mot · FZ02666 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 666 av m. fl. om översyn av förköpslagen Den grundläggande principen för markpolitiken är att det är samhället som ytterst bestämmer över markanvändningen. Detta åstadkoms genom att kommunerna för en aktiv markpolitik. Den kommunala förköpsrätten är ett av instrumenten för den kommunala markpolitiken. Förköpsrätten enligt /Örköpslagen (1967:868 omtryckt 1974:815 ändrad 1975:1135) (FL) innebär att kommunerna får förvärva den egendom som ett fastighetsköp avser från säljaren på de villkor som avtalats mellan denne och köparen (5 ii 1 st FL). Förköp skiljer sig från expropriation genom att förvärvet alltid sker först när ägaren är beredd att avhända sig egendomen och till ett pris som säljare och köpare kommit överens om. Kommun har rätt till förköp vid försäljning som omfattar sådan fast egendom 1. som med hänsyn till den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning 2. som behöver rustas upp. Genom förköpsrätten kan kommunen således dels tillgodose det behov som finns i fråga om obebyggd eller glesbebyggd mark för expanderande tätbebyggelse, dels fullgöra nödvändig saneringsverksamhet. När det gäller saneringsfallet behöver någon avvägning inte göras mellan kommunens och den enskilde fastighetsägarens möjligheter att genomföra upprustningen av t. ex. ett bostadshus. Det är tillräckligt att upprustningsbehov föreligger och att kommunen gör gällande sin förköpsrätt (prop. 1974:152 s. 29). I vissa fall får dock förköpsrätten inte utövas (3 § FL). 1. när fastigheten är mindre än 3 000 kvm och bebyggd med friliggande småhus eller rad- eller kedjehus och utgör bostad (permanent eller för fritidsändamål) för högst två familjer 2. när staten är säljare 3. när staten eller landstingskommun är köpare 4. när köpare och säljare är makar 5. när köpare och säljare är nära släktingar (3! ; 4 p (FL) 6. när försäljning sker på exekutiv auktion 7. när försäljningen avser endast del av fastighet och köparen redan äger andel av fastigheten och denna andel inte har förvärvats genom gåva. Trots att ändringen i lagen om förköpsrätt behandlades och ändringarna gäller från finns i speciella fall möjlighet att kringgå denna för samhällsplaneringen så viktiga lag. har företagsfusionernas antal ökat avsevärt, vilket också inneburit att förköpslagen kommit i blickpunkten. Särskilt vid några fall som uppmärksammades i var det påtagligt att gällande förköpslag inte täcker alla markförvärv. Vid en interpellationsdebatt påpekades det orimliga i att företag ges möjlighet köpa andra företag med åtföljande markinnehav utan att samhället i en eller annan form kan ingripa. I vissa situationer kunde det t. o. m. vara önskvärt att samhället ginge in som delägare. I andra fall torde berörd kommun vid dessa transaktioner kunna ha förköpsrätt till mark, som ingår i köpet. Speciellt i ett fall visade det sig att ett företag var obenäget sälja mark till kommunen, trots att önskemål och behov visats av kommunala representanter. I stället delades det lilla företaget mellan två större, varvid det ena med intresse för skogsmarken för att få denna också köpte ett sågverk. Hela affären blev alltså en aktietransaktion, där kommunens förköpsrätt försvann. Någon lagfart söktes inte utan den nya biten med den attraktiva skogsmarken drevs som dotterföretag. Om lagfart sökts hade utfärande myndighet automatiskt kontaktat den kommun, där marken fanns för att utröna intresset för förköp. Det är på den här punkten nödvändigt att stärka kommunernas ställning vid dylika affärstransaktioner. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om översyn av gällande förköpslag (1967:868) för att ge kommunerna förköpsrätt även då mark ingår som del vid köp av företag. () () () 1 MalunS