mot · FZ02681 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 681 av m. fl. Energipolitiken måste bedrivas så att vi har handlingsfrihet för framtiden. Hushållsinsatserna måste öka. Det är huvudlinjerna i denna motion. Det underlag som redovisades för inför energibeslutet hade många brister. Osäkerheten kring kärnkraften består alltfort. I motionen föreslås därför att samlas kring det program på elva kärnkraftaggregat som den ställde sig bakom och att beslutet om ytterligare två aggregat rivs upp. i motionen behandlas också frågan om uranbrytning i . Starka miljöskäl talar mot en utbyggnad. Innan beslut kan fattas måste projektet prövas genom en allsidig teknikvärdering, utförd av en från myndigheter och exploatörer fristående grupp. skall därefter ta ställning i frågan. Detta bör tidigast ske i samband med nästa stora energibeslut . Vidare krävs en hårdare satsning på energihushållning. Bland annat föreslås att en energisparlag stiftas. Ett särskilt sparprogram för fastigheter bör genomföras liksom ett tioårsprogram för isolering m. m. av äldre hus, så att dessa för en modern energistandard. Ytterligare satsning föreslås för att stimulera utbyggnaden av industriellt mottryck. Forskning om energihushållning, vindkraft, torv och solenergi bör ges större resurser. Bättre insyn krävs i energipolitiken. Det måste finnas plats för alternativ forskning och alternativa energi prognoser. Informationen om energi och om energihushållning måste förbättras. Den traditionella energipolitiska filosofin var enkel och bekväm. Det fanns en rad behov som skulle uppfyllas. Energipolitikens viktigaste mål var att se till att det fanns tillräckligt med billig energi för att tillgodose dessa. Beslut om energiproduktionens utbyggnad kom att ses som en konsekvens av beslut som fattats inom andra samhällssektorer. Utbyggnadspolitiken har emellertid också haft andra motiv än det primära att trygga energiförsörjningen. De industripolitiska motiven har efter hand blivit alltmer betydelsefulla. Omedelbara sysselsättningspolitiska motiv har också spelat en viktig roll i de senaste årens debatt särskilt om utbyggnad av vattenkraften. Statsmakternas skatte- och fmansieringspolitik samt ener 1 1975/76. gibolagens taxesättningar har utformats i konsekvens med den rådande filosofin. Man har icke syftat till att begränsa energikonsumtionens tillväxt genom lämpligt valda skatteinstrument. Man har heller inte sökt väga in energiproduktionens miljökostnader i energipriset. Den förde energipolitiken har i mångt och mycket byggt på en felsyn. Den skulle möjligen varit rimlig under förutsättningen obegränsad säker tillgång till billig energi, inga miljöproblem - en förutsättning som dock inte funnits. Energiomvandlingens miljöeffekter blev under hand allt mer uppenbara. Också de ekonomiska förutsättningarna för en ständigt ökande energianvändning började ifrågasättas. Det stod också klart att energipolitiken inte bara är en konsekvens av en rad andra beslut i samhället. Den har i hög grad påverkat samhällsutvecklingen. Det låga priset på energi och framför allt den ökande satsningen på oljeprodukter har självfallet inverkat på de sociala förhållandena (t. ex. bilismen, industrins struktur). Därmed kom också ett omtänkande, när det gällde energipolitikens inriktning. tog tidigt upp frågan och redovisade förslag om en ny energipolitik byggd på hushållning med energi, effektivare styrning och satsning på alternativa energikällor. Motiven var de miljömässiga konsekvenserna men också medvetandet om att flertalet energikällor är ändliga och att energin skulle bli allt dyrare. Folkpartiprogrammet möttes till en början med betydande skepsis inte minst från regeringshåll. Oljekrisen kom så som en bekräftelse på vad många bedömare tidigare förutsett. Den visade hur sårbar den internationella ekonomin är och hur beroende vårt land är av omvärlden. Den blev en väckarklocka. Energipolitiken blev nu i vårt land som i så många andra länder en central samhällsfråga. Energifrågorna diskuterades intensivt i partier och organisationer. Folkpartilinjen - bättre energihushållning - som inte ägnats något större intresse blev nu dagsens sanning i alla partier. Energipropositionen blev en bekräftelse på att även regeringen insett att den gamla energipolitiken måste justeras. Den ständigt stigande förbrukningskurvan skulle ut. Hushållningsinsatser måste till. Ett ambitiöst forskningsprogram skulle sättas i gång. Men det fanns också en rad brister i regeringsförslaget. Hushållningsinsatserna blev otillräckliga. Någon systematisk analys av hushållningslinjens effekter fanns inte. I den mån producenternas makt över utvecklingen minskades skedde det till förmån för regeringens egen byråkrati. Möjligheterna till insyn särskilt i oljepolitiken var klart otillfredsställande. har på dessa punkter redovisat ett alternativ med hårdare satsning på energihushållning, storrå anpassning till de ekologiska grundförutsättningarna - ett alternativ som ger ökad handlingsfrihet för framtiden och som inte förutsätter en fortsatt satsning på kärnkraft. Hushållning med enetri mäste bli en huvuduppgift. Energipolitikens mål att trygga energiförsörjningen måste utformas med hänsynstagande till en rad kriterier. De viktigaste är följande: inverkan på sysselsättning och ekonomiska framsteg inverkan på miljön och risker i samhället inverkan på den sociala organisationen, centralisering kontra decentralisering inverkan på internationella beroende inverkan på vår framtida valfrihet Den hittillsvarande utbyggnadspolitiken har utgått ifrån att det existerar ett enkelt samband mellan bruttonationalproduktens ökning och energikonsumtionens ökning. Men detta samband är inte så enkelt eller givet för ett högindustrialiserat land av typ. Energiutnyttjandet i den svenska ekonomin är delvis en följd av den energipolitik som förts och som stimulerat konsumtionen. En omläggning till hushållning och mer effektivt utnyttjande av energin behöver inte gå ut över sysselsättning eller de samlade ekonomiska resurserna. En hushållningslinje leder till förändringar i ekonomin, på samma sätt som t. ex. rationaliseringar på arbetskraftssidan också lett till förändringar. Politiken innebär ett bättre utnyttjande av våra samlade tillgångar och skapar också nya sysselsättningstillfällen. En kraftfull utbyggnad av energiproduktionen ställer mycket stora kapitalanspråk, som måste gå ut över den övriga investeringsaktiviteten i samhället. Omvänt innebär en kraftfull hushållningslinje krav på ökat kapitalbehov främst inom industrin, i syfte att ersätta äldre anläggningar och processer med nya. En rad undersökningar visar att ny teknik i allmänhet är väsentligt mer energisnål än äldre också utan de speciella stimulanser som drivs fram genom hushållningspolitiken. En hushållningslinje skapar således förutsättningar för hög investeringsaktivitet och därmed sysselsättning. All energiomvandling påverkar det ekologiska systemet och miljön. Fortsatt stegrad energiomvandling ger på lång sikt oacceptabla ekologiska konsekvenser. Miljökraven måste därför vara en restriktion för energiomvandlingen. Den säkraste metoden att begränsa fortsatt miljöförstöring är att begränsa energikonsumtionens pkning. Det är självfallet också nödvändigt att tillämpa den teknik som finns för att begränsa de skador som nuvarande energiomvandling förorsakar. Allt större och alltmer komplicerade energisystem leder till fortsatt teknologisering av samhällsmiljön, större enheter och ökat centralt beslutsfattande. Det tekniskt möjliga blir lätt det socialt nödvändiga. Denna utveckling försvårar för många människor att förstå och än mer påverka besluten; expertisens och byråkratins makt ökar. Hushållningslinjen ger vissa möjligheter att skapa mer decentraliserade energisystem och större möjligheter för den enskilde att själv påverka sin egen situation. Ökad information om vad företag och enskilda kan göra för att hushålla med energi medger ett mera decentraliserat beslutsfattande. är det en betydande risk att hushållningen utnyttjas som förevändning för ett hårt planstyrt system, 1* 1975/76. med ökad statlig maktkoncentration. Energipolitisken styrinstrument måste utformas så att detta undvikes. Vi skall återkomma till detta. beroende av imponerad energiråvara är mycket stort. Det gäller främst import av fossila bränslen. Vi är också beroende av utlandet i vad gäller kärnkraften (anrikning resp. upparbetning av bränsle). Detta är dock mindre känsligt i vad gäller kortsiktiga störningar än oljan. Genom utnyttjande av inhemska energikällor kan beroendet i någon mån minska, men det är inte realistiskt att här räkna med några betydande förändringar inom . En politik, som skulle syfta till att göra självförsörjande med energi - främst genom utbyggnad av vattenkraft samt en komplett kärnkraftcykel - skulle dra enorma kostnader och medföra mycket stora uppoffringar i vad gäller miljö och risker i samhället. Nyttan av en sådan politik står inte i rimlig proportion till dessa uppoffringar. Vi kan och bör på olika sätt - bl. a. genom lagring, olika leveransländer etc. - minska vår sårbarhet vid kortsiktiga störningar. Men vi är, liksom flertalet övriga industrialiserade länder, invävda i ett ekonomiskt internationellt beroende, varav energi beroendet endast är en - om ock viktig - del. Oljeembargon och liknande åtgärder får konsekvenser för världsekonomin som vi under alla omständigheter kommer att drabbas av. Hushållning med energi gör oss något mindre beroende av omvärlden än vad vi annars skulle bli. Den minskar påfrestningarna på bytesbalansen. Det tar mycket att förändra ett energisystem. Beslut som binder oss för en mycket kraftig satsning på ett produktionssystem får konsekvenser . Någon fullständig handlingsfrihet är givetvis omöjlig att uppnå. I ett läge när man är osäker om fördelar och nackdelard olika tänkbara energiproduktionssystem blir det så mycket viktigare att söka vidga handlingsfriheten för framtiden. Detta kräver en mycket beslutsam satsning på hushållning. På det sättet får vi ökat andrum på kort sikt - . Ju bättre vi lyckas hushålla destor större valfrihet skapar vi för framtiden. Kravet på handlingsfrihet innebär att vi så långt som möjligt skall undvika nya stora bindningar vad gäller energiproduktionen. Energihushållning - medel och möjligheter Vi gör inte anspråk på att förklara hur det energisnåla samhället måste se ut, tvärtom misstror vi sådana förment ödesbundna beskrivningar. Vi kan däremot ha en uppfattning om hur det bör se ut. Viktigt är naturligtvis vad man egentligen menarmed lågenergisamhället eller det energisnåla samhället. Om man avser ett samhälle med en energikonsumtion långt under den nuvarande lär följderna bli oroande. Om man däremot, som vi, avser ett samhälle där energispolitiken grundas på ekologiska hänsynstaganden och således syfter till en stegvis nedpressning av ökningstakten är läget ett annat. Den metod vi förespråkar siktar till att utnyttja marknadsekonomins dynamik och initiativförmåga genom en lämplig övergripande styrning av dess villkor och förutsättningar. Det innebär att man, liksom , genom statliga beslut påverkar förutsättningarna för prisbildningen på energin men till skillnad från den hittillsvarande politiken skall denna påverkan syfta till att åstadkomma en ökad hushållning. Denna påverkan kan bl. a. uppnås genom skalle- och taxesystemen. I ett övergångsskede måste den vidare innebära att man direkt subventionerar hushållningsinsatser och att man i gengäld upphör med den faktiska subventionen av kraftutbyggnaden. Denna politik innebär också att man lägger ned stora insatser på service, information och utbildning och därmed ger människorna möjligheter att själva medverka till en bättre hushållning. Viss lagstiftning är också nödvändig för att stärka hushdllningsintressena. Ett system av detta slag skall vidare utformas så att det är öppet för förändringar och demokratisk påverkan. Det skall ge generöst utrymme för fristående forskare, miljögrupper och andra som kan utöva en fortlöpande kritik och granskning. Systemet skall präglas av största möjliga öppenhet. Den nuvarande energibeskattningen har enbart fiskala motiv. Den har inte utformats för att påverka energiförbrukningen. Energibeskattningen måste nu läggas om radikalt. En statlig utredning har tillsatts för en översyn av denna beskattning. De krav som vi anser bör ställas på en ny energibeskattning är bl. a. följande: Den bör medverka tiil att vårt energi-importberoende minskas. Den bör leda till begränsad användning av sådana råvaror vars utnyttjande medför miljöskador av särskilt allvarligt slag. Den bör verka så att effektiviteten i olika omvandlingsled blir så stor som möjligt. Den bör självfallet medverka till hushållning med energi. Det är också viktigt att olika slag av energitaxor, bränsleklausuler etc. utformas så att de medverkar till att hushållningsmålen nås. I ett läge där energipriset stiger och statsmakternas energipolitik radikalt förändras är det naturligt att ekonomiskt stimulera övergången till en mer energisnål ekonomi. Sådana stimulanser bör utnyttjas för att främja bl. a. bättre energiutnyttjande i äldre fastigheter, utbyggnad av fjärrvärme och förändringar i industrins processer, som innebär bättre energiutnyttjande. Samhällsplaneringen måste inriktas påenergihushållning. har energiföljderna av olika beslut rörande samhällets utformning beaktats först i efterhand. måste energiaspekterna med från början. påverka den fysiska planeringen, trafikplaneringen etc. Ett stort ansvar faller här på kommunerna, som har ansvar för bebyggelseplaneringen men också för den lokala trafikförsörjningen. Ett viktigt inslag i denna verksamhet blir den kommunala energiplaneringen. Även här har en särskild utredning tillsatts. Kraven på energihushållning har en sådan tyngd att de bör stadgas i en ramlag - en energisparlag. Det generella kravet i lagen bör vara att bästa energihushållande teknik som finns att tillgå till rimlig kostnad bör användas. Alltså ett slags motsvarighet till miljöskyddslagen. Lagen skulle utgöra en bas för förhandlingar mellan myndigheter och branscher, för konkreta krav på byggnormer, användning av viss energibesparande teknik eller utrustning etc. En utredning bör tillsättas med uppgift att utforma en sådan lag. Forskning och utveckling av energisnåla metoder och energibesparande åtgärder är mycket betydelsefullt. har antagit ett brett forskningsprogram av det slaget. Detta kan utvidgas och i än större utsträckning styras in på de energibesparande områdena. Forskningen och utvecklingsarbetet bör koncentreras på sådana områden som har central betydelse för energiförbrukningen. Dit hör förbättrade metoder för energiutnyttjande vid uppvärmning och ventilation, utnyttjande av spillvärme och processförändringar i den verkligt energikrävande industrin (främst järn, stål, papper och massa). Vi anser att det nu inledda forskningsprogrammet bör kompletteras med ytterligare insatser för utveckling av alternativa energikällor och för energihushållning. Anslaget för forskning och utveckling rörande vindenergi bör ökas med 2 milj. kr. för /77. Ytterligare 2 milj. kr. bör anslås för forskning rörande torv. Anslaget för forskning rörande energihushållning på lokalkomfortområdet bör vidare ökas med 10 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag. Möjligheterna att utnyttja solenergi för uppvärmning bör utvecklas. De forsknings- och utvecklingsprogram som antagit har en klar målstyrning. De stora behoven av kortsiktiga forskningsinsatser dominerar, liksom det stora behovet av tekniskt utvecklingsarbete, demonstrationsprojekt och prototyper. För energipolitikens långsiktiga utformning är det emellertid av mycket stor betydelse att också den grundläggande, icke målbestämda forskningen stimuleras. Den senaste tidens disksussioner om energipolitiken har också illustrerat betydelsen av vetenskapliga studier, som kritiskt kan belysa inslag i den gällande politiken eller i utredningsförslag som är förelagda statsmakterna. Politiker och medborgare kräver på goda grunder ett allsidigt beslutsunderlag, som också ger full rättvisa ät de kritiska invändningar som kan förekomma mot olika tänkta handlingslinjer. Det är inte realistiskt att räkna med att detta behov kan eller ens bör tillgodoses enbart av den offentliga utredningsapparaten eller av sådan forskning och utveckling som kommer till stånd inom ramen för de av statsmakterna angivna FoU-programmen. Det är därför viktigt att den kritiska forskningen vid universitet och högskolor stimuleras så att den effektivare kan motbalansera den starka tillväxten av utrednings- och planeringsresurser såväl hos statliga verk som industri- och branschorgan. Detta gäller inte bara grundläggande forskning inom det naturvetenskapliga området. Viktigt är inte minst att den sociala forskningen kring energifrågorna stimuleras, dvs. vilka konsekvenser som energissystem och olika utvecklingstrender för energin kan få för samhällets sociala organisation. har lagt fram förslag om s. k. allmänna energisystemstudier. Kommitténs förslag innebär att studierna ges en stark knytning till kanslihuset. Det är inte bra. Man har all anledning att räkna med att systemstudierna med den föreslagna uppläggningen inte får den varierande och fria uppläggning som vore önskvärd. Syftet med dessa studier bör i första hand vara att analysera effekterna av olika planerade åtgärder inom energisektorn, belysa konsekvenserna av olika diskuterade handlingsalternativ och få fram nya idéer om tänkbara åtgärder, studierna kan därmed ge underlag för planering och framtida energipolitiska beslut. Men de skall också kunna ge en kritisk bedömning av fattade eller planerade beslut och därmed stimulera den allmänna energipolitiska diskussionen. Vi föreslår att uttalar att ökade möjligheter ges för alternativa studier av energifrågor. Vidare bör inför nästa riksdagsbeslut om energipolitiken utarbetas alternativa förslag och prognoser, så att möjlighet att påverka utvecklingen blir mer reell. Även alternativ, som bygger på att energitillskotten från kärnkraft av skilda skäl blir mindre än planerat, bör tas fram. Exakt hur stora besparingar som kan åstadkommas är svårt att bedöma. De tekniska förutsättningarna är uppenbarligen mycket stora. Marknadsinstrument som beskattning och stimulanser kan i och för sig utnyttjas för att nå fram till förbrukningsnivåer som är mycket låga, även lägre än dagens. Vilken förbrukningsnivå som anses lämplig blir ett resultat av avvägningen mellan miljöskyddsönskemål, tekniska önskemål, ekonomiska restriktioner och önskemålet att göra övergången till det energisnåla samhället störningsfri. Här finns således utrymme för varierande bedömningar. Den bedömning gjort har lett fram till att vi anser det vara fullt möjligt att utforma energipolitiken så att vi under den senare delen av når fram till nolltillväxt i energiförbrukningen. Den årliga ökningstakten i förbrukningen bör kunna begränsas till i genomsnitt ca 1,5 "<>. Huvuddelen av besparingarna ligger på lokal uppvärmningssektorn, medan industrins förbrukning liksom energiförbrukningen inom transportsektorn kan komma att öka, dock i lägre takt än . Förbrukningen av elkraft kommer att stiga snabbare än förbrukningen av bränslen. Besparingsinsatserna kan dock utformas så, att en så kraftig ökning av el-förbrukningen som regeringen förutsatt inte behöver ske. Den pågående utbyggnaden för elförsörjning ger stora energitillskott successivt fram till in . De elva tidigare beslutade kärnkraftaggregaten skall då enligt regeringens bedömning ge en produktion av 53TWh. Redan befintlig och beslutad vattenkraftproduktion ger . Enligt vår bedömning skulle vattenkraften kunna byggas ut till maximalt . Detta innebär att praktiskt taget all den vattenkraft som kan byggas ut med hänsyn till motstående intressen därmed tagits i anspråk. Vi räknar vidare med en omfattande utbyggnad av industriellt mottryck och kraftvärme, vilket dock kräver särskilda insatser. Det är uppenbart att en mer omfattande kraftvärmeutbyggnad än den regeringen räknat med är möjlig. En utredning som gjorts av och som redovisats visar med all tydlighet detta. Utan att oljeförbrukningen ökar kan man här också på köpet" få stora kvaniteter elkraft. De två extra kärnkraftaggregat - nr 12 och nr 13 - som socialdemokrater och moderater drev igenom är enligt vår mening inte nödvändiga för vår energiförsörjning. Vi har av naturvårdsskäl vidare räknat med en mindre omfattande vattenkraftutbyggnad än riksdagsmajoriteten. De besparingar, som vi föreslår, kommer att leda till en betydande begränsning av oljeförbrukningen. Kol och torv bör under slutet av perioden ge vissa tillskott. Den ökning av bränsleförbrukningen som väntas kommer till största delen att hänföra sig till transportsektorn. Energidebatten har med all tydlighet visat på behoven av medinflytande över energipolitiken, av möjligheter till bättre information från fristående organ och alternativa utredningar. Regeringen har visat föga intresse för dessa önskemål. Om energiproducenterna nu har fått dela med sig av inflytandet har det skett till regeringen eller industriverket. Detta märks inte minst när det gäller oljepolitiken. har ställts åt sidan och inte ens departementschefer har, som exempel visat, vetat om vad kolleger till dem håller på med. Vi vill hänvisa till vad vi anförde härom i motion till riksdag och avser att återkomma i samband med behandling av den aviserade propositionen i ämnet. För att skaffa fram kvalificerat beslutsunderlag och information är det nödvändigt att det vid sidan av det statliga etablissemanget finns fristående expertis, som har rimliga arbetsmöjligheter. drev kravet på ett särskilt fristående energi institut, vilket krav dock regelmässigt avslogs av riksdgasmajoriteten. Genom enskilt initiativ är nu ett sådant institut på väg. Det är välkommet. Energihushållningsintresset måste ge en institutionell ram. Det bör ske genom att energisparkommittén görs till ett permanent organ. Kommittén bör få tillgång till egen expertis och ha till uppgift att i olika sammanhang företräda hushållningsintresset. Kommittén bör ställa upp konkreta mål för hushållningsinsatserna och medverka i de energistudier som industriverket och industrin skall genomföra. Den bör ansvara för och samordna den information som utgår till företag, kommuner och enskilda direkt från kommittén eller från myndigheter. Den bör också avge yttrande innan regeringen tar ställning till utbyggnad av energikrävande industri. Den bör kontinuerligt följa arbetet med energihushållning, ta egna initiativ, fästa myndigheters uppmärksamhet på behov av åtgärder etc. Kommittén bör också utarbeta en energisparkatalog med praktiska förslag och information, som distribueras till alla hushåll och företag. Ett sekretariat för energiinformation bör inrättas. Till sekretariatets förfogande bör finnas en allsidigt sammansatt teknisk-vetenskaplig referensgrupp. Till referensgruppens uppgifter bör höra att granska olika utredningar på energiområdet för att bedöma saklighet, urval av fakta, redovisa de motargument som är relevanta etc. Till problemen inom energipolitiken hör onekligen att olika intressegrupper baserar sina fakta på uppgifter från olika forskare med ofta helt skilda uppfattningar. Referensgruppens verksamhet skulle kunna leda till ökad klarhet i debatten och till att ett mer allsidigt underlag kommer fram. Sekretariatet skulle kunna medverka till att utredningar och fakta presenteras på ett sätt som gör att de är begripliga även för icke-experter. Förslaget om ett sekretariat för energiinformation och om en teknisktvetenskaplig referensgrupp kommer från den sakkunnige, som medverkat i studieförbundens energicirkelarbete. Det redovisades i regeringens energiproposition 1975. Vi anser att detta förslag bör genomföras. Det är vidare angeläget att kontinuerligt får fylliga redogörelser för energiläget. Vi vill också hänvisa till krav på offentliga utskottsutfråganingar.