mot · FZ02240 · 1976-01-12 00:00:00 — 1975/76: 240 om renhållningen av vissa gångbanor Enligt 3 § allmänna ordningsstadgan skall allmän plats inom stadsplanelagt område genom vissa särskilt angivna åtgärder hållas i sådant skick sorn med hänsyn till ortsförhållandena, platsens belägenhet inom samhället och omständigheterna i övrigt tillgodoser skäliga anspråk. Beträffande renhållningsskydlighetens fullgörande hänvisar stadgan till särskilda bestämmelser. Åsyftade regler finns kommunala renhållningslag. Enligt 1 § lagen är det kommunen som inom område med stadsplan har att fullgöra den skyldighet som föreskrivs i 3 § allmänna ordningsstadgan. Dock kan enligt 2 § renhållningslagen kommunen ålägga den som äger fastighet inom område med fastställd stadsplan eller den som i stället för ägaren är skattskyldig för fastigheten att fullgöra renhållningsskyldighet i fråga om gångbana eller annat för gångtrafiken erforderligt utrymme utanför fastigheten. Om person inte tidigare haft sådan skyldighet, skall kommunens beslut underställas . Kommunens möjligheter att lägga över renhåll ni ngsansvaret på nämnda sätt infördes inte genom lagstiftning utan fanns redan tidigare. I huvudsak överensstämmer 2 § renhållningslagen med 2 § lag om skyldighet att renhålla gata m. m. I samband med behandlingen i av förslaget till renhållningslag hemställdes i motionen 1970:1:1318 av att kommunens möjlighet att ålägga fastighetsägare ansvaret för gångbanerenhållning skulle upphöra att gälla. Tredje lagutskottet (1970:90) hänvisade i sitt yttrande över motionen bl. a. till första lagutskottets betänkande 1970:30, vari anförts att den nuvarande ansvarsfördelningen, som ger kommunerna möjlighet att i viss omfattning lägga renhållningsskyldigheten på fastighetsägarna, möjliggjorde ett hänsynstagande till skilda lokala förhållanden och andra särskilda omständigheter. Den gällande ordningen syntes också i stort sett ha fungerat väl. Enligt utskottets mening fanns inte skäl för att upphäva bestämmelserna i fråga. Med hänsyn till kommunsammanläggningarna varenligt första lagutskottet tiden från kommunaldemokratisk synpunkt mindre väl vald för ett ingripande från statsmakternas sida. Därtill hade i sitt yttrande till utskottet ställt sig avvisande. Tredje lagutskottet fann med hänvisning bl. a. till ovanstående ingen anledning inta någon annan ståndpunkt men framhöll dock att den utveckling som ägt rum, bl. a. på det tekniska området, där för olika ändamål diffe rentierade renhållningsredskap kommit fram, borde föranleda att frågan om renhållningsskyldigheten beträffande gångbanorna togs upp till nytt övervägande då förhållandena efter bl. a. kommunreformens genomförande stabiliserats. Sedan kommunreformen nu genomförts synes skäl föreligga att upptaga frågan till förnyad prövning. Enligt uppgift har flera kommuner (städer) redan tidigare tagit ansvaret för renhållning av gångbanor. På andra håll har kommuner erbjudit fastighetsägarna att mot ersättning överta renhållningsansvaret. I sistnämnda fället krävs dock att fastighetsägarna inom ett kvarter är eniga, så att avtalet kan gälla hela kvarteret. Detta innebär att en enda villaägare inom ett villakvarter kan förhindra den rationalisering av renhållningen som ett kommunalt övertagande innebär. Den tekniska utrustning som den kommunala renhållningsorganisationen numera disponerar över ger möjlighet till en rationell och likartad renhållning inom ett samhälles olika delar. Det finns knappast anledning att nu längre fortsätta med det rent renhållningsarbete som utförts. Det bör också noteras att fastighetsägarnas åliggande i detta avseende är ett undantag från den allmänna regeln kommunala renhållningslag 1 § att kommunen inom område med stadsplan har att fullgöra den skyldighet som föreskrivs i 3 § allmänna ordningsstadgan. Med anledning av en motion till riksdag, som emellertid sakbehandlades först /, finns enligt jordbruksutskottets mening vissa principiella skäl som talar för att kommunen ensam bör svara för renhållningen av gångbanor o. d. Utskottet framhöll att renhållningen av allmän plats är en åtgärd som sker inte bara i den enskilda fastighetsägarens utan också i hela samhällets intresse. Med hänsyn till dessa och andra framförda synpunkter fann utskottet förslaget i och för sig beaktansvärt men hesiterade inför dess ekonomiska konsekvenser. Utskottet antydde att en inom pågående utredning rörande avgiftssystemet för kommunalt gatubyggande m. m. kunde tänkas få betydelse även för de frågor som här är aktuella. Med hänsyn härtill lämnades motionen utan åtgärd. Efter vad jag försport finns intenting i direktiven till ovan omnämnd utredning som påkallar utredning om kostnaderna för trottoarrenhållning. Den senare frågan handläggs av och kan därför knappast tänkas tas upp av en utredning inom . Det är emellertid angeläget att utredning sker och att den sker så snabbt som möjligt. Det kan tänkas ske genom den ovan nämnda utredningen om avgiftssystemet för kommunalt gatubyggande m. m. eller av särskilt tillsatt utredning. 1 varje fall måste nya direktiv till. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen hemställa om utredning rörande de ekonomiska konsekvenserna av att medgivandet jämlikt 2 § renhållningslagen att ålägga fastighetsägarna skyl dighet att fullgöra renhållningsskyldighet i fråga om gångbanor och annat för gångtrafiken erforderligt utrymme utanför fastigheten upphör.