mot · FZ021501 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1501 av akman m. fl. om undervisning i samiska, m. m. Professorn i psykologi vid har i ett kapitel om ras och psykologi i and Science (1961) redogjort för bl. a. de handikapp som utlandsfödda och personer ur en etnisk minoritet har i en testsituation. Redan mycket tidigt kunde kritiska psykologer konstatera att s. k. verbala intelligenstest var oanvändbara eller orättvisa när de användes för att testa exempelvis indianer, som inte behärskade det språk testledaren talade och testet var utfört på. Även när de talade och använde det språket relativt flytande var de fortfarande handikappade om det inte var deras hemspråk eller om de var tvåspråkiga. Walesiska barn som endast talade engelska fick bättre resultat med Binet-testet än de som talade både walesiska och engelska. I var vallonska barn som endast talade franska överlägsna flamländska barn som talade både franska och flamländska. I var barn med italienska föräldrar som alltjämt talade italienska i hemmet underlägsna dem som endast talade engelska. Klineberg pläderar givetvis inte mot tvåspråkighet. Vad han direkt och indirekt visar är att ett språk till form och innehåll för sin prägel av ett folks livsvillkor och en individs dagliga upplevelser. Mycket fö personer behärskar sitt andra eller sina övriga språk med samma lätthet och med samma rikedom på ord och nyanser som språk 1 (modersmålet, hemspråket). Självfallet är det alltid en fördel att vara två- eller flerspråkig. De barn som växer upp på gränsen mellan två eller flera språkområden, t. ex. i (där en del av befolkningen talar franska, en annan del engelska), i de delar av där de fransk-, tysk- och italiensktalande områdena möts, i etc. kan under gynnsamma betingelser bli två- eller trespråkiga utan stor ansträngning. De gynnsamma betingelserna är dock nödvändiga. Den som behärskar ett språk endast muntligt har inte möjligheterna att använda detta språk fullt ut som kommunikations- och kulturinstrument, skriver , numera professor i samiska vid , i sin bok eller halvspråkighet? (Aldus 1968). "Så är fallet på de ställen i världen, där befolkningsgrupper av politiska skäl inte fött undervisning i sitt modersmål alls eller enbart i begränsad omfattning, exempelvis de tysktalande minoriteterna i (Elsass). () och andra ställen och de finsktalande svenskarna i . Hansegård betonar med all rätt att kraven på språklig likriktning vanligen är så starka från majoritetsbefolkningens sida att många ur minoriteten ger upp och inte sällan försöker forcera sin egen försvenskning. I svenska förekom ännu förbud för barn från finsktalande hem att tala finska på rasterna! Hansegård gjorde en anmälan till om denna diskriminering men hade ännu , när första upplagan av hans bok presslades, inte ens fått sin anmälan besvarad. Det är mot denna bakgrund inte märkligt att många finsk- och samisktalande svenska medborgare har en motstridig eller t. o. m. negativ inställning till frågan om deras barn skall beredas möjlighet att få undervisning i finska eller samiska i skolan. Finskan och samiskan har i jämförelse med svenskan haft en låg social status och har tyvärr så alltjämt, åtminstone i vissa kretsar av majoritetsbefolkningen. Ett vanligt argument mot en inledande undervisning med finska eller samiska som undervisningsspräk, inte bara som undervisningsämne någon timme , är att det skulle vara bortkastad tid. Som det varit och alltjämt är får barn från samiska och finsktalande familjer börja , numera också förskolan, med språk 2, dvs. svenskan, som undervisningsspråk. Resultatet blir i allmänhet inte att de lär svenska snabbare och bättre än om de under de två tre första åren haft sitt modersmål, språk 1, som undervisningsspräk. Hansegård refererar den walesiske pedagogikprofessorn . som yttrat att han aldrig sett några tillförlitliga eller godtagbara bevis för påståendet att elever skulle ha fått ett handikapp i engelska därför att modersmålet, walesiska och andra språk, har en stor plats i skolan. Han syftade på det förhållandet att modersmålet, språk 1, är undervisningsspräk i skolan innan man övergår till att undervisa på engelska. Bevisen går snarare i andra riktningen. Att börja med språk 2 som undervisningsspråk är alltid svårare, och resultatet blir mycket ofta halvspråkighet i stället för tvåspråkighet. Man behärskar inte sitt hemspråk i skrift och kan vanligen inte heller läsa det obehindrat. Och man får, om inte alldeles särskilt gynnsamma omständigheter föreligger, en sämre kunskap i språk 2, majoritetsbefolkningens språk. Att inte ha något språksystem helt i sin hand verkar dessutom hämmande på hela personligheten, anmärker Hansegård. , som kom med sitt huvudbetänkande, Samerna i . Stöd åt språk och kultur (SOU 1975/76:99), har funnit, något som vi hälsar med gillande, att det är en kärnfråga vilka insatser som behövs för att samernas språk och kultur skall få en ställning i grund skolan som motsvarar önskemålen om ett samiskt alternativ (s. 16). Utredningen föreslår att särskilda tjänster som hemspråkslärare i samiska inrättas, något som skulle möjliggöra en samordnad samisk språkundervisning alltifrån förskola till gymnasieskola i de kommuner som redovisar ett sådant behov. har ännu inte hunnit ta ställning till betänkande. delförslag från utredningen har varit positiva och redan lett till resultat. Samernas folkhögskola i har fått en central ställning för den samiska vuxenutbildningen. En professur i samiska har inrättats vid i och förutsättningar har skapats för utbildning och forskning i ämnet. Det bör påpekas att detta förslag ställdes redan i den första stora riksdagsmotionen om ett universitet i , de kommunistiska norrlandsrepresentanternas motion i andra kammaren nr 239:1946, alltså för exakt . Det är dock oklart om sameutredningen verkligen tar ställning för en inledande undervisning med språk 1, dvs. samiskan, som undervisningsspråk. Det är i och för sig mycket tillfredsställande att man föreslår samiska inslag inom alla delar av utbildningssamhället (s. 202). Men enligt vår mening, som står i samklang med en växande opinion särskilt bland de unga samerna, måste det finnas möjligheter för samebarnen i förskolan och i att få undervisningen med samiska som undervisningsspråk, att med andra ord bli tvåspråkiga i stället för halvspråkiga. Hela samebefolkningen i utgör enligt utredningens undersökningar över 15 000 personer, varav ca en sjättedel kan hänföras till den renskötande befolkningen. Utan att ta ställning till dessa demografiska undersökningars riktighet ger vi här de antal man kommit fram till. Det största antalet samer, över 6 000, finns i . 1 finns enligt utredningen 2 137 samer. Men också i det övriga landet finns ett betydande antal samer. Sålunda finns enligt utredningen 1 179 i . På många platser, inte enbart i de samiska kärnområdena, borde det följaktligen finnas underlag för förskole- och grundskoleklasser med samiskan som undervisningsspråk och svenskan som språk 2. Det är inte enbart ett rättvisekrav att samerna får ungdomar ur den egna etniska minoriteten utbildade till förskolelärare och lärare i och gymnasiet. Det är också en utomordentligt viktig arbetsmarknadsfråga. Många sameungdomar, som inte kan få sysselsättning i hemorten, skulle kunna få en framtid där som lärare i förskolan och . föreslår att behöriga samer antas i fri kvot till klasslärarutbildning vid i . Man understryker också vikten av att beaktar möjligheten att till förskollärarutbildning anta behöriga sökande med samiska som modersmål inom ramen för den s. k. fria kvoten (s. 16). Enligt vår mening är det nödvändigt att preciserar och understryker dels att ett tillräckligt antal samiska elever antas för lärarutbildning, dels kommunernas skyldighet att sörja för att förskoleavdelningaroch grundskoleklasser med samiska som undervisningsspråk inrättas där det finns ett elevunderlag för sådana. Detta elevunderlag bör sättas lägre än det som gäller för majoritetsbefolkningen. Kostnaderna för kommunerna i detta hänseende bör helt bestridas av statsmedel. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar om en utbildning av lärare med samiska som modersmål för förskolan, och gymnasieskolan, 2. att i tillämpliga författningar stadgar skyldighet för kommunerna att inrätta förskoleavdelningar och klassavdelningar i första två klasser med samiskan som undervisningsspråk där det finns ett elevunderlag för sådana, 3. att beslutar att kommunernas kostnader för sådana avdelningar helt ersättes med statsmedel, 4. att hos regeringen anhåller att den uppdrar åt vid i att i samarbete med , Same-Ätnan, Samernas folkhögskola samt samiska institutioner och enskilda forskare och pedagoger i och utarbeta läromedel för undervisning i samiska språk på alla nivåer. (vpk) i (vpk) PER (vpk)