mot · G0021327 · 1976-01-01 00:00:00 — Kravet på en omställning i socialt acceptabla former måste stå fast. Den socialdemokratiska regeringen startade ett omfattande utredningsoch programarbete som hade som mål att frå fram en samlad näringspolitisk syn på hela skogsnäringen, dvs. såväl skogsbruket som skogsindustrin. Den socialdemokratiska regeringen aviserade att ett samlat näringspolitiskt program för skogsnäringen skulle komma - förhoppningsvis så att det kunde träda i kraft fr. o. m. skulle stor restriktivitet med utbyggnader gälla. Skogsindustrin erbjuder ett bra exempel på behovet av ökad planering av industriutvecklingen: o Ett viktigt skäl är hotet om skogsindustrins starka expansion i relation till råvarutillväxten. En utbyggnad av branschen utan hänsyn till råvarutillgången skulle ge svåra negativa konsekvenser för framtida sysselsättning och regionalpolitik, o beslöt på grund av att massa- och pappersindustrins utbyggnad är av så stor betydelse för hushållningen med våra mark- och vattenresurser att större utbyggnader skall prövas i särskild ordning. Den s. k. 136 a S-prövningen infördes. Ingen torde ifrågasätta nödvändigheten av att samhället skall kunna påverka lokaliseringen av miljöstörande lung industri, o Massa- och pappersindustrins utveckling kräver också planering av andra skäl. Den delen av skogsindustrin är vår mest energikrävande bransch. Den svarar för inte mindre än 1/3 av industrins totala elförbrukning. 0 Genom den begränsade råvarubasen är det viktigt att man i stället kraftfullt satsar på en ökad produktion i form av vidareförädling av råvaror Det framstår som oundgängligen nödvändigt att samhället får möjligheten att överblicka och samordna utbyggnaden av skogsindustrin. Endast genom en planmässig hushållning under samhällets ledning kan såväl sysselsättnings- och regionalpolitiska intressen som resurshushållnings- och miljöintressen tillgodoses på ett sätt som är till gagn för hundratusentals anställda 1 skogsnäringen och för hela folket. Det är angeläget att regeringen fullföljer den socialdemokratiska regeringens arbete på ett skogspolitiskt handlingsprogram. De privata stålföretagen i har försummat att vidta tillräckliga åtgärder för att möta framtiden och en allt hårdare internationell konkurrens. De har inte samarbetat med varandra för att få en vettig arbetsfördelning inom branschen och därmed en tryggare sysselsättning för de anställda. I andra länder har stålindustrin gått igenom stora strukturförändringar. Stora stålverk har byggts, ofta med statligt stöd. Effektiva och slagkraftiga industrier har byggts upp och konkurrensen på världsmarknaden har skärpts betydligt. Företag och myndigheter i dessa länder har inte tagit tillräcklig hänsyn till de sociala följderna av sina åtgärder. Många gamla stålindustriorter, inte minst i , har drabbats hårt av arbetslöshet när stålverk har lagts ner. En sådan utveckling kan inte svensk arbetarrörelse godta. Genomgripande omställningar i vår stålindustri är emellertid ofrånkomliga. Men människors yrkeskunnande och trivsel med sitt jobb, industrier, bostäder och samhällets investeringar på stålorterna måste tas till vara. De orter där det trots allt inte kommer att vara möjligt att driva stålindustri i samma omfattning som måste få sysselsättning som ersätter bortfallet av arbetsplatser. De enskilda företagen och de privata kapitalintressena kan inte ensamma klara detta - det har utvecklingen bekräftat. Den socialdemokratiska regeringen och de fackliga organisationerna har därför arbetat för en lösning av stålindustrins problem. Den statliga stålindustrin i har byggts ut, utredningar har startats som skulle utarbeta ett samlat program för hela stålindustrin, att fastställas . För socialdemokratin och den fackliga rörelsen har det stått klart att man måste kunna diskutera hela stålindustrin i ett sammanhang för att kunna ta ställning på ett riktigt sätt till vilka omställningar som krävs. Samhället måste ha ledningen över denna process, och de anställdas fackliga organisationer ett stort inflytande över den. Flera privata storföretag har efter valet passat på att på egen hand genomföra omställningar som bara haft som utgångspunkt att förbättra företagens egen lönsamhet. Men företagen har inte brytt sig om samhällets och de anställdas krav på en planmässig omställning som tar hänsyn till människorna. Stora förändringar har presenterats för de anställda som fullbordat fakrum - förändringar som inger oro för framtiden, om de inte kan fogas in i en samlad plan. Den borgerliga regeringen har stått handfallen inför utvecklingen och låtit de enskilda företagen ta initiativet. Regeringsdeklarationen, som anger regeringens handlingsprogram för den treåriga mandatperioden, går helt förbi frågorna om omställningar i näringslivet. Regeringen har som tidigare nämnts framhållit att det i första hand är företagens sak att ta ansvaret för de sociala följderna av sina åtgärder. Samhällets organ, som enligt socialdemokratins uppfattning måste ha ledningen över hela omställningsprocessen, skall enligt regeringen komma in först i sista hand, sedan enskilda företag har misslyckats. Arbetarrörelsens krav och den senaste tidens händelser har tvingat industriministern att vädja till special stål företagen om uppskov med åtgärder och att komplettera utredning om specialstålindustrin. o Det är nu viktigt att det arbete på en samlad plan för hela stålindustrin som den socialdemokratiska regeringen inledde fullföljs. Vi kräver att de utredningar som arbetar på detta område drivs så att de ger underlag för en sådan plan. Planen måste innebära en klok arbetsfördelning mellan de svenska stålföretagen och medföra omfattande investeringar. Det har stor betydelse för hela Bergslagen, och flera stålindustrier i andra delar av , o När åtgärderna i denna samlade plan skall sättas i verket är det nödvändigt att staten i ökad utsträckning engagerar sig i stålindustrin och även på andra sätt medverkar till att trygga finansieringen. De privata stålföretagen har inte ensamma resurser att ge trygghet för framtiden, och de stora privata kapitalintressena kommer inte att ställa tillräckligt kapital till förfogande för en förnyelse av svensk stålindustri - det har de redan visat, o Det är nödvändigt att utbyggnaden vid i fullföljs. Som enhälligt har uttalat måste det i längden vara riktigt att en större del av järnmalmen förädlas inom . Datatekniken har på avsevärt förändrat de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för utvecklingen inom viktiga samhällsområden. Produktionen av varor och tjänster på det datatekniska området har vuxit snabbt och är av betydande omfattning. Den snabba tekniska utvecklingen på dataområdet har i hög grad påverkat betingelserna för användande av datateknik och för den industri som tillverkar datautrustning. De omfattande investeringar som är nödvändiga för såväl forskning och utveckling som marknadsföring har gett upphov till stora internationella företag, som dominerar även den svenska marknaden. I har statliga åtgärder på dataområdet vidtagits. Utvecklingsstöd har lämnats av STU och genom utvecklingsuppdrag inom ramen för den offentliga upphandlingen. Betydande insatser har också gjorts på utbildningsområdet. På produktionssidan har staten engagerat sig bl. a. som delägare i . I ett längre perspektiv är läget för de svenskägda företag som utvecklar, tillverkar och säljer datorer och kringutrustning, separata eller i system där datautrustningen värdemässigt svarar för huvuddelen av saluvärdet, mer osäkert. Den svenska dataindustrin arbetar under svåra konkurrensförhållanden, främst till följd av den internationella datorindustrins särpräglade struktur med en heit unik marknadsdominans av ett företag, . Den extremt snabba tekniska utvecklingen i branschen i kombination med relativt sett kapitalkrävande produktion och marknadsföring innebär svårigheter för de små företagen i branschen såväl i som i andra länder. Omstruktureringen i utlandet är snabb och kännetecknas av nedläggningar, produktionsomläggningar och koncentration. Vi anser att den centrala industripolitiska frågeställningen på dataområdet är hur den svenskägda datorindustrin skall kunna stärka sin konkurrenskraft. Det råder inget tvivel om att det här finns en potentiell livskraft genom höjda utvecklingsinsatser på vissa områden, produktmässig specialisering och inte minst samverkan och samarbete inom branschen som skulle kunna ge upphov till en konkurrenskraftig svenskägd datorindustri. Den s. k. dataindustriutredningen föreslog i sitt betänkande Data och näringspolitik (SOU 1974:10) ett omfattande program för att stödja den svenska datorindustrins konkurrenskraft. När regeringen behandlade detta förslag (prop. 15) framhöll man att man inte var beredd att ta upp dessa förslag förrän klarhet hade skapats om förutsättningarna för en ökad samverkan i branschen. I detta syfte initierades också en del utredningsarbete av den tidigare regeringen i samarbete med . Resultat av detta arbete visade klart att det för de två svenskägda datorföretagen Stansaab resp. Datasaab finns betydande vinster att uppnå genom en närmare samordning och integration. Mot dessa vinster står, i det fall man inte uppnår en samordning, risken av att dessa två företag alltmer kommer att konkurrera med varandra och därigenom försvaga varandra. Mot denna bakgrund är det mycket angeläget att den nya regeringen fullföljer de initiativ som togs av den tidigare socialdemokratiska regeringen och som syftade till en närmare samordning under samhällets ledning av de två företagen. Endast under förutsättning att en sådan samordning kan uppnås kan det skapas en datorindustri i av en sådan styrka att det framstår som meningsfullt för statsmakterna att också göra betydande insatser för det tekniska utvecklingsarbetet. Vi föreslår därför att uppmanar regeringen att skyndsamt fullfölja de överläggningar syftande till en samordning under samhällelig ledning mellan de två svenska datorföretagen som den tidigare regeringen inledde. Samgående mellan företag och nedläggningar av företag har utgjort ett viktigt led i den pågående strukturomvandlingen. har antalet fusioner oavbrutet ökat. Strukturförändringarna inom näringslivet kommer att fortsätta. Därmed förstärks de sociala riskerna. Dessa måste-som tidigare nämnts - pareras genom ökad planering och samhälleligt inflytande. Frågan om en samhällelig kontroll över samgåenden mellan företag har behandlats i en inom upprättad promemoria (Ds Ju 1974:17) med förslag till lag om kontroll av företagsförvärv i vissa fall. Syftet med lagförslaget är att förebygga väsentliga olägenheter för arbetstagare och konsumenter i samband med överlåtelse av företag. Förslaget innebär att samråd skall ske med företrädare för löntagarna i det salubjudna företaget innan avtal träffas om förvärv av aktier av viss omfattning eller av rörelse eller del av rörelse. Förslaget gäller också i fråga om fusion mellan ekonomiska föreningar. När samråd ägt rum skall det ingångna avtalet anmälas till chefen för industridepartementet. Chefen för industridepartementet kan då påkalla överläggningar med avtalsparterna och berörda arbetstagarorganisationer. Kan det antas att förvärvet skulle medföra väsentliga olägenheter från sysselsättningssynpunkt eller leda till en för konsumenterna skadlig monpolbildning, kan regeringen förbjuda förvärvet, som därmed blir ogiltigt. Lagförslaget gäller bara vid förvärv som rör aktiebolag eller ekonomisk förening som ensamt eller tillsammans med underordnade företag i samma koncern sysselsatt i genomsnitt minst 100 arbetstagare under det senast förflutna räkenskapsåret. Dessutom gäller lagförslaget i fråga om förvärv avseende aktiebolag som har ett aktiekapital uppgående till minst 5 milj. kr. Promemorieförslaget är sålunda avsett att tillgodose två olika intressen. Det gäller för det första att garantera löntagarna insyn och medinflytande vid överlåtelse av företag så att man kan undvika att överlåtelsen medför olägenheter från sysselsättningssynpunkt. Förslaget tillgodoser i den delen närmast företagsdemokratiska och arbetsmarknadspolitiska intressen. Förslaget avser vidare att förhindra att samgåenden mellan företag leder till monopolbildningar som är skadliga för konsumenten. Tyngdpunkten i promemoriaförslaget ligger dock otvivelaktigt på de företagsdemokratiska och arbetsmarknadspolitiska synpunkterna. Man har utgått från att konkurrens rättsliga aspekter i praktiken endast sällan skulle komma att åberopas mot samgåenden mellan företag. Det i promemorian använda monopolbegreppet har sålunda tagit sikte på vad man skulle kunna kalla det klassiska monopolet, nämligen situationer där ett företag har en så dominerande ställning på den svenska marknaden att konkurrensen är mer eller mindre helt eliminerad. När det gäller frågan om behovet av en lagstiftning av den typ som föreslagits i promemorian för att tillvarata företagsdemokratiska intressen får vi hänvisa till vår motion om ändring i lagen om medbestämmande m. m. Det är självklart att överenskommelser och samgåenden mellan företag är av stor betydelse för de berörda arbetstagarna. Det är, som LO har framhållit under remissbehandlingen, inte rimligt att frågor av sådan betydelse för löntagarna skall avgöras av företagens ägare ensamma. En sådan ordning är inte försvarbar från allmänna demokratiska utgångspunkter. I denna motion vill vi i första hand ta upp frågan om behovet av en lagstiftning som tar sikte på att tillgodose samhälleliga intressen vid samgåenden mellan företag. Som vi förut framhållit utgör samgåenden mellan företag ett viktigt led i den pågående strukturomvandlingen. Sådana samgåenden kan få stora återverkningar för sysselsättningen. Enligt en särskild undersökning ledde de företagsfusioner som skedde i av fallen till nedläggning eller flyttning av produktionen. Detta kan få betydande återverkningar på allmänna intressen. Sysselsättningen på många orter i är nämligen till stor del beroende av ett enda företag. Överförs produktionen vid ett sådant företag till annan ort, kan situationen för de anställda bli mycket bekymmersam. De erbjuds kanske inte arbete på den nya orten. Även om så sker, kan de ofta inte acceptera erbjudandet med hänsyn till sina personliga förhållanden. För de personer som förlorar sina arbeten finns ofta ingen annan sysselsättning att få. Det är givet att återverkningar på allmänna intressen blir särskilt påtagliga när det är fråga om ett stort företag som köps upp. Om ett sådant företagsköp leder till nedläggningar, kan betydande svårigheter uppkomma för arbetsmarknadsmyndigheterna när det gäller att klara sysselsättningsproblemen. Stora återverkningar kan också uppkomma för berörda kommuner. Det är inte heller givet att strukturrationaliseringen alltid är önskvärd från industripolitisk synpunkt eller att den i varje fall genomförs på det från industripolitisk synpunkt sett bästa sättet. Vi framhöll inledningsvis att utvecklingen kommer att tvinga fram en väsentligt mer långtgående planering på industriområdet. Ett område där ökat samhälleligt inflytande enligt vår mening behövs är just frågor som rör samgåenden mellan större företag med hänsyn till de betydande återverkningar på allmänt intresse som sådana samgåenden kan föra med sig. Den prövning som enligt vår mening måste till kan emellertid knappast begränsas till att avse bara någon eller ett pär aspekter som är av intresse från allmän synpunkt. Vad som behövs är en mera allmän prövning av om samgåendet kan leda till olägenheter för det allmänna. I första hand kommer givetvis in frågorna rörande återverkningarna på sysselsättningen. Det blir då inte fråga om att bara ta hänsyn till kortsiktiga sysselsättningsaspekter, utan avgörande blir om samgåendet är gynnsamt från sysselsättningssynpunkt i det långsiktiga perspektivet. Det kan med andra ord visa sig nödvändigt att lägga ned verksamheten på en viss ort eller att genomföra produktionsinskränkningar för att få till stånd en slagkraftig företagsgrupp, som har möjlighet att hävda sig i den hårda internationella konkurrens som vi till följd av vår omfattande utrikeshandel är utsatta för. Det är också nödvändigt att möjlighet finns att ta hänsyn tili vilka återverkningar på prisbildningen som samgåendet kan tänkas ge upphov till. Sådana negativa effekter kan bestå i att företaget utnyttjar avsaknaden av effektiv konkurrens lill att ta ut oskäligt höga priser av allmänheten. Det kan också inträffa att företaget vidtar åtgärder beträffande sortiment eller service som är till nackdel för konsumenterna. Med det anförda har vi endast velat kort antyda vilka olägenheter avsaknaden av en effektiv konkurrens kan ge upphov till. Det torde dock vara tillräckligt för att man skall kunna konstatera att samgåenden mellan företag kan medföra allvarliga olägenheter från konkurrenspolitiska synpunkter. Det måste vara möjligt för samhället att ingripa mot samgåenden som kan befaras få sådana negativa följder. Det räcker inte med att kunna motarbeta monopol av den extrema typ promemorieförslaget tar sikte på. Det är nödvändigt att det allmänna har möjlighet att ingripa när en företagssammanslagning får långtgående negativa konsekvenser för konsumenterna genom att påverka prisbildning och effektivitet på ett negativt sätt. Också här blir det mest angeläget att kunna ingripa mot samgåenden som berör större företag. De allmänna intressen som främst gör sig gällande är hänförliga till sysselsättning, regionalpolitik eller konkurrens- och prispolitik. Man kan emellertid tänka sig att i speciella fall också andra allmänna intressen kan vara berörda, som exempelvis säkerhets-och försvarsintresset. Det anförda leder till den slutsatsen att vad som behövs är en lagstiftning som gör det möjligt för det allmänna att förhindra samgåenden mellan större företag, om samgåendet i fråga medför väsentliga olägenheter för allmänt intresse. Det blir alltså frågan om en mera allmän prövning än den som förutsattes i promemorian. bör begära att regeringen skyndsamt lägger fram förslag tili lagstiftning om kontroll av företagsförvärv i vissa fall. Kapitalförsörjning och strukturomvandling-förslag om inrättande av en strukturfond Regeringen redovisar i årets budgetproposition (industridepartementets huvudtitel, prop. 1976/77:100, bil. 17, s. 32) att "lönsamheten inom industrisektorn har trendmässigt förbättrats med en topp . har, i första hand beroende på den allmänna konjunkturutvecklingen, lönsamheten sjunkit avsevärt." Den har dock inte kommit ned till föregående konjunkturavmattnings värden. Följande sammanställning av lönsamheten inom industrin, räknat som femårsgenomsnitt i procent, redovisas också av industriministern: Avkastning på eget kapital efter skatt Lönsamheten varierar kraftigt mellan olika brancher och mellan olika företag inom samma bransch. Detta innebär att om man genom en generell politik för att öka vinstnivån i näringslivet vill stimulera industrins utveckling och investeringar, skulle detta resultera i mycket höga vinster inom en rad olika företag utan att detta i och för sig särskilt mycket skulle hjälpa de företag som drabbats av strukturella problem. En sådan politik vore knappast förenlig med de målsättningar om en ökad utjämning av inkomster och förmögenheter som måste vara ett huvudinslag i en socialt inriktad näringspolitik. Mycket höga vinster i vissa företag får också negativa återverkningar på fackföreningsrörelsens möjligheter att genomföra en solidarisk lönepolitik. Tendenserna till löneglidning skulle bli mycket stora på vissa håll, och detta skulle i sin tur resultera i inflationsdrivande kompensationskrav. Mot den bakgrunden finns det sålunda inte någon anledning att söka stimulera industrins utveckling genom generella lönsamhetshöjande åtgärder. Insatserna bör i stället koncentreras till olika typer av selektiva investeringsstimulerande åtgärder. Inte minst krävs betydande insatser i fråga om kapitalförsörjningen. Visserligen har ett antal nya instrument för företagens kapitalförsörjning kommit tili , men de är inte tillräckliga för att lösa alla olika problem och krisfenomen som uppkommit . Investeringsbanken har stora resurser men måste för sin utlåning kräva bankmässiga säkerheter och full ränteavkastning på sin utlåning. Fjärde APfonden måste också i sin placeringspolitik ta långtgående hänsyn till risk och avkastning. Något annat vore knappast möjligt med hänsyn till att det är fråga om de framtida pensionärernas pengar. Kravet på avkastning och risktäckning kan visserligen eftersättas när det gäller de projekt som Utvecklingsfonden, STU och strukturgurantiernu används för. Men här gäller i stället klara begränsningar i fråga om typ av projekt, branscher och storleksordningar på projekten. För att lösa problem av den typ som np blivit alltmer aktuella inom stålindustrin och många andra branscher krävs möjligheter till insatser med ibland mycket stora belopp, ofta under stort risktagande och med ovissa möjligheter till återbetalning och avkastning . Många projekt kan vara angelägna från samhällsekonomisk synpunkt men först i ett längre perspektiv företagsekonomiskt räntabla. Är de dessutom förenade med ett inte obetydligt risktagande torde projekten inte komma till stånd utan samhällets medverkan. Inte minst med hänsyn till de stora samhällsekonomiska merkostnader och den kapitalförstöring som kan bli följden av oplanerade företagsnedläggningar är det angeläget att instrument tillskapas som gör det möjligt att ta hänsyn till mer samhällsekonomiska bedömningar. Det ökade ekonomiska risktagande detta innebär medför att det i gengäld är naturligt att kräva ett betydande mått av inflytande för att åtgärderna skall kunna planeras så riktigt som möjligt från samhällsekonomiska utgångspunkter. Några möjligheter att tillgodose dessa krav med befintliga instrument finns inte. En särskild strukturfond bör därför tillskapas för att tillgodose detta behov. Fondens syfte skall sålunda vara att svara för en nödvändig samhällsfinansiering av sådana projekt inom branscher, grupper av företag eller, i särskilda fall, inom ett enstaka företag som syftar till att lägga grunden till en nödvändig framtida branschstruktur, med utvecklingsdugliga och livskraftiga företag. Finansieringen bör avse de investeringar som är förenade med detta. Med investeringar bör också likställas större insatser på utvecklings- och marknadssidan. För att underlätta anpassning och omställning vid sådana företag, där förutsättningar för fortsatt drift saknas, krävs ytterligare möjligheter inom ramen för arbetsmarknadspolitiken, vilket vi också understrukit i vår särskilda motion om åtgärder på det området. Strukturfondens medel bör kunna tillföras utan att några formella krav på säkerheter uppställs. Även de normala förräntningskraven bör kunna ställas ganska lågt och helt kunna efterges, om de samhällsekonomiska motiven är starka. Däremot är det naturligt att kräva en hög grad av inflytande som villkor för kapitaltillskottet. Det torde också vara en förutsättning för att åstadkomma mera samordnande och övergripande lösningar. Olika former för fondens kapitaltillskott bör vara tänkbara, men aktieteckning genom nyemission bör spela en framträdande roll. Vilken lösning eller kombination av åtgärder som väljs i det enskilda fallet bör avgöras från fall till fall. 1 vissa fall kan det säkert vara lämpligt att strukturfondens insatser kombineras med tillskott av kapital från t. ex. Investeringsbanken. Det kan erinras om att socialdemokratiska riksdagsgruppen krävt att Investeringsbanken utlåningskapacitet bör ökas genom att bankens framställ ning om utökning av det egna kapitalet med 500 milj. kr. Med hänsyn till fondens karaktär är avsikten inte att den skall utnyttjas för branschrationaliseringar i företag där staten har ett dominerande inflytande. De finansieringsproblem som är förknippade med t. ex. NJA och bör sålunda lösas i annan ordning.