finns också ett starkt motstånd mot en exploatering. Förutsättningar förelåg inte heller 1975 för att berörda kommuner skulle ha tillåtit en utbyggnad, vilket var ett av skälen varför återtog sin ansökan enligt byggnadslagen. Ranstadsfrågan måste bedömas från en rad olika utgångspunkter. Den rör vår framtida energiproduktion, den har sysselsättningsaspekter, miljöaspekter och den får sociala konsekvenser. Den är av en storleksordning som kan sägas ligga utöver vad samhällets normala administrativa prövning är dimensionerad för. Innan beslut kan fattas måste följderna av en utbyggnad och av en utebliven utbyggnad mycket noga bedömas. Det finns metoder för sådana bedömningar genom vad som brukar kallas teknikvärdering. har tidigare motionerat om att mycket stora tekniska projekt skall teknik värderas. bör begära att så sker när det gäller . Självfallet skall en sådan teknikvärdering göras av andra än exploatören och de organ som har att fatta beslut i frågan. har starkt betonat att energipolitiken skall utformas så att den inte binder utvecklingen , utan att handlingsfriheten så långt möjligt bevaras. Detta gäller inte minst frågan om eventuell ytterligare kärnkraftutbyggnad, i vilket sammanhang uranbrytningen i skall ses. skall 1978 ta ställning till energipolitikens utformning i ett längre perspektiv. skall ytterligare utredningsmaterial föreligga på en rad områden. Det är inte lämpligt att pressa fram ett beslut rörande . I budgetpropositionen föreslås att får ett investeringsanslag på 26 milj. kr. som lån för vidare projektering. Kravet på handlingsfrihet gör det motiverat att låta projekteringsarbetet fortgå tills vidare. Det finns anledning att undersöka möjligheterna att utforma brytningen på annat sätt, så att större miljöhänsyn kan tas. Även andra frågeställningar bör ytterligare belysas. De föreslagna medlen bör därför kunna utgå. bör dock som villkor ställa att de ytterligare undersökningar rörande miljön, som bl. a. , , kommunen och lokala intresseorganisationer efterfrågat måste komma till stånd. Den nedskärning av anslaget i förhållande till begäran som gjorts i propositionen får således inte gå ut över miljöundersökningarna. Vi vill understryka att detta inte innebär att skulle godta en utbyggnad av urangruvan i . Det innebär endast att vi anser det angeläget att förutsättningarna för och konsekvenserna av en eventuell brytning mycket noga utreds. bör få ta slutlig ställning i frågan. Detta kan således tidigast bli aktuellt vid den samlade översyn av energipolitiken som skall göras 1978. Det är angeläget att tiden till dess även utnyttjas för att ytterligare kartlägga och undersöka uranfyndigheter i andra delar av landet. Med hänvisning till vad som anförts hemställes A att hos regeringen begär 1. att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag till en energisparlag i enlighet med vad som anförs i motionen 2. att ytterligare studier genomförs beträffande möjligheterna att skapa bättre energihushållning inom transportsektorn 3. att energisparkommittén får i uppdrag att utarbeta en energisparkatalog med förslag och information om energihushållning 4. att energisparkommitténs uppgifter utvidgas i enlighet med vad som anförs i motionen 5. att alternativa energibalanser och energiprogram utarbetas inför riksdagsbeslut rörande energipolitiken samt att möjligheter ges för alternativa energistudier