mot · FZ02348 · 1976-01-16 00:00:00 — av m. fl. om slopande av isoleringsstraffet antogs av två lagar som rörde kriminalvården här i landet. Den ena var lagen om beräkning av strafftid m. m. och den andra var lagen om kriminalvård i anstalt. I den sistnämnda lagen behandlas, som framgår av namnet, formerna för kriminalvården i anstalter. Redan i samband med regeringens proposition 1974:20, som föreslog antagande av dessa lagar, krävdes kommunisterna i ett motionsyrkande att sådan omarbetning av det presenterade lagförslaget skulle göras att isoleringsstraffet avskaffades. som förflutit sedan antog ovannämnda lag har ingenting inträffat som skulle föranleda omvärdering av den ståndpunkt vi intog . Vi anförde då, i en reservation, att isolering som metod inom kriminalvården inte rimmar med den humanism som bör vara rådande i . Isolering som metod tillhör en förgången tid, och detta framstår allt tydligare som går utan att denna typ av repression från samhällets sida undanröjs. En rad läkare och psykologer vänder sig också mot alla former av isoleringsstraff. Det rör sig här också om sakkunniga med verklig insikt på det område det här gäller. Man framhåller att isoleringsåtgärder skapar hat och aggressivitet och försvårar kontakterna mellan fångar och personal. Alla lagar, inte minst lag som reglerar kriminalvård i anstalt, bör vara så skrivna att minsta möjliga utrymme lämnas för subjektiva bedömningar och godtyckliga åtgärder. Detta uppnås genom att man i lagen uttrycker sig på ett klart och preciserat sätt. Så har inte skett i stora delar av lagen om kriminalvård i anstalt. Ett exempel är 19 8 där det heter: I samband med utredning för planläggning av intagens vård i anstalt får denne hållas avskild från andra intagna som oundgängligen krävs för att syftet med utredningen ej skall äventyras. Här råder således inte någon i lagen fastlagd begränsning. 1 20 8 sägs: Om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, föreliggande fara för intagens egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom eller för att hindra att intagen utövar menligt inflytande på andra intagna, får intagen hållas avskild från andra intagna. Intagen som avses i 7 8 tredje stycket och på skäl som där anges är placerad i sluten anstalt får hållas avskild från andra intagna, om det kan befaras att han planlägger rymning eller att han planlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sättes i verket. Beslut enligt första eller andra stycket skall omprövas så ofta anledning därtill föreligger, dock minst en gång . Även här lämnas fältet fritt för subjektiva bedömningar. Stora delar av lagen om kriminalvård i anstalt är således skriven på ett "elastiskt sätt, tillåter isolering som straff och ger utrymme för ett i lagen oreglerat personligt handlande från den som i varje enskilt fall representerar samhällets repressiva makt. Mot kravet på isoleringsstraffets fullständiga avskaffande kan självklart vissa invändningar göras. En tänkbar invändning är att personalen på fängelserna måste kunna tillgripa isolering mot alldeles oregerliga och "farliga interner. Mot detta vill vi anföra att intagna som beter sig på ett så avvikande sätt inte lämpligen hjälps genom isolering utan genom ingripande från läkare. Beteenderubbningar hos intagna på fångvårdsanstalt bör behandlas på samma sätt som fria människor i motsvarande situation. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen anhåller om sådan ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt att isoleringsstraffet utmönstras ur svensk kriminalvård. PER (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i