mot · FZ02592 · 1976-01-22 00:00:00 — av m. fl. Tillgången på sjuksköterskor, varmed här och i det följande även avses sjukskötare har varit klart otillfredsställande. Detta är en generell företeelse men situationen är dock mest prekär i storstadsregionerna. har kontinuerligt inhämtat information om bemanningssituationen och presenterat uppgifter härom i årliga rapporter. I det följande belyses situationen främst med material hämtat från dessa rapporter. Uppgifterna avser situationen , som är en tidpunkt då frånvaron på grund av semester är mycket låg. Av material framgår att antalet sjukskötersketjänster vid kroppssjukhusen i riket ökat från 14 963 till 19 243,5 och antalet uppehållna tjänster från 13 660 till 18 123. var 619 tjänster av totalt 19 243,5 tjänster vakanta. Dessutom uppehölls 332,5 tjänster enbart delvis. förelåg alltså ett rekryteringsbehov som uppgick till 951,5 tjänster. Storstadsregionerna redovisade den högsta procentuella vakanssituationen, nämligen (173,5 tjänster), kommun 6,4 ')> (47,5 tjänster), (88,5 tjänster) samt i övrigt (33,5 tjänster). Om till nämnda 619 vakanta tjänster läggs tjänster för sjuksköterskor som uppehölls med personal med annan utbildning än sjuksköterskeutbildning - 51,3 tjänster inom somatisk långtidsvård och 1 647,3 tjänster inom vuxenpsykiatri - uppgick antalet tjänster som var vakanta eller besatta med icke legitimerad personal till 2 317 6 tjänster medan härutöver 332,5 tjänster enbart delvis uppehölls. Eftersom deltidstjänster omräknats till heltidstjänster är situationen ur bemanningssynpunkt ännu mera alarmerande. För att täcka befintlig brist skulle enligt vissa beräkningar erfordras ett nytillskott av ca 4 500 sjuksköterskor. Utbildningskapaciteten av sjuksköterskor har blivit större i samband med övergånen till nuvarande utbildningssystem. Trots detta råder inte ett bättre vakansläge. Detta har sin förklaring i att den offentliga hälso- och sjukvården expanderar kraftigt, varjämte bl. a. företagshälsovården varit föremål för massiv utbyggnad. Utbyggnaden kommer att fortsätta. Sannolikheten är dessutom stor för att antalet heltidsarbetande kommer att visa en ytterligare sjunkande tendens, vilket medför ökat behov av personal. Med oförändrad utbildningstakt föreligger uppenbar risk att redan beslutade satsningar på utbyggnaden av olika vårdområden - bl. a. långtidssjukvården - inte kan förverkligas på grund av fortsatt sjuksköterskebrist. Situationen inom långtidssjukvården är svår. För intagning till långtidssjukvård väntar ett stort antal patienter och många är s. k. förtursfall. Många patienter ligger på akutkliniker trots att de borde vårdas inom långtidssjukvården. Svårigheterna att överföra patienter från akutvården till långtidsvården ökar köerna till akutvården. Bristen på sjuksköterskor aktualiserar frågor om (1) ändringar i den praktiska utbildningen inom sjuksköterskeutbildningen i syfte att underlätta elevgenomströmningen, (2) utökning av kapaciteten inom sjuksköterskeutbildningen genom utökad utbildning av lärare för detta område samt (3) ändringar av fördelningen av arbetsuppgifter mellan olika personalkategorier inom sjukvården och av innehållet i utbildningen för de olika personalkategorierna. Ändringar i den praktiska utbildningen inom sjuksköterskeutbildningen Ett problem beträffande grundutbildningen till sjuksköterska är bristen på praktikplatser, främst inom barnsjukvård, vilket aktualiserar frågan huruvida alla som utbildas till sjuksköterska måste inhämta teoretiska och praktiska kunskaper i barnsjukvård. Om inte sakligt hållbara argument härför kan anföras bör undersköterskornas och skötarnas vidareutbildning till sjuksköterska snabbt kunna förändras så att utbildningskapaciteten för dessa grupper blir större. En ökning av antalet praktikplatser inom de olika specialiteterna skulle kunna erhållas genom att nuvarande terminssystem ändrades till teori- respektive praktikperioder, vilka kunde utläggas över på det sätt huvudmannen anser ge största möjliga utnyttjande av tillgängliga praktikplatser. Ett bättre utnyttjande av veckans samt i viss utsträckning även dygnets alla timmar skulle också medföra ett minskat tryck på praktikplatser. Trycket på praktikplatserna skulle kunna minskat om inövandet av vissa grundläggande moment i den praktiska verksamheten kunde förläggas till metodövningsrummet. Bemanningsproblem på grund av frånvaro för vidareutbildning skulle minska om den kliniska praktiken byttes ut mot aktiv tjänstgöring. gällande behörighetsbestämmelser innebär att genomgången vidareutbildning i operationssjukvård enbart ger behörighet för tjänst inom operationssjukvård, vidareutbildning i anestesisjukvård enbart för tjänst inom anestesisjukvård och vidareutbildning i intensivvård enbart för tjänst inom intensivvård. medförde vidareutbildning i operationsvård kompetens för - förutom tjänst inom operationssjukvård - även för tjänst inom anestesisjukvård och intensivvård. Motsvarande utökat kompetensområde fanns för den som genomgått vidareutbildning i anestesisjukvård och intensivvård. Som en följd av de gjorda ändringarna av behörighetsreglerna bör läroplanerna avseende nämnda specialiteter omarbetas eftersom vidareutbildning i anestesisjukvård fortfarande omfattar fyra veckors klinisk praktik i allmän operationssjukvård samt fyra veckors klinisk praktik i akutsjukvård alternativt intensivvård. Vidareutbildningen i operationssjukvård har fortfarande motsvarande överlappning på andra arbetsfält så till vida att den omfattar sammanlagt tolv veckors klinisk praktik i allmän anestesisjukvård. Motsvarande gäller för vidareutbildningen i intensivvård som omfattar åtta veckors operationssjukvård och åtta veckors allmän anestesisjukvård. Om praktiken inom kompetensområden som är aktuella utgår, kan praktikplatser friställas. Utökning av kapaciteten inom sjuksköterskeutbildningen Som tillägg till vad i det föregående sagts om att bristen på sjuksköterskor motiverar en utökning av kapaciteten inom sjuksköterskeutbildningen bör även framhållas att efterfrågan på denna utbildning bland de unga är stor och inte täcks inom nuvarande utbildningskapacitet. Till belysande av detta får nämnas att vid intagningar till sjuksköterskeskolorna i fanns 1 474 sökande till 197 elevplatser inom grundutbildningen. Till 291 elevplatser inom vidareutbildningen sökte 1 309 personer. Ett hinder för huvudmännen att utöka kapaciteten inom sjuksköterskeutbildningen är bristande tillgång på lärare för sjuksköterskeskolor. Sådana utbildas vid utbildning av sjuksköterskor (). Under en följd av år har det antal lärarkurser om tre terminer som fått påbörjas vid institutet utgjort 11-12 med ca 20-24 lärarkandidater i varje kurs. En väsentlig utökning av denna utbildning bör nu komma till stånd. Fördelningen av arbetsuppgifter mellan olika personalkategorier inom sjukvården Vårdområdet präglas bl. a. av att ett stort antal olika personalkategorier är sysselsatta där med noga avgränsade arbetsuppgifter som i många fall syns vila mera på traditionella än på rationella värderingar. har det tillkommit flera nya utbildningar inom vårdområdet som betydande förändringar vidtagits i redan befintliga. Den medicinska utvecklingen har ej heller stått stilla. Situationen kräver att man söker åstadkomma en rationell fördelning av arbetsuppgifterna mellan så få personalkategorier som möjligt. Vi förutsätter att vad nu anförts om fördelningen av arbetsuppgifter mellan olika personalgrupper inom sjukvården kommer att beaktas av en utredning av fördelningen av arbetet mellan olika personalgrupper inom sjukvården, som förbereds av , och universitetskanslersämbetet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller 1. att en översyn företas av kraven på praktisk utbildning inom sjuksköterskeutbildningen, 2. att åtgärder vidtas för en väsentlig utökning vid utbildning av sjuksköterskor av kapaciteten för utbildning av lärare för sjuksköterskeskolor. () ()