mot · FZ021307 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76:1307 av i om åtgärder till förebyggande av barnmisshandel Alla barn har rätt till en trygg och stimulerande uppväxtmiljö. De flesta barn i vårt land ges också kärleksfull omvårdnad. Men om barnets föräldrar inte förmår uppfylla sina förpliktelser måste samhället genom barnavårdsnämndens åtgärder garantera barnets rätt till trygghet, även om det måste ske mot föräldrarnas vilja. Detta är av särskild betydelse i fall av misstänkt eller konstaterad barnmisshandel, som alltid rymmer en djup tragik för både barn och föräldrar. Det är svårt att få grepp om barnmisshandelns aktuella omfattning. Det finns ingen kontinuerlig, i större sammanhang representativ statistik över fallen. Det skulle behövas, eftersom man inte vet om kurvan går upp eller ned. Eftersom sjukhusdiagnoserna för 4,2 miljoner av landets innevånare nu finns på dator, skulle man kunna få fram hur många barn som läggs in på sjukhus för uppenbar eller misstänkt barnmisshandel. Genom att följa de sålunda redovisade siffrorna torde man få bättre information om omfattning och utveckling än genom enbart rapportering från barnavårdsnämnderna. Ett par väsentliga utredningar i socialstyrelsernas regi har lagt fram sina undersökningsresultat, dels Barn som far illa, utarbetad av en arbetsgrupp i samarbete med , dels pilotundersökning rörande 47 barnavårdsutredningar med byrådirektör som utredningsledare. Båda undersökningarna, i vilka en rad experter har medverkat, har resulterat i ett gediget faktamaterial. Dessa utredningar har naturligtvis dock måst lämna många frågor öppna, liksom de också väckt nya frågeställningar. Den senare debatten om barnmisshandel har vidgats bl. a. så, att man inte bara koncentrerat intresset till det misshandlade barnet utan också uppfattar föräldrarna som patienter. Barnmisshandeln är inte enbart ett brott utan också en psyko-social sjukdom. Uppenbarligen är det angeläget att man med ledning av redovisade resultat försöker arbeta fram sådana metoder att man tidigt upptäcker när barn vanvårdas och utsätts för psykisk eller fysisk misshandel. Professor , en av vårt lands främsta medicinska experter på fältet i fråga, framhåller i ett särskilt yttrande till den förstnämnda utredningen att vi ännu inte äger tillräckliga kunskaper om de sociala förhållandena i miljöer som är olämpliga för barn. Han menar att dessa bristande insikter leder till myndigheternas famlande i de olika enskilda fallen. Problematiken är uppenbarligen så komplex, att man i nuvarande läge inte kan ange klara handlingslinjer. En central referensgrupp av erfaret fackfolk skulle här komma väl till pass. Självfallet vore det angeläget med en kontinuerlig uppföljning av de gjorda utredningarna av en planeringsgrupp med uppgift att följa utvecklingen och initiera lämpliga forsknings- och utredningsuppgifter. Gruppen skulle också kunna verka som ett rådgivande organ för olika myndigheter i frågor som rör barn som far illa i sin miljö. Naturligtvis skulle en sådan grupp också kunna ta ytterligare initiativ vad gäller föräldrautbildning och andra förebyggande åtgärder. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller att en planeringsgrupp inom eller annan myndighet tillsätts med uppgift att följa utvecklingen då det gäller vanvård av barn, initiera lämpliga forsknings- och utredningsuppgifter samt verka som rådgivande organ, allt syftande till att förebygga barnmisshandel.