mot · FZ021844 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar och om arbetsförmedlingen på kulturområdet Utgångspunkten för förslagen i propositionen om arbetsförmedling inom kulturområdet är att alla arbetssökande skall ha tillgång till kostnadsfri arbetsförmedling och att det är samhällets skyldighet att se till att behovet av sådana förmedlingstjänster blir tillgodosett. Vi delar denna uppfattning. Det innebär att man inom ramen för den offentliga arbetsförmedlingen måste kunna möta olika gruppers behov. Men däremot behöver det inte innebära att man förbjuder all enskild förmedlingsverksamhet, speciellt inte i de fall då denna bedrivs och är av särskild betydelse för vissa yrkesgrupper. Från denna synpunkt finns det invändningar mot den föreslagna utformningen av arbetsförmedling på kulturområdet. På detta finns sedan gammalt en rad olika institutioner som bl. a. medverkar till att skaffa artister engagemang. I den mån dessa fungerar bra kan det knappast vara ett intresse att hindra deras fortsatta verksamhet. Man kan dessutom också befara att det med förslagen i propositionen skapas konstlade gränser mellan de olika insatser som görs för att hjälpa och stödja artister i deras verksamhet. Många artister har s. k. manager. I vissa fall är dessa sammanslutna till s. k. produktionsbolag. En manager är en personlig rådgivare till artisten, orkestern etc. i alla frågor som rör vederbörandes verksamhet. Det kan gälla planering av framträdanden, förhandlingar av olika slag, ekonomisk rådgivning, PR-verksamhet etc. Huvudsyftet med verksamheten är dels att hjälpa artister till engagemang genom en aktiv lansering, dels att ordna de praktiska saker som hör till en artists verksamhet. I den departementspromemoria som ligger till grund för den aktuella delen av propositionen räknas managerverksamheten som arbetsförmedling. En sådan beskrivning är, som framgått ovan, knappast korrekt. Otvivelaktigt är det så att det i en managers eller ett produktionsbolags arbete för att skapa efterfrågan och arbete för en artist kan finnas inslag av arbetsförmedlande insatser, men dessa är i så fall bara en del av den samlade verksamheten och inte ett huvudsyfte. I propositionen framhålls apropå managerverksamhet att förbudet mot arbetsförmedling inte kan åberopas för att förbjuda sådan verksamhet som inte innefattar arbetsförmedling. Till det vill vi säga att det torde erbjuda utomordentligt stora svårigheter att skilja ut de egentliga arbetsförmedlande insatserna från andra insatser för att skapa engagemang för en artist. 1 1975/76. Vi finner därför skäl tala för att manager och produktionsbolag i likhet med vissa andra enskilda institutioner undantas från bestämmelserna om den obligatoriska arbetsförmedlingen, så att de kan bedriva sin verksamhet i samma former som . Undantaget bör gälla sådana manager och produktionsbolag som auktoriseras av arbetsmarknadsmyndigheten. En annan konstlad gräns finns inrymd i det föreslagna undantaget för förmedlingsinstitut som bedriver sin verksamhet på det internationella planet. Dessa får övergångsvis möjlighet att fortsätta sin verksamhet, men bara vad gäller förmedling av artister till och från . Denna övergångsregel är i och för sig positiv, men begränsningen att förmedlingen enbart får gälla till och från skapar onödiga komplikationer. Ett förmedlingsinstitut som har hand om bokningar för en artist både i och i utlandet får med den föreslagna ordningen också i fortsättningen själv handha dem när det gäller utlandet, men när det gäller engagemang i skall den allmänna arbetsförmedlingen kopplas in. Det förefaller skapa alldeles onödiga svårigheter. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att fastställer sådana riktlinjer för arbetsförmedlingen på kulturområdet att manager och produktionsbolag som auktoriseras av undantas från förbudet mot enskild arbetsförmedling inom . () ()