mot · FZ02892 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 892 av herrar och i om förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti har uttalat sig mot kollektivanslutningen, första gången i samband med antagandet av den nya grundlagen och . Enligt sistnämnda uttalande förutsätter "att det genom opinionsbildning mot kollektivanslutningen skall visa sig vara möjligt att förmå det parti som tillämpar denna ordning att medverka till att kollektivanslutningen avskaffas, så att som partimedlem endast inregistreras personer, som individuellt begär inträde i partiet. Detta uttalande har justitieministern i en interpellationsdebatt tolkat som ett överlämnande till partierna själva huruvida de vill tillämpa kollektiv anslutning av medlemmar eller inte. Därmed torde det stå klart att varken justitieministern eller någon annan som står i det socialdemokratiska partiets ledning ämnar vidta några åtgärder för att rätta sig efter klart uttalade vilja. Detta ger oss anledning att på nytt aktualisera kollektivanslutningen i . Det finns i huvudsak fyra parter som är berörda av kollektivanslutning till politiskt parti: socialdemokratiska partiet, fackföreningsrörelsen, den enskilda människan och samhället. Vi vill i denna motion granska motiveringar, önskemål och konsekvenser av betydelse för dessa fyra parter. Huvudintressent är det socialdemokratiska partiet som är det enda politiska parti i vårt land som tillämpar kollektivanslutning. Partiet gör allt för att uppehålla myten att en människas yrkestillhörighet bör avgöra hennes partitillhörighet. Den motivering som torgförs är att det skulle vara till gagn för arbetarrörelsen med kollektivanslutningen. Sanningen torde vara att den inte är till gagn för någon annan part än det socialdemokratiska partiet, som vinner två väldiga fördelar: stora penninginkomster och en förträfflig propagandaapparat. Och för att vinna dessa fördelar nonchaleras den enskilda individens rätt att självständigt och utan påtryckning välja politiskt parti. Lika ogenerat struntar socialdemokratin i klara avståndstagande från kollektivanslutningen. Det kan också ifrågasättas om inte kollektivanslutningen sådan den tillämpas av det socialdemokratiska partiet strider mot grundläggande civilrättsliga principer. Den andra parten är fackföreningsrörelsen. Den har som målsättning att tillvarata de fackliga intressena för respektive yrkesgrupper. För flertalet människor är solidaritet inom facket en självklarhet. Erfarenheter har lärt oss att väl sammanhållna fackföreningar är oumbärliga, om arbetsmarknaden skall fungera någorlunda störningsfritt. Tanken att endast en politisk å skådning skulle vara representerad i en yrkeskår är helt orimligt. Därav kan bara en enda slutsats dras. Kravet på anslutning till ett enda parti måste allvarligt skada gemenskap och sammanhållning inom fackföreningsrörelsen. Därför bör socialdemokratin avstå från denna metod för medlemsvärvning. Den tredje parten är den enskilda fackföreningsmedlemmen. Till hans främsta önskemål hör ett gott kamratskap på arbetsplatsen och i den fackliga gemenskapen. Det är här fråga om väsentliga värden, som den enskilda människan inte kan undvara, om hon med glädje skall kunna gå till sitt arbete , år ut och år in. Vad händer om man i denna solidaritet eller som villkor för denna ostörda gemenskap bygger in ett solidaritetskrav som inte alls hör hemma där ett krav på anslutning till ett visst politiskt parti? Då uppstår förden enskilde en konflikt som inte kan lösas utan att väsentliga värden går förlorade. Den unga och blyga nykomligen har svårt nog ändå att finna sin plats i gemenskapen. Han orkar kanske inte med den störning det innebär att gå till facket och reservera sig mot kollektivanslutningen. Han blir då mot sin vilja medlem i det socialdemokratiska partiet. Detta är ett allvarligt övergrepp mot en elementär mänsklig rättighet, nämligen att själv fritt och utan tvång få välja politiskt parti. Men även för de stridbara, de starka personligheterna, de som har bakom sig både i facket och inom yrket, kan det här vålla stora problem. Även för dessa människor kan en olöslig konflikt infinna sig. En del av dem kan sätta den fackliga solidariteten och gemenskapen så högt att de stillatigande finner sig. Men de upplever kollektivanslutningen som ett övergrepp. Andra åter vägrar att finna sig. Men för dem är inte problemet löst med reservationsrätten. De anser sig kanske inte skyldiga att begära utträde ur en gemenskap som de aldrig bett att få delta i. De kräver rätt och slätt att slippa bli kollektivanslutna. De är i sin fulla rätt. Men deras rätt respekteras inte. fick det socialdemokratiska partiet 450 nya medlemmar vid i . Av ett 35-tal närvarande medlemmar röstade 17 för kollektivanslutning och 14 emot. kollektivanslöts omkring 6 000 metallarbetare i till det socialdemokratiska partiet. av medlemmarna var närvarande vid mötet, och de som senare reserverade sig mot beslutet var fem gånger fler än de som hade fattat det. Vid en enkät bland 437 järnvägsanställda i var 39 för och 24 mot kollektivanslutning. anslöts hela avdelningen till socialdemokratiska partiet vid ett möte, då 38 medlemmar var närvarande. Dessa exempel belyser metoderna för kollektivanslutningen. Ett fåtal aktiva socialdemokrater skriver utan betänkligheter in massor av människor i det socialdemokratiska partiet utan att ha en aning om deras politiska uppfattning. Slutligen har vi en fjärde parl i debatten om kollektivanslutningen. Det är samhället. I det demokratiska samhället borde total enighet råda om att varje medborgare bör garanteras så stor personlig frihet som möjligt, dock med de gränser som hänsyn till andra människor och gemensamma samhällsintressen kräver. Den fråga som bör ställas är om det finns några legitima allmänna intressen - fackliga eller av annat slag - som kan anföras till försvar för det ingrepp i den personliga friheten som kollektivanslutningen utgör. Enligt vår mening finns det inte något sådant försvar, och därför anser vi att det är samhällets skyldighet att avskaffa kollektivanslutningen. Lika högt som vi värderar största möjliga frihet för den enskilde, lika angelägna är vi att ge största möjliga frihet för alla de olika organisationer som verkar i vårt land. Men om de stora kollektiven trampar in på områden, där den enskilde ovillkorligen måste tillförsäkras full frihet, då ställer vi oss tveklöst på den enskildes sida. Rätten att utan påtryckning välja politiskt parti är ett av dessa områden. Därför bör kollektivanslutningen avskaffas. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att uttalar att kollektiv anslutning av medlemmar till politiskt parti bör upphöra.