mot · FZ022417 · 1976-04-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:170 om ändring i , m. m. kommunisterna har länge hävdat att svensk familjerätt, även reform, är dåligt tidsanpassad. Det gäl ler såväl grundsynen som många detaljer. Vpk har bl. a. kritiserat vårdnadsreglerna i de stycken som föreslås reformerade. Vi noterar med tillfredsställelse det framsteg propositionen utlovar. Förslagen har dock blivit för snäva och defensiva. Det räcker inte med gemensam vårdnad som eventualitet och undantagsmöjlighet. Enligt vår syn bör gemensam vårdnad vara huvudregel - en mening som delas av breda skikt inom bl. a. arbetarrörelsen. Vpk tar i denna motion även upp andra rättsfrågor, som har samband med vårdnadsfrågorna. Dit hör behovet av reformer i vad gäller domstolsprocedur, föräldrars talerätt och umgängesberättigads möjlighet att få stöd från socialmyndighet. Lagstiftning kan ha tre olika mål. Den kan söka hindra nya synsätt att slå igenom. Den kan passivt och i efterhand ändras efter den s. k. allmänna rättsuppfattningen - dvs. ämbetsmäns och yrkespolitikers uppfattning. Den kan slutligen vara en bräsch mot framtiden: ett stöd för nya, progressiva synsätt och för personlig och social mognad hos människorna. Enligt vpk:s grundsyn bör familjerätten, liksom andra lagar, ha det sist nämnda syftet. Vårdnadsreglerna i gällande lagstiftning sägersig utgå från barnets bästa. I verkligheten utgår de från föreställningen att barnet skall rätta sig efter vuxenvärldens - vanligen föråldrade - föreställningar om vad samlevnad och föräldraskap är eller bör vara. Följden härav är tvåfaldig. För det första har två föräldrar saknat varje möjlighet till gemensam vårdnad om de inte varit gifta. Man har hänsynslöst åsidosatt de s. k. utomäktenskapliga barnens rätt och trygghet. Detta har inget med barnets bästa att göra - det är ett uppenbart försök att genom en rättslig diskriminering mot ogifta samboende söka göra det legala äktenskapet mer attraktivt. Propositionens förslag gör det möjligt för två ogifta föräldrar att komma undan denna grova orättvisa - förutsatt att den som har den rättsliga vårdnaden (vanligen modern) går med på det och en gemensam ansökan inges till rätten. Den andra följden är, att separation mellan föräldrar framtvingar ställningstaganden i vårdnadsfrågan. Föräldrarnas samlevnadsform, snarare än barnets behov, ställs i förgrunden. Vidare utgår man från att ett barn måste knytas till en enda förälder och den andre mer eller mindre hårdhänt berövas verkligt inflytande och verklig kontakt. Bakom detta ligger den lätt befängda föreställningen att ett barn blir tryggare på detta sätt. Föreställningen vilar på en typiskt borgerlig förankring i det materiella: mänsklig stabilitet består i att ha en enda auktoritet, en enda mänsklig anknytning, en enda matplats, ett enda hem, en enda uppsättning leksaker osv. Detta synsätt tillgodoser det kapitalistiska samhällets behov av auktoriteter och social stabilitet. Det tillgodoser däremot inte vare sig barnets eller föräldrarnas mänskliga behov. Det bortser fullständigt från att separation varken för barnen eller föräldrarna innebär något slut på det sociala kontaktsystem de utgör och som barnen i högsta grad behöver bl. a. just på grund av föräldrarnas separation. Det bortser från det alltmer insedda faktum, att kontaktsystemet består, låt vara under andra betingelser. Lagens syfte bör därför vara att bistå människorna - föräldrar som barn - att göra detta kvarlevande kontaktsystem så bra som möjligt och så lätt som möjligt att motsvara för individerna. gällande lag har vanligen gjort motsatsen. Det nu framlagda reformförslaget öppnar en möjlighet till att i de enskilda fallen tå en annan ordning. Förvisso fyller förslaget här ett stort behov - inte minst för de av alla barn som föds utom äktenskap. Reformen är emellertid en passiv efterhandsanpassning, inte ett hävdande av nya rättsliga principer, som utgår från människornas behov. Förslaget innebär att gemensam vårdnad blir ett undantag, ett socialt experiment för en begränsad grupp. Det förutsätter att den som i utgångsläget är rättslig vårdnadshavare skall kunna inlägga sitt veto mot andra förälderns och barnens önskan om en annan ordning. Det förutsätter att ena förälderns önskan att starta en vårdnadsprocess om makten över barnen skall väga tyngre än hela gruppens behov av ett normaliserat kontaktsystem. Dessa inkonsekvenser är följden av att man inte brutit med den konservativa principen om det borgerliga äktenskapets behov som de viktigaste. Man söker införa ett andra klassens regelsystem vid sidan om det klassiska. Man hade bort bryta med lagstiftningens hittillsvarande utgångspunkt och göra det nya regelsystemet - förankrat i samtliga berörda parters verkliga behov - till det primära. Enligt vpk:s syn bör gemensam rättslig vårdnad vara huvudregel i samtliga kombinationer - äktenskap, samlevnad utan äktenskap, separation. Samlevnads- och hushållsform är ju icke det väsentliga. De berördas, och i synnerhet barnens, behov förändras inte av hushållsbildningens art eller ändringar däri. Endast om den gemensamma vårdnaden skulle påtagligt strida mot dessa behov, bör den bringas att upphöra. Den av föräldrarna som i sådant fall väcker talan måste rimligen då ange de särskilda skälen härför. I den nu redovisade principiella synen på gemensam vårdnad som huvudregel för samtliga fall har vpk stöd bl. a. från remissinstanser som det socialdemokratiska kvinnoförbundet, det , tredje kretsen av socialdemokratiska arbetarkommun. , Föreningen och rätt samt . Praxis i vårdnadsmål har varit föremål för skarp och berättigad kritik. Kritiken har gällt såväl formerna som i synnerhet de sociala värderingar vilka haft avgörande betydelse för bedömningar av sådana mål. Domstolar och andra myndigheter har vägletts av värderingar, vilka varit konservativa, fördomsfulla och med ringa anknytning till den psykologiska och sociala verkligheten. Detta har manifesterats på ett inte sällan uppseendeväckande sätt. Det manifesteras alltjämt i flera av de remissvar som avgetts till det föreliggande lagförslaget. En rad prejudikatsmål - flera mindre än - har enligt de officiella domskälen avgjorts på basis av en grovt fördomsfull könsrollsuppfattning, som vederbörande domstolar dessutom ansett vara allmänt giltig. Så har uttryckligen mödrar ansetts vara mer ägnade att tillgodose barns känslomässiga behov, fäder ansetts bättre ägnade att ge barn en planlagd uppfostran. Så befängda idéer måste enligt nuvarande vetenskapliga synsätt närmast utgöra en inkompetensförklaring av den myndighet som tror på dem. I de remissvar som avgetts av och enskilda tingsrätter speglas en allvarlig oförståelse för hela vårdnadsproblematiken. anser det vara en nackdel för barnet att vistas växelvis hos två frånskilda föräldrar. Man anser det uttryckligen vara tämligen likgiltigt för barnet om det har en andra vårdnadshavare när den ene dör - en uppseendeväckande cynism. påstår att förslaget utgår från föräldrarnas snarare än barnets intressen. Rätten visar en total oförståelse för den familjesociologiska helhetssituationens betydelse. anser att föräldrar, vars samlevnad brutit samman, är föga ägnade att samsas om barnen - något som inte bara är en allvarlig beskyllning utan också helt offrar åt den märkliga föreställningen att en separation är något negativt och ett tecken på sämre föräldraskap. är tveksamt till gemensam vårdnad, eftersom den enligt förbundet kan leda till upplösning och därmed dra in barnet i en process - en märklig slutsats, eftersom den gemensamma vårdnaden alltid, när den visar sig fungera, besparar barnet en process. Också mot de sociala myndigheterna har kritik riktats i vårdnadssammanhang. Deras personal besitter som regel ingen fackmässig psykologisk kompetens. Vårdnadsutredningar tillhör de fall som ofta anmäls för JO. Dröjsmålen i många utredningsfall är besvärande och utredningstekniken tämligen ytlig. Dessa och andra omständigheter leder fram till en bestämd slutsats: utredningar i vårdnadsmål bör fullgöras av psykologiskt mer kompetent expertis. Den enda instans som f. n. svarar mot sådana krav är landstingens psykiska barna- och ungdomsvård, PBU. Sålunda bör PBU avge utredning till domstolarna i vårdnadsfall. De nuvarande domstolarna är heller inte lämpade som instanser i sådana mål. De bör ersättas med domstolar som har en annan sammansättning. Lämpligt kan t. ex. vara en domstol av kollegial typ med en jurist, en fackpsykolog, en socialarbetare och exempelvis två för ändamålet valda lekmän. Slutligen bör uttala att praxis i vårdnadsmål inte får utgå från föreställningar om särskilda psykiska egenskaper eller roller hos män och kvinnor. Vpk delar inte i allo propositionens syn på frågan om verkställighet av dom i ärende om vårdnad eller umgängesrätt. Propositionen synes i praktiken förorda ett försvårande av möjligheterna att genom exekutiva åtgärder verkställa en dom. Exekutiva åtgärder är givetvis i sig själva osympatiska. Man bör dock beakta att sabotage mot en dom, som utgått från bedömningen av vad som är barnets bästa, kan vara än mer osympatiskt. Enligt uttalanden bör man se allvarligt på sådant sabotage, eftersom det strider mot barnets rätt. Därför synes det föga logiskt att nu i praktiken ge större möjligheter till administrativa förhalningar av rättsliga beslut. Sådana förhalningar påverkar alltid i viss utsträckning även motpartens möjligheter i ärendets fortsatta behandling. Gällande bestämmelser i de nämnda styckena bör kvarstå oförändrade. För att undvika eventuella onödiga hämtningar av barn i umgängesärenden, bör man i stället satsa på insikt och förståelse hos föräldrarna. Det kan ske bl. a. genom att även den umgängesberättigade kan få vända sig till socialförvaltningen för råd och stöd - så som föreslås av oss i nedanstående punkt. Det bör slutligen noteras att man kan undvika många konflikter i umgängesfrågor, när ingen av föräldrarna har möjlighet att missbruka sin makt som vårdnadshavare gentemot den andre. Möjligheterna till sådant missbruk reduceras verksamt genom att gemensam vårdnad blir huvudregel. Barnavårdslagen ger vårdnadshavare möjlighet att hos socialmyndighet begära stöd och råd för vårdnaden. Denna möjlighet bör utsträckas till att gälla även umgängesberättigad förälder. Det är motiverat dels med tanke på att umgängesrätten numera inte sällan är omfattande, dels därför att det är ett intresse för barnet att socialmyndigheten inte görs till en stödinstans enbart för vårdnadshavarens intressen utan kan ge ett mer allmänt stöd för att förbättra barnets förhållanden. Vi föreslår ett kort tillägg till 3 a § i lagen. kan barnets talan i faderskapsmål föras av modern såsom förmyndare. Så kan ske när sådan talan egentligen inte ligger i barnets intresse. synes här sättas framom bestämmelserna om jäv vid intressekonflikt. Frågan har föranlett starkt skiljaktiga meningar i högsta domstolen. Därför bör frågan om förmyndares talerätt klargöras bättre. bör uttala att förmyndares talerätt icke gäller då intressekonflikt kan befaras mellan denne och barnet. God man bör då alltid utses. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att beslutar att gemensam vårdnad skall utgöra huvudregel i rättsrelationen föräldrar-barn oavsett föräldrarnas samlevnadsförhållanden samt att 6 kap. 6 och 7 §§ i konsekvens därmed och med ändring i propositionens förslag ges följande lydelse: Barnet står från födelsen under vårdnad av bägge föräldrarna, om dessa äro gifta med varandra, och i annat fall av modern ensam. Ingå föräldrarna senare äktenskap med varandra, står barnet från den tidpunkten under vårdnad av dem bägge. Första stycket gäller ej, om annat följer av 7-10 §§. I annat fall beslutar rätten efter vad sorn finnes skäligt med hänsyn till barnens bästa. Finnes med hänsyn till barnens bästa uppenbart att ingendera av föräldrarna bör utöva vårdnaden, skall denna anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Barnet står från födelsen under vårdnad av bägge föräldrarna, om dessa äro gifta med varandra. Åro föräldrarna icke gifta med varandra inträder modern som vårdnadshavare från barnets födelse. För fadern gäller motsvarande från det att hans faderskap godkänts av behörig myndighet. Första stycket gäller ej, om annat följer av 7-10 §§. I annat fall förordnar rätten, att föräldrarna gemensamt skall utöva vårdnaden såvitt det icke med hänsyn till barnens bästa är uppenbart, att vårdnaden bör tillkomma endast den ene av dem. Finnes med hänsyn till barnens bästa uppenbart att ingendera av föräldrarna bör utöva vård mellan föräldrarna skall rätten tillika förordna angående vårdnaden om barnen. Härvid äger första stycket motsvarande tillämpning. Åro föräldrarna ense om att vårdnaden skall tillkomma dem gemensamt, skall dock rätten besluta i överensstämmelse därmed, om det ej är uppenbart stridande mot barnens bästa. 2. att beslutar hos regeringen begära förslag till upprättande av särskilda domstolar i vårdnadsmål, innefattande juridisk, psykologisk och socialpolitisk expertis samt lekmän, i huvudsaklig överensstämmelse med i motionen angivna riktlinjer, 3. att beslutar avslå förslag om ändring i bestämmelserna rörande verkställighet av beslut i vårdnads- och umgängesrättsärenden, 4. att beslutar om följande tillägg till barnavårdslagens 3 a § rörande rätt för vårdnadshavare att påkalla stöd från socialmyndighet: Gällande lydelse Föreslagen lydelse naden, skall denna anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Dömes till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna kvarstannar barnen under båda föräldrarnas vårdnad, såvida icke fall inträffar, som sägs i första stycket. Vårdnadshavare och umgängesberättigad förälder 5. att uttalar att god man alltid skall företräda barnet i faderskapsmål i det fall intressekonflikt föreligger mellan barnet och vårdnadshavaren/förmyndaren. (vpk) i (vpk) i