mot · FZ02652 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76:652 av m. fl. I motionen föreslås att skall uttala, att ett mål för sysselsättningspolitiken bör vara att alla ungdomar skall tillförsäkras arbete, utbildning eller praktik. Bakgrunden till förslaget är den mycket allvarliga ungdomsarbetslösheten. F. n. är av alla arbetslösa under . En lång rad åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken måste till för att förverkliga den ambitionen. a. är det viktigt att få fram fler praktikplatser. får tillfälle att ta ställning till dessa frågor i samband med att sysselsättningsutredningens förslag behandlas. Redan nu föreslås dock i motionen, att statsbidragen till kommuner som inrättar särskilda arbeten för ungdomar skall höjas från och att ett särskilt bidrag på . införs för arbetsgivare som anställer och utbildar ungdomar och kvinnor. har krävt skyldighet för arbetsgivare att anmäla lediga platser till arbetsförmedlingen. I motionen kommenteras det regeringsförslag, som föreligger. anser inte att statliga arbetsgivare skall vara undantagna från skyldigheten. Däremot bör åtminstone inledningsvis undantag göras för arbetsgivare med färre än 10 anställda. Dessutom bör undantag göras för anställningar som förutsätter viss politisk eller annan ideell inställning hos den sökande. Arbetsförmedlingens distriktskontor skall förses med lekmannastyrelser. I motionen föreslås att dessa nämnder ges viss beslutanderätt i frågor som rör utbildningsbidrag. Den mycket djupa internationella konjunktursvacka som drabbat de flesta industriländer har ännu inte satt några mera påtagliga spår på den svenska arbetsmarknaden. Det är ändå ingen tvekan om, att lågkonjunkturen nu också nått vårt land. Ordertillströmningen har försvagats i alla branscher och produktionen har som en följd härav sjunkit mycket kraftigt. Att genomslaget ännu inte blivit tydligare i sysselsättningen kan troligen i första hand förklaras med de nya trygghetslagarna och en vilja från företagen att omplacera och utbilda anställda i stället för att avskeda. Det råder emellertid knappast någon tvekan om att sysselsättningsläget kommer att försämras . Varslen ökar och antalet lediga platser sjunker. 1975 varslades 23 800 anställda vid 1 047 arbetsställen om uppsägning. Motsvarande siffra var 14 200. Tendensen är densamma beträffande lediga platser. Det fanns vid slutet av 1975 ca 10 000 färre lediga platser än vid årets början. Avgörande för utvecklingen på arbetsmarknaden är hur snabbt förbättringen av den internationella konjunkturen ger effekt på sysselsättningen i vårt land. Mot en snabb förbättring talar, att många företag i avnämarländerna byggt upp ansenliga lager både av råvaror och färdigvaror. Såväl produktionen som försäljningen kan därför, åtminstone i vissa branscher, stiga utan att det leder till ökad orderingång hos leverantörer i . har efter hand en rad olika åtgärder satts in för att stimulera efterfrågan på varor och tjänster. Därmed har sysselsättningen kunnat hållas uppe på hög nivå. Uppläggningen av den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken har i stor utsträckning överensstämt med den förordat. Vi delar bedömningen i finansplanen att den ekonomiska politiken också måste vara försiktigt expansiv. Regeringens bedömning bygger emellertid enligt vår mening i för hög grad på en snabb uppgång i den internationella konjunkturen. Denna bedömning leder oss därför till slutsatsen att beredskapen för att sätta in ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder måste vara hög . Redan nu vill vi emellertid föreslå en förstärkning beträffande de arbetsmarknadspolitiska insatser, som syftar till att bereda sysselsättning åt ungdomar och kvinnor. Alla ungdomar skall garanteras arbete eller utbildning föreslog i motion , att skulle uttala att alla ungdomar borde garanteras arbete eller utbildning. Tyvärr fick förslaget inte stöd av något annat parti i . Inom de andra partierna ansågs det vara ett alltför långtgående åtagande från samhällets sida att garantera alla ungdomar arbete eller fortsatt utbildning. Det är mot denna bakgrund mycket tillfredsställande, att den statliga sysselsättningsutredningen i sitt offentliggjorda betänkande sluter upp kring tanke. Utredningen förordar nämligen att Alla ungdomar skall genom uppföljning och uppsökande verksamhet tillförsäkras utbildning, praktik och arbete. Detta förslag biträds av alla de politiska partiernas företrädare. Även i det i övrigt mycket allmänt hållna manifestet Till Folk, som regeringspartiet offentliggjort finns löftet att Varje ung människa ska erbjudas antingen arbete eller praktik och utbildning. 30 000 ungdomar uran arbete Bakgrunden till vårt förslag var den mycket oroande utvecklingen av ungdomsarbetslösheten. Trots den förbättrade konjunkturen under 1974 låg arbetslösheten bland de unga kvar på en mycket hög nivå. Arbetslösheten för var mellan 3 och 4 gånger så hög som den genomsnittliga. Även om en viss nedgång skett av ungdomsarbetslösheten är relationen till den genomsnittliga i stort sett oförändrad. F. n. är 30 000 ungdomar arbetslösa, vilket är mer än 40 96 av den totala arbetslösheten. Värst utsatt är gruppen 16-19-åringar. Många ungdomar i denna åldersgrupp har lämnat eller avbrutit studierna på gymnasieskolan. Otillräcklig yrkesutbildning och avsaknaden av arbetslivserfarenhet är ett stort handikapp för dessa ungdomar. Det är därför nödvändigt att hjälpa dem både med kompletterande utbildning och förvärvsarbete. Varje ung människa i denna situation måste få vägledning för att kunna ta ställning till vad som är bäst i hennes situation. En tids praktik kan vara bäst för den som saknar erfarenhet från arbetslivet. En kortare yrkesinriktad kurs kan vara bäst för den som har bristfällig utbildning men inte vill binda sig för en längre studietid. Ett byte av utbildningslinje på gymnasieskolan kan vara bäst i ett tredje fall etc. Det är därför nödvändigt att studie- och yrkesvägledningen byggs ut. Man kan inte räkna med att alla ungdomar på eget initiativ söker information om arbets- och studiemöjligheter. Det är känt, att åtskilliga ungdomar som saknar arbete inte finns registrerade hos arbetsförmedlingen som arbetssökande. Inte sällan är det ungdomar som de sociala myndigheterna av olika anledningar har kontakt med. Hjälp till bättre utbildning eller ordnat arbete är i många fall den bästa vägen för dessa ungdomar att finna sig tillrätta i samhället. För att nå också de ungdomar, som lämnat skolan och dem som inte arbetsförmedlingen känner till med information och rådgivning måste verksamheten vara uppsökande. I det syftet bör i varje kommun skolan, de sociala myndigheterna och arbetsförmedlingen gå samman om en organisation som gör det möjligt att ge alla ungdomar den vägledning och hjälp som i varje enskilt fall är nödvändig. Härigenom kan ett så finmaskigt nät av åtgärder och erbjudanden skapas, att alla ungdomar nås. Den merkostnad för kommunerna som tillkomsten av en sådan organisation kan innebära måste täckas av statsbidrag. Fler jobb - bättre utbildning Avgörande för om ambitionen att tillförsäkra alla ungdomar arbete eller utbildning skall kunna nås är självfallet tillgången på arbetstillfällen och platser i utbildningsväsendet. Här måste en lång rad åtgärder komma till som rör näringspolitiken, arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken. Gymnasieskolan måste kunna bereda plats för alla ungdomar som söker inträde, möjligheter att välja den utbildningslinje man föredrar förbättras, inslaget av praktisk yrkesinriktning bli mer markerad, tillgången på kortare yrkesinriktade kurser större liksom tillgången på praktikplatser etc. I lägen med allmänt låg efterfrågan på arbetskraft bör dessutom särskilda åtgärder sättas in för att stärka ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden. Vi återkommer till dessa frågor i samband med att sysselsättningsutredningens betänkande blir föremål för riksdagsbehandling. Redan nu bör emellertid uttala att riktmärket för inriktningen av sysselsättningspolitiken bl. a. bör vara att tillförsäkra alla ungdomar arbete, praktik eller utbildning. I förra årets motion om arbetsmarknadspolitiken föreslog vi, att regeringen aktivt skulle undersöka möjligheterna att inrätta fler praktikplatser inom den statliga förvaltningen. Vi satte då upp som riktmärke att ett fördubblat antal praktikplatser borde kunna inrättas inom statsförvaltningen. Vi kan nu konstatera, att regeringen tagit sådana kontakter med ämbetsverken som vi föreslog och att resultatet tycks kunna bli just det vi satte upp som riktmärke. Ungdomarnas svårigheter på arbetsmarknaden beror ofta på bristen på erfarenhet från arbetslivet. Många av de enklare sysslor som förr fanns för den som gjorde sitt inträde i arbetslivet är bortrationaliserade. Förbättrade möjligheter till praktiktjänst eller annat tillfälligt inrättat - men meningsfullt - arbete är därför en nödvändig komplettering av utbildningssamhället. Det skulle också underlätta för ungdomar att välja rätt yrke och utbildningsväg. Tillgången till praktikplatser är således en väsentlig del av de åtgärder som syftar till att underlätta inträdet i arbetslivet. En särskild arbetsgrupp med företrädare för bl. a. AMS och arbetsmarknadens organisationer har lämnat förslag om hur det kan ske. Vi utgår därför ifrån, att regeringen i den aviserade propositionen om den framtida sysselsättningspolitiken återkommer också till frågan hur tillgången på praktikplatser skall ökas både inom den offentliga och privata sektorn. Vilka resurser av olika slag som från tid till annan behövs föratt förverkliga löftet om jobb eller fortsatt utbildning till alla ungdomar måste bedömas i första hand av dem som lokalt har att arbeta med frågorna. Ansvarig central myndighet bör vara i nära samarbete med . kräver i sina petita inför nästa budgetår bl. a. en personell förstärkning på 500 tjänster främst motiverad av förmedlingsverksamheten. Regeringen prutar AMS äskanden på flera punkter. Den ökade medelstilldelningen kommer endast att räcka till hälften så många nya tjänster som AMS bedömer nödvändigt. AMS föreslås emellertid få fria händer att fördela de ökade resurserna på olika verksamhetsgrenar. Det är också enligt vår mening en riktig princip. Det får emellertid inte innebära att ambitionerna beträffande de nytillträdande på arbetsmarknaden inte kan nås. Det går inte att bedöma utifrån budgetpropositionen huruvida prutningarna i AMS äskanden t. ex. äventyrar möjligheterna att tillförsäkra alla ungdomar arbete, praktik eller utbildning. får emellertid tillfälle att på nytt ta ställning till denna fråga när propositionen med anledning av sysselsättningsutredningens betänkande behandlas. Det bör då vara möjligt att utifrån AMS remissyttrande över utredningen bedöma huruvida de nu tilldelade resurserna är tillräckliga för det närmaste budgetåret i detta avseende eller ej. vill vi emellertid förstärka de arbetsmarknadspolitiska insatserna riktade mot ungdomar på ett par punkter. Vi föreslår dels att statsbidragen till kommuner som inrättar särskilda beredskapsarbeten för ungdomar höjs till och dels att ett bidrag på . införs som utgår till alla arbetsgivare som anställer och utbildar ungdomar. beslöt att höja statsbidragen till kommuner som inrättar särskilda beredskapsarbeten för ungdomar från 35 till 50 96. Höjningen är enligt vår mening alltför liten för att få avsedd effekt. Man kan utgå ifrån, att många ansvariga i kommunerna gör vad som är ekonomiskt möjligt för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten. De allra flesta kommuner har emellertid en mycket ansträngd ekonomi, som inte tillåter några större utvidgningar av verksamheten utöver den budgeterade. Det är därför sannolikt att man i många kommuner nödgas konstatera, att ekonomin inte tillåter den satsning mot ungdomsarbetslösheten man skulle önska så länge kommunen själv måste bära lika stor del av kostnaden som staten. Ansvaret för arbetsmarknadspolitiken faller i sista hand på statsmakterna. Det är därför rimligt, att staten står för huvudparten av de kostnader som är förknippade med de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Vi ser de särskilda beredskapsarbetena som ett viktigt komplement i försöken att bereda alla ungdomar meningsfull sysselsättning också i situationer då de måste vänta på en mera varaktig syssla. Vi föreslår därför att statsbidragen till de kommuner som inrättar särskilda tillfälliga arbeten för ungdomar höjs till 75 96. De höjda bidragen bör utgå för alla arbeten som inrättas efter . Under förra lågkonjunkturen utgick ett bidrag med . till arbetsgivare, som anställde och utbildade ungdomar. Ca 13 000 ungdomar och kvinnor fick härigenom arbete och utbildning tidigare än vad som eljest blivit fallet. Liknande utbildningsbidrag har införts efter förslag från regeringen. Sålunda utgår bidrag med . till företag som utbildar personal i stället för att friställa. Dessutom kan bidrag utgå med . om anställd utbildas och i dennes ställe anställs ersättare under . Vi anser dessa åtgärder mycket motiverade i nuvarande arbetsmarknadsläge. De ligger helt i linje med den arbetsmarknadspolitik vid förordat. Dessa åtgärder bör emellertid kompletteras med ett bidrag som utgår till alla arbetsgivare som anställer och utbildar ungdomar och kvinnor. Vi föreslår att bidraget sätts till . Även i tider med låg efterfrågan på arbetskraft finns det regelmässigt några tiotusental lediga platser. Det beror dels på att de som söker arbete inte haren utbildning eller yrkeserfarenhet som passar förde lediga platserna, dels på att de som söker arbete inte har kännedom om alla lediga platser. Det senare förlänger arbetslöshetstiden och minskar produktionsutbytet i samhället. För att komma tillrätta med detta problem behövs en effektivare arbetsförmedling. Vi har föreslagit en kraftig utbyggnad av arbetsförmedlingen. Det är därför mycket glädjande att regeringen nu successivt ställt större resurser till förmedlingens förfogande. För att förbättra arbetsförmedlingen krävs dock också att en större del av antalet lediga platser på arbetsmarknaden passerar förmedlingarna än vad som är fallet. Vi har därför också föreslagit att alla arbetsgivare med fler än tio anställda borde åläggas att anmäla alla lediga platser för vilka man söker arbetstagare på öppna marknaden. föreslås i proposition 1975/76:84 att en sådan obligatorisk platsanmälan införs på försök i tre län. Det är mycket tillfredsställande att regeringen är beredd att pröva denna idé. Vi tror för vår del att arbetsförmedlingarna härigenom kan bli den centrala serviceinrättning för både arbetssökande och arbetsgivare som förmedlingen bör vara. För att försöken skall falla väl ut, tror vi emellertid att regeringsförslaget bör ändras på några punkter. För det första bör inte, som föreslås i propositionen, statliga arbetsgivare vara undantagna från anmälningsskyldigheten. Även om statliga myndigheter redan nu har viss skyldighet att anmäla lediga platser bör förmedlingen kunna vara säker på att man har samma kännedom om den offentliga arbetsmarknaden som om den privata och kunna lägga upp och.följa samma rutiner för handläggningen. Därtill kommer att den offentliga arbetsmarknaden växt snabbare än den privata sektorn och kan förväntas så göra även . Det finns därför ingen anledning att göra undantag för statliga arbetsgivare. Det är ofrånkomligt att skyldighet att anmäla lediga platser till förmedlingen innebär ett visst merarbete både för arbetsgivare och förmedling. Vi är dock övertygade om att alla som utnyttjar förmedlingens tjänster i gengäld får ett större utbyte härav. Det är ändock nödvändigt att så långt möjligt förenkla de rutiner som behövs. I de fall en arbetsgivare väljer att direkt annonsera efter ny befattningshavare kan det t. ex. räcka med att skicka en kopia till förmedlingen av den annonstext, som går till tidningen. Det bör också vara tillräckligt med telefonmeddelande om lediga platser till förmedlingen. Det är viktigt att det merarbete anmälningsplikten innebär inte försämrar förmedlingens möjligheter att betjäna arbetssökande och arbetsgivare. Vi föreslår därför , att åtminstone inledningsvis undantag görs för arbetsgivare med få anställda. Vi föreslår att arbetsgivare med färre än tio anställda undantas från skyldigheten. Efter en uppbyggnadstid kan man överväga att sänka denna gräns. Vi anser det också självklart, att skyldigheten bör begränsas till de platser för vilka man söker befattningshavare på den öppna marknaden. Internrekrytering bör alltså vara undantagen. I propositionen föreslås undantag från anmälningsplikten för anställning, som förutsätter viss politisk inställning. Det är ett självklart undantag. Vi menar dock att det är nödvändigt att utvidga denna undantagsregel till anställningar som förutsätter både viss politisk och annan ideell inställning hos innehavaren. Vi ansluter oss på denna punkt till vad bl. a. AMS framfört i sitt remissyttrande. Om inte detta undantag görs från anmälningsplikten måste t. ex. ett kristet samfund, som av sina befattningshavare förutsätter viss trosuppfattning, anmäla lediga tjänster till förmedlingen. Även om inte anmälningsplikten är eller får vara förknippad med anställningstvång förefaller ändock blotta anmälningsskyldigheten i sådana fall helt onödig. Vi håller inte för uteslutet att lagförslaget också på några andra punkter kan behöva ändras. Det förefaller t. ex. troligt att gränsen för varaktigheten av de arbeten, som skall anmälas, borde sättas högre än . har t. ex. föreslagit . Eftersom lagen skall tillämpas på försök i tre län innan den införs i hela landet kan dock denna detalj liksom några andra prövas i praktisk tillämpning innan slutlig ställning tas. Det är viktigt att sysselsättningspolitiken har sin tyngdpunkt i försök att skapa arbetstillfällen i regioner där undersysselsättningen är störst. Därmed blir emellertid inte åtgärder som hjälper dem som vill eller måste flytta för att få ett önskat arbete överflödiga. De kostnader i samband med flyttning den åsamkas, som måste flytta för att få lämpligt arbete, bör täckas av statliga flyttningsbidrag. I de allra flesta fall uppkommer genom flyttningen en samhällsekonomisk vinst som vida överstiger kostnaden för själva flytt Det är därför rimligt, att den som flyttar får sina faktiska kostnader täckta. Det sker inte f. n. Flyttningskostnaderna har stigit snabbare än bidragen. Vi har därför föreslagit att flyttningsbidragen skulle värdesäkras. Denna slutsats har också sysselsättningsutredningen kommit till. Principen leder enligt utredningens beräkning till att bidraget borde fördubblas. Utredningen föreslår också att så bör ske och att utvecklingen av dessa faktiska flyttningskostnader fortsättningsvis följs. Vi föreslår att denna princip slås fast av redan nu och därmed läggs som grund för den allmänna översyn av de olika flyttningsbidragens detaljutformning som aviseras i budgetpropositionen. 1 fjolårets motion föreslog att arbetsförmedlingens distriktskontor och större lokalkontor skulle förses med lekmannastyrelser. Syftet med lekmannastyrelserna skulle vara att få förmedlingens verksamhet lokalt förankrad bland medborgarna. Styrelserna skulle dessutom möjliggöra en fortsatt decentralisering av uppgifter och befogenheter. Vi anslöt oss i dessa stycken till principer som förts fram i en skrift från TCO Fackligt inflytande över arbetsmarknadspolitiken. har en utredning med förtjänstfull skyndsamhet arbetat fram ett förslag med denna innebörd som föreläggs i budgetpropositionen. Det är tillfredsställande att detta förslag så snart kunnat förverkligas. På en central punkt - nämndernas befogenheter - ger emellertid inte propositionen tillfredsställande besked. Det är oklart om regeringen avser att distriktsnämnderna bör ha beslutanderätt i någon fråga. Utredningen föreslog att distriktsnämnderna skulle få beslutanderätt när det gäller tillstyrkan eller avslag på framställningar om utbildningsbidrag. F. n. kan tjänstemän vid distriktskontor besluta om bifall till ansökan om utbildningsbidrag men inte om avslag. I det senare fallet går ärendet vidare till länsarbetsnämnden. Utredningens förslag var alltså en mycket måttlig decentralisering av beslutanderätten. Det är ändock oklart om regeringen tillstyrker förslaget. Även om den föreslagna fördelningen av arbetsuppgifter mellan distriktsnämnderna och förmedlingstjänstemännen får anses väl avvägd, är jag inte beredd att generellt förorda någon beslutanderätt för distriktsnämnderna i enskilda bidragsärenden. Det är departementschefens svårtolkade ställningstagande till utredningens förslag. I stället förordas försök i syfte att vinna erfarenheter av den nya arbetsformen i detta avseende. Enligt vår mening är frågan om beslutanderätt i någon eller några frågor av central betydelse för distriktsnämndernas existens. Intresset från fackligt och kommunalt håll kommer sannolikt att bli mycket blygsamt om nämnden bara blir ett rådgivande organ utan egen beslutanderätt i någon enda fråga. Resultatet av regeringens överdrivna försiktighet på den här punkten kan göra en riktig idé om bättre lokal förankring av arbetsförmedlingens viktiga verksamhet till ett slag i luften. Vi föreslår därför att distriktsnämnderna bör ges beslutanderätt i frågor som rör framställningar om utbildningsbidrag i enlighet med utredningens förslag. Det bör vara en viktig princip för arbetsmarknadspolitiken att även människor med reducerad arbetsförmåga skall beredas arbete på öppna marknaden. Den halvskyddade verksamheten är här ett utomordentligt viktigt medel. Ersättningssystemet till arbetsgivare, som inrättar halvskyddade arbetstillfällen, bör emellertid ändras. I budgetpropositionen aviseras en proposition om denna verksamhet med anledning av AMS och sysselsättningsutredningens förslag. Vi vill understryka vikten av att ett nytt ersättningssystem baseras på hela den faktiska lönekostnaden och tar hänsyn till de omställningskostnader, som kan vara aktuella. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes 1. att uttalar att sysselsättningspolitiken ges en sådan inriktning att alla ungdomar tillförsäkras arbete, utbildning eller praktik, 2. att beslutar införa ett bidrag om . till arbetsgivare som anställer och utbildar ungdomar , 3. att beslutar att statsbidragen till kommuner som anordnar särskilda beredskapsarbeten för ungdomar sätts till av den totala kostnaden, 4. att beslutar att bidragen i punkterna 2 och 3 skall utgå fr. o. m. den och t. o. m. i första hand utgången av 1976, 5. beträffande skyldigheten för arbetsgivare att anmäla lediga platser till arbetsförmedlingen att uttalar a) att undantag inledningsvis görs för arbetsgivare med färre än tio anställda, b) att undantag görs för anställningar till vilka söks personer som förutsätts ha viss politisk eller annan ideell inställning, c) att skyldigheten jämväl omfattar statliga arbetsgivare, 6. att uttalar att flyttningsbidragen i princip bör täcka de faktiska flyttningskostnaderna, 7. att beslutar ge distriktsnämnderna beslutanderätt i frågor som rör framställningar om utbildningsbidrag. /ENKEL (fp) () ()