mot · FZ022470 · 1976-04-22 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:166 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar m. m. Vid upprepade tillfällen under årets har klargjort att vi säger nej till statliga och kommunala styrelserepresentanter i banker och företag. Vår grundsyn är enkel och klar: Politikerna skall stå fria att övervaka företagen. Partierna skall inte sugas in och bli delar av beslutsapparaten i näringslivet. Den viktiga debatt som ständigt måste föras mellan företagsintresse och samhällsintresse får inte bli ett stilla mummel över sammanträdesborden. Den skall föras öppet inför medborgare och massmedia. Samma uppfattning gav vi uttryck , då frågan om statliga styrelserepresentanter senast behandlades av . De synpunkter som då anfördes har full giltighet även nu: Det är nödvändigt att upprätthålla en klar boskillnad mellan stat och kommun å ena sidan och företagen å den andra. På denna punkt finns en klar skiljelinje mellan en liberal och en socialistisk syn på statens roll i det ekonomiska livet. Nära samverkan och ömsesidig information mellan stat, kommun och näringsliv är nödvändiga för att uppnå en balanserad tillväxt som ökar människornas sociala välfärd. Men dessa kontakter måste försiggå under så stor offentlighet som möjligt. Politikerna skall akta sig för att bygga in sig själva i det system som de skall styra utifrån. Statlig och styrelserepresentation i företagen skaparen oklar ansvarsfördelning mellan enskilda och offentliga intressen och rubbar förutsättningarna för den kontrollerande funktion som stat och kommun har gentemot företagen. Den leder också till att viktiga avgöranden undandras allmän insyn. Statliga och kommunala styrelserepresentanter bidrar inte till att motverka den ökade koncentrationen inom näringslivet. Tvärtom skärps den genom att stat och storföretag, dvs. politiska och ekonomiska makteliter, vävs ännu tätare samman. Det kan vi inte acceptera. Staten måste tillsammans med bl. a. löntagarorganisationerna fungera som en balanserande faktor gentemot de stora företagskoncentrationerna. Det kan man inte göra om man engagerar sig direkt i företagen. Mot denna bakgrund kan vi lika litet nu som tidigare acceptera att staten skall utse styrelseledamöter i en rad större företag och förvaltningsbolag och yrkar därför avslag på propositionen i denna del. Vi gör detta så mycket mer som utvärderingen av försöksverksamheten med statliga styrelserepresentanter visar att denna saknar egentligt värde. Det är därför inte för 1 1975/76. vånande att en del av de statliga ledamöterna och suppleanter inte ens upplevt sitt uppdrag som meningsfullt. I sammanhanget vill vi gärna säga att vi finner det uppseendeväckande att regeringen inte är beredd att i propositionen uttryckligen undanta tidningsföreteg från statlig styrelserepresentation. Det är enligt vår mening en orimlig tanke att makthavare som själva skall granskas av pressen skall sitta med och påverka hur granskningen skall ske. 1 propositionen försöker industriministern gå förbi den principiella kritiken med att den skulle vara grundad på missuppfattningar om den offentliga styrelserepresentationens innebörd. Han framhåller att uppdrag som offentlig styrelseledamot inte skulle vara förenat med någon som helst form av myndighetsutövning mot det företag i vars styrelse ledamoten skulle sitta. Avsikten skulle inte vara att något offentligt organ skulle kunna ge direktiv om hur den offentlige styrelseledamoten skulle rösta i vissa ärenden. Mot detta utslätande uttalande kan ställas vad samme industriminister framhöll i propositionen 1972:116, i vilken föreslogs den nuvarande försöksverksamheten om styrelserepresentation i investmentbolagen. Där sägs bl. a. att det genom allmänna bestämmelser i form av lagstiftning, som anger principer och avgränsningar för företagens handlande, är svårt att skapa en god samordning och ömsesidig anpassning av de intressen som gör sig gällande. Industriministern fortsätter: Vad som fordras är snarare en mer flexibel och direkt metod att kanalisera de nya intressenternas medverkan och därmed skapa ökade samarbetsmöjligheter och en förbättrad och fortlöpande samordning av företagens och samhällets planering och utbyggnad. Departementschefen säger vidare klart ut att systemet med offentlig styrelserepresentation tar främst sikte på att pröva en ny väg för information och samarbete mellan företagen och centrala samhällsorgan. Även om ordalagen är mildare finns inget i föreliggande proposition som innebär ett avståndstagande års tankar om att offentlig styrelserepresentation skulle kunna vara ett centralt styrinstrument. I remissbehandlingen av 1975/lagstiftningsärende har flera remissinstanser också förutsatt att offentlig styrelseledamot skall föra information vidare. När 1972 och 1975/propositioner ställs vid sidan av varandra framgår klart att statliga styrelseledamöter väl kan användas för diskret central statlig maktutövning gentemot näringslivet. De tidigare invändningarna om att offentlig styrelserepresentation skaparen oklar ansvarsfördelning mellan enskilda och offentliga intressen och en minskad insyn i stället för motsatsen kvarstår därför. Det är fråga om ett instrument som inom sig bär sådana risker för utveckling av okontrollerad makt hos den centrala byråkratin att instrumentet inte bör komma till användning. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att avslår propositionen 1975/76:166 i vad gäller offentliga styrelseledamöter i 60 aktiebolag eller ekonomiska föreningar. () () 1* 1975/76.