mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Det väsentliga måste vara att biståndet i varje enskilt land utformas på ett utvecklingsbefrämjande sätt, så att det kommer den fattigaste befolkningen till godo. Synsättet att om bara rätt regim väljs så kan biståndspengar överlämnas utan vidare ansvarstagande från svensk sida kan inte accepteras. sorn grundar sig på samarbete med utvalda regimer innebär att en betygssättning av ländernas regeringar måste göras. Den skulle innebära att när ett regimskifte inträffar som inte är i svenska ögon gynnsamt skall den svenska hjälpen upphöra. Fattiga människor som tyngs av en dålig regering skulle dessutom straffas med uteblivet utvecklingsbistånd. En politisering av den svenska u-hjälpen äventyrar inte bara nödvändig kontinuitet i utvecklingsarbetet utan även en bred uppslutning bakom de svenska insatserna. Det är för övrigt förvånande att regeringen i sin politisering av ländervalet med rätta regeringar synes mena framför allt kommunistiska eller socialistiska diktaturstater. Hjälpbehovet har varit bestämmande för svenskt biståndsarbete och bör återigen så vara. Svenskt bistånd bör i första hand gå till de fattigaste . I enlighet med denna uppfattning anser vi det stötande att är ett huvudmottagarland för svenskt bistånd. tillhör de länder som har gynnats av de senaste årens ekonomiska utveckling. Ytterligare ett tecken på att landet knappast behöver bistånd har tillkommit . har på ett för den internationella rättskänslan stötande sätt blandat sig i en annan stats inre angelägenheter. Enligt uppgift kämpar närmare 10 000 kubanska soldater för en av de stridande fraktionernas räkning i inbördeskriget i . Ett land som anser sig ha råd att skicka stridande styrkor till en annan världsdel är knappast rätt mottagare av svensk u-hjälp. Anslaget till bör komma andra mera behövande länder till godo. Även om fasthet och kontinuitet är önskvärd i det långsiktiga biståndsarbetet måste hjälpens innehåll och omfång kunna omprövas efter den skiftande utvecklingen i . Ett land där fattigdomen stärker sitt grepp måste kunna få ökad hjälp, medan det finansiella biståndet bör kunna minska till land där utvecklingen är gynnsam, t. ex. på grund av höjda priser på landets exportvaror. Sammanslagningen mellan synes vara mycket nära förestående. I propositionen uttalas att det redan under nästa budgetår kan bli aktuellt med en sammanslagning av biståndsprogrammen. De båda länderna behandlas därför under en och samma rubrik. Av propositionen framgår, att för /76 ställs 225 milj. kr. till förfogande för och för 125 milj. kr., varav 75 milj. kr. i form av katastrofhjälp. Sammanlagt beräknas därmed under budgetåret 350 milj. kr. användas för denna region (i verkligheten något mera). För /77 beräknas 325 milj. kr. Man kan fråga sig, om det står i överensstämmelse med av antagna principer för svenskt bistånd att koncentrera så enorma belopp till en enda region. Förhållandena under närmast föregående budgetår och början av detta kan naturligtvis sägas vara exceptionella, eftersom kriget då avslutades och särskilda behov av katastrofinsatser då förelåg. Men av beräkningarna för kommande budgetår att döma, synes regeringen permanent vilja göra regionen till det område som mottar de största svenska biståndsanslagen. Detta kan icke gärna vara rimligt. En sådan koncentration belyser obalansen i vårt bistånd. Till detta kommer att den genom avtal, vilka inte underställts , gjort utfästelser om betydande belopp utöver dessa anslag. I fråga om DRV rör det sig om bl. a. två sjukhusprojekt, vilka dock icke bör vara föremål för kritik. Däremot har det stora skogsindustriprojekt, enligt vilket utfäster sig att ställa 770 milj. kr. till förfogande kritiserats, bl. a. mot bakgrund av att projektet först i största korthet anmäldes för . Då förutsades endast att kostnaderna skulle överstiga 500 milj. kr. Mycket tyder på att beloppet 770 milj. kr. kommer att kraftigt överskridas. I en interpellationsdebatt i slutet av föregående år anmäldes redan en försening med projektet. Ytterligare förseningar torde ha inträffat. De avtal som slutits innebär att tar det fulla ekonomiska ansvaret för en industrianläggning, som skall vara färdigställd enligt nu gällande planer . Men bestämmanderätten för projektets handhavande ligger hos DRV, utan motsvarande ekonomiska ansvar. En sådan avtalskonstruktion måste betecknas som minst sagt tanklös och torde medföra allvarliga ekonomiska konsekvenser för . Vi föreslår att i skrivelse till regeringen hemställer, att denna på nytt upptar förhandlingar med DRV angående skogsindustriprojektet. Dessa förhandlingar bör syfta till att möjlighet skapas för nordvietnameserna själva att överta ansvaret för det fortsatta arbetet med projektets genomförande och därmed för ekonomi och finansiering, så att i varje fall inte drabbas av kostnader utöver de i avtalet beräknade. Därigenom skulle det svenska engagemanget snabbare kunna avvecklas, riskerna för en icke överskådlig prisstegring minskas och biståndskrafter inom eller utom SIDA kunna användas för andra och mer angelägna uppgifter. I detta sammanhang kan noteras, att uppgifterna i propositionen om bistånd till DRV är ytterligt knapphändiga trots de enorma belopp som det rör sig om. Det avtal som träffats mellan och i omnämnes inte med ett ord. Avtalet är svårtolkat, men innebörden synes vara att tillerkännes vissa ytterligare förmåner, bl. a. genom att DRV får rätt att för varubistånd använda icke utnyttjade medel av svenska bidrag från tidigare budgetår. Beträffande Cambodja innehåller propositionen formuleringar som måste innebära att avsikten är att inleda svensk hjälpverksamhet. Att göra Cambodja till mottagare av svenskt bistånd måste, med hänsyn till de förhållanden som råder i landet, anses olämpligt. Ett humanitärt biståndsarbete inleddes i /75. Programmet fortsättes innevarande budgetår med 20 milj. kr. Propositionen ger intryck av att avsikten nu är att vidga hjälpen till andra biståndsformer. Enligt vår mening bör även fortsättningsvis endast humanitärt bistånd ifrågakomma till . I och med det portugisiska kolonialväldets upplösning har situationen i södra , och därmed också många av de förutsättningar som tidigare gällt för svenska insatser i området, drastiskt förändrats. I har den portugisiska administrationen avlösts av en FRELIMO-administration, och i budgetpropositionen anvisar departementschefen ett svenskt bistånd under /76 om 70 milj. kr. Vi tillstyrker detta förslag och även att görs till ett programland. Det svenska stödet till de olika befrielserörelsema i har hitintills varit inriktat enbart på den mer marxistiskt orienterade av dessa, MPLA, trots att det kunnat påvisas att såväl FNLA som UNITA åtnjuter en stark ställning i olika områden inne i . Så länge stridigheterna i fortsätter, bör inte annat än humanitär hjälp utgå från svensk sida. Det humanitära stöd som kan komma i fråga bör slussas genom de humanitära organisationerna och komma hela befolkningen till godo. Vi finner det stötande att förslaget om svenskt stöd till inom ramen för EFTA-samarbetet nu förs upp som en utgift under biståndsanslaget. Det måste råda en klar boskillnad mellan det stöd vi av framför allt humanitära skäl ger till den tredje världens utvecklingsländer, och det huvudsakligen politiskt motiverade stöd som vi inom det europeiska handelssamarbetets ram ger till . Vår avsikt är här att ge ansträngningarna att skapa en stabil parlamentarisk demokrati i detta land, som vi haft intima ekonomiska förbindelser med, ett fast politiskt såväl som ekonomiskt stöd. Hjälpinsatserna för den nya regimen i som vi helhjärtat stöder borde därför ha föranlett särskild proposition eller förts upp under annan rubrik i budgetpropositionen. Det stöd ger s. k. nationella befrielserörelser skall vara av humanitär natur och jämförbart med de humanitära insatser som vårt land generellt medverkar i då behov därav föreligger och skall, i likhet med övrig u-hjälp, vara öppet redovisat. Att aktivt stödja revolutionära rörelser som sådana överensstämmer icke med den folkrättsliga noninterventionsprincipen och vår neutralitetspolitik. Vårt biståndssamarbete med programländerna bygger på redovisade ekonomiska ramar. bemyndigade regeringen att göra bilaterala biståndsutfästelser för fem framförliggande budgetår till ett belopp som förutom ointecknad reservation svarar mot högst fyra gånger det bilaterala anslaget för det löpande budgetåret. I en partimotion till föregående års påpekade moderata samlingspartiet att regeringen med stöd av denna fullmakt skulle kunna binda kommande riksdagar på ett sätt och till ett belopp som knappast kunde anses rimligt eller i överensstämmelse med gällande grundlag. Då det visat sig att nämnda fullmakt enligt vår mening kommit till användning långt utöver vad som åsyftades, föreslog vi att den återkallades. majoritet anförde med anledning av vår motion följande: Enligt utskottets mening skall godkännande inhämtas vid en större ökning av planeringsramen för ett land eller vid en ny insats inom ett land som binder en större del av planeringsramen. Utskottet anser att regeringen till 1975/bör inkomma med förslag till ändrat innehåll i bemyndigandet att göra bilaterala biståndsutfästelser innebärande en begränsning av vad som gäller. beslöt dock att på denna punkt i stället följa den socialdemokratiska utskottsminoritetens reservation. Trots att regeringen i regleringsbrev till SIDA begränsat verkets möjligheter till långsiktiga biståndsutfästelser, vidhåller vi den uppfattning som utskottsmajoriteten hävdade. Även om har gjort vägledande insatser på vissa områden, finns det fält där vi ännu gjort långt ifrån tillräckligt. Hit hör utvecklingsforskningen. Flera andra länder exempelvis och satsar en betydande del av sina biståndsanslag på forskning kring utvecklingsproblemen. I FN-strategin inför 1970-talet uppmanas industriländerna att dels stödja forskningen i utvecklingsländerna, dels engagera en del av sin egen forskning i sökandet efter lösningar på utvecklingsländernas problem. Moderata samlingspartiet har vid upprepade tillfällen i betonat forskningens betydelse för utvecklingssamarbetet. Målinriktad forskning kring utvecklingsfrågornas natur och biståndets mål och vägar är en av de väsentligaste förutsättningarna för att utvecklingssamarbetet skall lyckas. Såväl u- som i-land behöver i snabbt växande utsträckning tillgång till fakta och nya problemlösningar. har genom sin alliansfrihet och sin internationellt respekterade forskning goda förutsättningar att göra en insats på detta område. Tillkomsten av den till SIDA knutna beredningen för u-landsforskning utgör ett steg i rätt riktning. Det är inte enbart forskning utomlands och i som skall stödjas. kan göra en väsentlig insats för genom att i större utsträckning engagera vår egen forskning i sökandet efter lösningar på problem. Inte minst angeläget är ett ökat stöd till jordbruksforskningen. Propositionen föreslår ett ökat belopp på 85 milj. kr. under anslaget u-landsforskning men som framgår av statsrådets skrivning kommer detta belopp att ge endast ett mycket begränsat utrymme för nya insatser under budgetåret. Vi föreslår därför att 100 milj. kr. anslås till u-landsforskning /77. Väsentligt för det fortsatta utvecklingssamarbetet är också utbildning om utvecklingsproblemen. Vi menar att u-landsutbildningen på högskolenivå bör byggas ut och att en nära anknytning till den vidgade u-landsforskningen är att eftersträva. I u-ländema ser man mycket positivt på de regionala utvecklingsbankernas verksamhet. Genom att kanalisera bidrag till dessa banker kan hjälpa till att möjliggöra större regionala projekt av grundläggande betydelse för utvecklingen i ett eller flera länder. Ett samarbete med utvecklingsbankerna erbjuder från svensk synpunkt också den fördelen att det ger möjlighet till en utvidgning av kretsen av mottagarländer utan att en dyrbar administration härför måste byggas upp. Eftersom det inom de regionala utvecklingsbankernas resp. verksamhetsområden normalt finns ett betydande antal projekt av olika slag på planeringsstadiet, inrymmer detta samarbete goda möjligheter till inriktning av det svenska biståndet på projekt som passar våra förutsättningar i fråga om tillgång på kunnande och andra resurser. Det är således angeläget att alla möjligheter tillvaratas för att stödja utvecklingsbankerna. Mer än hälften av all u-hjälp som slussas via överstatliga organisationer går genom Världsbanksgruppen. svarar ensamt för en betydande del av jordbruksinvesteringarna i . av bankens åtaganden går till jordbrukssektorn medan de traditionella satsningarna inom sektorer som elkraft, vägar och telekommunikationer minskat sin andel. Satsningen på de allra fattigaste fortsätter. Bankgruppens åtaganden i dessa ökade under det senaste verksamhetsåret från . Mer än tre fjärdedelar av IDA:s verksamhet är förlagd till de fattigaste u-ländema. IDA:s utlåning sker på synnerligen förmånliga s. k. mjuka villkor. åtnjuter stor respekt i u-ländema. Det är uppenbart att under överskådlig framtid har styrkan och kompeten sen att tjäna som ett av de allra viktigaste instrumenten för resursöverföringar i stor skala till . Det är att beklaga att inte längre stöder /på samma aktiva och positiva sätt som var fallet. De svenska biståndsmedel som slussas via kommer till effektiv användning. En stark svensk röst i Världsbankssammanhang kan också vara till nytta för . bör därför gå i spetsen och utlova generösa bidrag i den förhandlingsomgång om en femte påfyllnad av IDA:s resurser som pågår, och dessutom i möjligaste mån lämna bidrag till det s. k. tredje fönstret, vars inrättande skett bl. a. med svenskt stöd. kan på så sätt komma att motverka en på andra håll sviktande biståndsvilja. Vi förutsätter således att förhandlingarna om den femte påfyllnaden och det tredje fönstret kommer att föras i positiv anda från svensk sida. Bland de många kraven i den s. k. nya ekonomiska världsordningen finns ett avsnitt som behandlar industrialisering. Vid den konferens som ägde rum i uppsatte som mål att deras andel av världens industriproduktion skall öka från nuvarande 7 till . För att uppnå detta mål krävs en årlig produktionstillväxt i på inte . Kanske ter sig dessa siffror inte särskilt realistiska. Men vad säger med sin målformulering är att de önskar en massiv överföring av teknologi och kunnande, av investeringskapital, av patent och licenser. Problemen i u-ländema med att skapa produktiv sysselsättning åt en alltför snabbt växande befolkning är utomordentligt stora. En produktionshöjning är nödvändig för att skapa de resurser som behövs vid ansträngningarna att öka levnadsstandarden i vidare mening. Genom att stödja en industrialisering som sker jämsides med landsbygdens och jordbrukets utveckling kan främja ekonomiska och sociala utveckling. Mot bakgrund av den vikt som u-ländema fäster vid sin industrialisering är det anmärkningsvärt att statsrådet i propositionen nästan inte alls berör detta område eller de insatser i detta sammanhang kan göra. SIDA däremot uppmärksammade u-ländemas önskemål i sin anslagsframställning och framhöll följande: Biståndet har spelat och kommer att spela en relativt liten roll för uppnåendet av de industriella tillväxtmålen. Det industriella kapital och kunnande som fordras får till största delen anskaffas av på annat sätt. Det svenska näringslivet, som enbart i ringa utsträckning medverkat i industribiståndsinsatser, kan härvid komma att utnyttjas i en allt större omfattning. De svenska statsmakternas attityd tycks vara baserad på uppfattningen att varje biståndspolitisk åtgärd, vilken kan medföra gynnsamma effekter för svenskt näringsliv blir tvivelaktig hur värdefulla resultat den i och för sig än ger för vidkommande. Ett exempel på denna inställning är den förnyade underlåtenheten att förelägga något förslag om investeringsgarantisystemets utvidgning i enlighet med industribiståndsutredningens förslag. Vi har tidigare föreslagit att ett utvecklingsbolag för investeringar i , ägt gemensamt av staten och näringslivet, bildas. I ett särskilt yttrande, bilaga B till industribiståndsutredningen, framförs synpunkter som stöder vår uppfattning Där heter det bl. a. att det inte behöver råda något motsatsförhållande mellan svenska kommersiella intressen och utvecklingspolitiska intressen. Därmed finns det inte heller några principiella hinder, sägs det, mot att inom ramen för vårt utvecklingsbistånd finansiera åtgärder ägnade att främja svenska företags u-landsengagemang. , samt framhåller i ett remissyttrande över industribiståndsutredningen att särskilt för de medelstora och mindre företagen kan ett statligt investeringsbolag utan tvivel bli ett effektivt instrument för att stimulera till ökad aktivitet i . Missionen och övrigt humanitärt hjälparbete har med knappa resurser nått utomordentliga resultat i . Inte minst de senaste årens erfarenheter från katastrofarbetet i många av de fattigaste visar att de humanitära organisationerna lyckas långt bättre än de statliga biståndsmyndigheterna när det gäller att nå de allra fattigaste och eftersatta grupperna i . Effektiviteten och den samlade kunskapen i det enskilda hjälparbetet gör det angeläget att de statliga biståndsmedlen i ökad utsträckning slussas genom dessa organisationer. fick välmotiverade ansökningar avslås av SIDA på grund av brist på medel. Andra enskilda organisationer fick vänta innan besked gavs huruvida SIDA-medel kunde utgå eller inte. Vi menar att medel från det statliga biståndsanslaget i ökad utsträckning bör komma till användning i det enskilda hjälparbetet. För nästa budgetår föreslår vi att anslaget till de enskilda organisationerna utgår med 70 milj. kr. Enskilda människors personliga insatser är och kommer att förbli av den största betydelse i utvecklingsarbetet. Vårt land måste dela andra i-länders ansvar för att mobilisera personella resurser för arbete i u länderna och inom FN-programmen. För många svenska ungdomar med yrkeskunskap och/eller akademisk examen bör också en uppgift inom biståndsarbetet kunna ge värdefull erfarenhet. Det är angeläget att arbetsgivare i första hand stat och kommun underlättar för svenskar som önskar aktivt arbeta i utvecklingsländer att göra detta. Rätt till tjänstledighet och generös meritvärdering av sådant arbete bör tillämpas. SIDA:s uppgift att genom informationsverksamhet öka allmänhetens kännedom om förhållandena i är utomordentligt betydelsefull. Desto mera beklagligt är det att allvarlig kritik har kommit att riktas mot SIDA:s informationsverksamhet. Kritiken hävdar att SIDA bekostar informationsprojekt, som vid sin utformning blir osakliga och ensidiga och som ibland sprids i andra syften än för dem våra biståndsanslag är avsedda. Kritik har även riktats mot SIDA:s tidskrift för ensidighet. Anmärkningsvärt är också att en undersökning av SIDA:s bidragsgivning till enskilda organisationer budgetåren 1973/74 och 1974/75 visar att ungefär hälften av bidragen har gått till vad som torde kunna betecknas som vänsterradikala projekt, som en lång rad andra projekt blir utan bidrag. Eftersom SIDA är ett statligt verk bör höga krav ställas på saklighet och opartiskhet i dess informationsgivning. Den till förra årets riksdag väckta motionen i denna fråga överlämnades till biståndsutredningen. Vi förutsätter att utredningen verkställer översynen av SIDA:s informationsverksamhet under särskilt beaktande av kraven på saklighet och opartiskhet. En viktig del av informationsverksamheten är stödet till den av folkrörelserna förmedlade u-landsinformationen. De kanske betydelsefullaste förmedlarna av u-landsinformation är emellertid organisationer verksamma i u-land som Röda korset, Rädda barnen och missionsorganisationerna. Vi menar att det är önskvärt att dessa organisationer får möjlighet att få generella bidrag från informationsanslaget på samma sätt som är fallet för löntagarorganisationer och studieförbund. Det är uppenbart att utgångspunkten för utvecklingssamarbetet mellan och annat land bör vara den mottagande partens egen planering och prioritering. Lika klart är emellertid att svenska beslut att stödja andra länders utvecklingsansträngningar är legitimt förknippade med en förväntan att biståndet utnyttjas effektivt för överenskommet ändamål. Det måste vara ett svenskt krav att resultatvärdering kommer till stånd, att den utföres enligt uppdragna riktlinjer och att SIDA medverkar i sådan omfattning att vårt land behåller tillräcklig insyn i biståndsmedlens användning. En god uppföljning av den svenska u-hjälpen är en väg att stärka biståndsviljan hos allmänheten. Moderata samlingspartiet vill att det svenska biståndsarbetet framför allt skall inriktas på de fattigaste länderna, att en ökad del av det svenska biståndet bör avse stöd åt landsbygdsprojekt i , att katastrofbistånd i ökad utsträckning bör kanaliseras via de humanitära hjälporganisationerna, att bistånd till ej längre bör komma i fråga, att förhandlingar upptas med i syfte att överföra ansvaret för det stora skogsindustriprojektet på nordvietnameserna själva, att svenskt bistånd till Cambodja t. v. ej bör komma i fråga. att enbart humanitärt bistånd bör utgå till , att enbart humanitärt bistånd t. v. bör ges till , att regeringens bemyndigande att göra bilaterala utfästelser begränsas, att anslaget till u-landsforskning höjs till 100 milj. kr., att ger ett ökat stöd till och , att investeringsgarantisystemet utvidgas till att omfatta alla , att ett utvecklingsbolag, ägt gemensamt av staten och näringslivet, bör skapas för investeringar i , att 70 milj. kr. bör utgå för missionens och de humanitära organisationernas biståndsverksamhet, samt att de humanitära hjälporganisationerna och missionens hjälpverksamhet ges möjlighet att få generella bidrag ur SIDA:s informationsanslag. EKONOMISK POLITIK Den internationella utvecklingen Den nedgång i den internationella konjunkturen som präglade den ekonomiska utvecklingen fortsatte . /75 gjordes uttalanden från olika håll om att en vändning i konjunkturen redan hade inträffat eller skulle inträffa , men detta har sålunda inte visat sig stämma. räknade i sin höstrapport med en fortsatt produktionsnedgång i men med en uppgång inom europeiska på upp mot och inom hela OECD-området på . I räknade och med en än snabbare uppgång. Inom hela OECD-området skulle totalproduktionen öka med ; 4 1975/76. detta sammanhängde i första hand med att man förutsåg en gynnsammare utveckling i och än vad hade utgått ifrån i sin höstrapport. I den motion, som moderata samlingspartiet väckte med anledning av finansplan (1975: 1020), ifrågasatte vi starkt realismen i regeringens och bedömning. Enligt vår bedömning är det mest sannolikt att också 1975 blir med mycket svag efterfrågetillväxt på det internationella planet. Även om flera länder kommer att ägna arbetslösheten mer uppmärksamhet, finner vi det troligt att kampen mot inflationen liksom kommer att ha hög prioritet och att man också kommer att acceptera en relativt hög arbetslöshet för att åstadkomma en stabilisering av penningvärdet. Vi har sålunda en mer pessimistisk syn på den internationella utvecklingen än vad som redovisas i finansplanen och den preliminära nationalbudgeten, vars optimism synes oss grundad snarare på önsketänkande än på politiska realiteter. Om någon omsvängning i den internationella konjunkturen över huvud taget kommer till stånd under innevarande år, torde denna få några mätbara effekter först . När vi nu har tillgång till facit för utvecklingen , kan det konstateras, att vår bedömning inte var pessimistisk utan i hög grad berättigad. Inom hela OECD-området sjönk nationalprodukten med och inom europeiska med . En vändning i den internationella konjunkturen synes visserligen ha inträffat men först . Vad som skett är, vilket vi alltså förutsåg, att kampen mot inflationen givits hög prioritet i flertalet länder och att man för att realisera detta mål har accepterat en förhållandevis hög arbetslöshet.