mot · FZ021500 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1500 av m. fl. I den uppräkning av mål för den statliga kulturpolitiken som antog 1974 genom regeringens proposition 1974:28 bland andra det s. k. bevarandemålet, dvs. kulturpolitiken skall möjliggöra att äldre kultur tas till vara och levandegörs. Ett viktigt inslag i denna uppgift synes vara att av människor under äldre kulturformer skapade föremål bevaras och hålls i ett sådant skick att de förblir tillgängliga för forskning och visning och därmed kan tjäna som redskap vid levandegörandet av äldre kultur så som propositionen säger. Den yrkesgrupp som materiellt arbetar med dessa uppgifter är konservatorerna. Det rör sig om en relativt liten grupp, huvudsakligen sysselsatt vid våra museer eller friiansarbetande i uppdrag för offentliga institutioner som kyrkor och museer, men även för arbeten i slott och privata konstsamlingar. Yrkesgruppen har att grannlaga handlägga ett betydelsefullt, ofta oersättligt material i regel under ledning och överinseende av riksantikvarieämnetet. Yrkeskåren har liknats vid en konstens läkarkår, men det är en "läkarkår utan någon som helst institutionaliserad utbildning i vårt land. Den utbildningsväg som bjuds blir då strukturerad genom tillfälligheter och utan egentlig kontroll av någon tillsynsmyndighet. Man söker sig fram individuellt, går några terminer vid någon konstfackskola i vårt land eller utomlands, praktiserar kanske en del vid etablerade frilansverkstäder eller vid museer och etablerar sig småningom som yrkesmän mer eller mindre på en exklusiv marknad. I återfinns tydligen endast en hyggligt organiserad konservatorsutbildning i . 1 övrigt måste studerande söka sig ned till institut på kontinenten, där , och bland andra erbjuder denna möjlighet. Ett så pass rikt land som borde ha råd att ombesörja en egen konservatorutbildning åt dem som här har fallenhet och håg för yrket. Den omständigheten att yrkeskåren är begränsad liksom rekryteringsbehovet bör inte få utgöra ett hinder. Hade så varit fallet skulle ju det än mindre landet aldrig ha skapat någon . Ett land som vårt med en så pass rik samling kulturskatter tagna i arv från det egna och kontinentala konst- och kulturskapandet och med en kulturpolitik som syftar till en fortsatt konst- och kulturskapande gärning bör också ge den yrkeskår, som har till uppgift att materiellt bevara detta arvs artefakter, en hygglig utbildning. En sådan utbildning på det för de skilda specialiteterna gemensamma i en grundutbildning, nämligen hantverket, insikten om material och dess egenskaper samt skilda bearbetningsmetoder bör komma till stånd. Därtill kommer behövliga insikter om det visuella intrycket, formlära och skiftande epokers stilar, stilkänsla och symbolvärld. Hantverksskicklighet och konstnärlig vakenhet blir därför de grundläggande elementen vid konstruerandet av en sådan grundutbildning, och lämpliga utbildningsplatser måste vara de redan etablerade konstfackskolorna, t. ex. i resp. Konstindustriella skolan i . Vid dessa enheter kan med relativt små insatser, tekniskt och personellt, linjer för konservatorer inrättas. Som förkunskaper för inträde bör kunna krävas vissa hantverksmeriter som kan vara dokumenterade genom yrkesskola och/eller praktik. Efter genomgången grundkurs som kan vara 3- eller 4-årig bör praktik vid museer leda fram till specialisering. Vi hemställer med stöd av ovanstående att anhåller att regeringen ger SÖ i uppdrag att på sätt som anges strukturera utbildningsvägar i vårt land för blivande konservatorer. () ()