ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ02557 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 557 om utredning rörande ökningen av antalet sjukdagar Ersättningen vid sjukdom är en av de viktigaste grundstenarna i vårt välfärdssamhälle. Frånvarodagarna i det svenska arbetslivet tenderar emellertid nu att ta oroande proportioner. har antalet frånvarodagar fördubblats, och har antalet sjukpenningdagar ökat enligt följande: Denna snabba ökning gäller både anställda och övriga sjukpenningsberättigade. Utvecklingen är mycket oroande och ett av svenskt näringslivs allvarligaste problem. 1975 beräknades sjukförsäkringen kosta , vartill kommer produktionsbortfallet. Detta är svårt att beräkna, men uppgår enligt till "oerhörda belopp". En jämförelse med våra nordiska grannländer visar att antalet sjukpenningdagar per invånare 1974 var i 12,8, i 7,1 och i 3,9. Det kan tilläggas att man i har och i sju medan vi i som bekant får sjukpenning fr. o. m. dagen efter insjuknandedagen. I upprättas inte någon statistik över antalet sjukdagar. I den undersökning av sjukfrånvaron som LO och gjorde framgick bl. a. att frånvaron var dubbelt så stor bland kollektivanställda som bland industritjänstemän samt att kvinnor sjukskrev sig oftare än män. Det konstaterades också att frånvaron var vanligare i stora orter och stora företag. Anledningen till den kraftiga ökningen av antalet sjukdagar angavs vara: dålig arbetsmiljö, försäkringssystemet, skattereglerna. har fått i uppdrag att tillsammans med arbetsmarknadens företrädare göra en stor undersökning för att kartlägga orsakerna till den kraftiga stegringen av antalet sjukdagar. Arbetet har just börjat och beräknas ta i anspråk. Då denna fråga är av utomordentligt stor betydelse för vårt land skulle det vara värdefullt om den tillsatta utredningen utvidgades till att bli parlamentarisk. Därutöver borde den sålunda utökade utredningen även få i uppdrag att föreslå åtgärder med anledning av utredningsresultatet. Slutligen borde utredningsarbetet bedrivas skyndsamt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller att utredningen om sjukfrånvaron får vidgade direktiv i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · FZ02560 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 560 om skyldighet för läkare att utfärda dödsbevis på svenska språket Närén person avlidit skall dödsorsaken fastställas av läkare som utfärdar dödsbevis. Detta bevis skall lämnas till pastorsämbetet. Gravsättning eller eldbegängelse får inte ske förrän dödsbevis har avlämnats. Bestämmelser om dödsbevis finns intagna i begravningskungörelsen. De kompletteras av cirkulär (MF 1971:24) med råd och anvisningar angående dödsbevis. har också fastställt den blankett som skall användas vid utfärdandet av dödsbevis. Varken begravningskungörelsen eller cirkulär ger föreskrifter om vilket språk som skall användas när dödsbevis utfärdas. Däremot har styrelsen på den nyssnämnda blanketten anvisat att dödsorsaksdiagnosen skall anges på latin eller svenska. Dödsbeviset innebär i och för sig att de efterlevande till den avlidne får besked om dödsorsaken. Ofta uppstår emellertid svårigheter för de efterlevande att tolka bevisets innehåll, därför att läkaren föredragit att ange diagnosen med latinsk terminologi. Detta kan inte anses tillfredsställande. Det måste tvärtom vara ett berättigat krav att de efterlevande får ett begripligt besked om orsaken till en anhörigs död. Dödsfallsdiagnosen bör därför skrivas på svenska, eventuellt - om så behövs - kompletterad med tillämpliga latinska termer. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära initiativ som syftar till att skyldighet införs för läkare att utfärda dödsbevis på svenska språket. () ()
mot · FZ02561 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 561 av och om förbud mot skadlig färgning av läkemedel Färgning av livsmedel med skadliga färgämnen är förbjuden enligt SLV 1974:18. Enligt uppgift konsumerar vi svenskar livsmedelsfärg . Det kan vara svårt att undvika färgning, men listan över livsmedel som inte får färgas växer efter hand - en utveckling som inte minst allergikerna är tacksamma för, eftersom en stor del av dem är överkänsliga för syntetiska färgämnen. Denna hårt drabbade kategori har det svårt i flera avseenden. a. har de ett smalt urval av födoämnen att välja bland, och detta föranleder att de ofta behöver extra vitamin- och järntillskott. Om det då finns skadliga färgtillsatser i dessa tabletter, drabbas de ytterligare. Detta gäller också för övriga läkemedel, oavsett om dessa är receptbelagda eller ej. Då det genom forskning har framkommit att bl. a. färgämnen lagras i vissa kroppsceller och att skadan av detta först efter mycket är iakttagbar, utsätts många utöver ovannämnda grupp för onödiga skaderisker, som skulle kunna undvikas om tillsats av skadliga färgämnen inte fick förekomma i läkemedel. I sitt yttrande över motion i detta ämne till riksdag framhåller bl. a. att samtliga beståndsdelar i ett läkemedel och dess ändamålsenlighet granskas i registreringsärendet och att styrelsens läkemedelsavdelning försöker begränsa användningen av färgämnen i läkemedel. Styrelsen påpekar att, eftersom ungefär hälften av de läkemedel som säljs i tillverkas utomlands, det i vissa fall kan vara svårt att förbjuda viss färg i medicinskt angelägna preparat och att risk finns för att tillverkaren kan avstå från försäljning i . Givetvis kan det inom sjukvården uppstå sådana svåra situationer att man måste ta obehaget med vissa biverkningar av läkemedel, men det kan knappast vara en motivering för att godkänna skadlig "läkemedelskosmetika. En lagstiftning, som förbjuder att såväl receptfria som receptbelagda läkemedel färgas med allergiframkallande eller på annat sätt skadliga färgämnen, synes vara nödvändig. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära åtgärder för att förbjuda skadlig färgning av läkemedel. () ()
mot · FZ02564 · 1976-01-22 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot enmansbetjäning på godståg I motionerna 1973:1179 och 1975:480 kommunisterna har lokpersonalens arbetsförhållanden tagits upp med hänsyn särskilt till enmansbetjäningen på godståg och expressgodståg. I motionerna yrkades att skulle uttala sig för en ändring i arbetarskyddslagen som medförde förbud mot enmansbetjäning på normaloch expressgodståg. Motionerna har avslagits av majoritet. Endast kommunisterna röstade för en sådan lagändring. Att förhållandena inte har förändrats nämnvärt framgår av den opinion mot bestämmelserna som fortfarande finns och växer i styrka hos lokpersonalen. bemanningsbestämmelser då ett lokbiträde alltid medföljde godstågen gav väsentligt tryggare och säkrare arbetsförhållanden. En stor del av lokpersonalen upplever enmansbetjäningen som ytterst pressande och som en avsevärd försämring. I en intervju i ett radioprogram - öppen kanal - i anslutning till en allvarlig tågolycka som inträffat beskrev en lokförare hur det kunde förhålla sig och vilka situationer en ensam lokförare kunde ställas inför i vissa situationer. Lokföraren berättade att han som ensamförare på ett godståg kolliderat med en älg. Hans uppgift var att först undersöka om det uppstått något allvarligt fel, att ensam försöka få det sargade djuret bort från banvallen och spåret. Sedan hade han att gå till närmaste telefon för att fä kontakt med SJ för att avlämna rapport om det inträffade. Om något hade hänt lokföraren , hade ingen fått reda på det förrän man saknat godståget. Att riskerna för olycksfall är påtagliga vid sådana tillfällen är uppenbart. Möjlighet till snabb undsättning är nära nog obefintlig. Om lokföraren har skadat sig allvarligt och blir liggande på banvallen försenas tillkallandet av ambulans eller annan undsättning avsevärt jämfört med tidigare ordning då det alltid fanns ett lokbiträde med som kunde komma till undsättning. Det torde knappast råda något tvivel om att de bemanningsbestämmelser som infördes av rent ekonomiska skäl - dvs. en rationalisering genom minskning av manantalet - medför en avsevärd försämring och större olycksfallsrisk för lokmännen. SJ borde med det snaraste återgå till tidigare bemanningsbestämmelser. SJ kan dock inte förväntas vidta sådana åtgärder självmant, eftersom verksamheten där bedrivs efter samma principer som i de privatkapitalistiska företagen. Kravet på ökad lönsamhet och nedskärning av personalen har varit ledstjärna i SJ:s personalpolitik med ökad stress och otrivsel för de anställda som följd. 1975 uttalade arbetarskyddsstyrelsen att det blir nödvändigt att i vissa arbeten stoppa enbemanning av både fysiska och psykiska skäl. Att vara lokförare, och ensam sådan, måste anses vara ett sådant arbete som arbetarskyddsstyrelsen åsyftat. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar som sin mening att det i arbetarskyddslagen införes bestämmelser som förbjuder enmansbetjäning på normalgodståg och expressgodståg, samt 2. att hos regeringen hemställer att förslag om erforderlig ändring i arbetarskyddslagen skyndsamt utarbetas och föreläggs . (vpk) PER (vpk)
mot · FZ02567 · 1976-01-22 00:00:00 — 1975/76 567-573 av m. fl. om ytterligare bidrag till För /77 begär , en riksorganisation för själavård, psykisk rådgivning och psykoterapi, ett anslag från statsmedel med . I stiftelsens verksamhet, som gäller människovårdande uppgifter på det mentalhygieniska planet, ingår dels rådgivnings- och terapiverksamhet, dels ett utbildningsinstitut. Människors behov av hjälp när det gäller den psykiska hälsan ökar. Kanske börjar den enskilde också i större utsträckning än tidigare acceptera att man skall söka hjälp inte bara när det gäller den fysiska hälsan utan också den psykiska, i stället för att i ensamhet acceptera sin svåra situation. Detta måste ses som en positiv utveckling. Tillgången på den hjälp det här är fråga om är ytterligt knapp vid samhällets vårdanstalter. har enbart vid intagning i närmare 900 personer tagits emot . Vid det 20-tal mottagningar stiftelsen har i hela landet redovisas sammanlagt ca 24 600 besök . Så gott som samtliga hänvisas till väntelista. I var väntetiden , men torde f. n. uppgå till närmare . Detta gör att många finner det meningslöst att låta anteckna sig på väntelista. Det är synnerligen angeläget att stiftelsens verksamhet icke minskas, den borde i stället ges möjligheter att avsevärt utökas. De äskade medlen är den summa s Med hänvisning till ovanstående hemställs att till Bidrag till familjerådgivning, m. m. för /77 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt anslag av . för ytterligare bidrag åt . () () () () 1 1675/76.
mot · FZ02568 · 1976-01-20 00:00:00 — av i om rätten till bidragsförskott Enligt gällande lag (1964:143, § 2 mom. d) har socialmyndighet rätt att använda hot om förlust av bidragsförskott som påtryckningsmedel mot en ogift mor som vägrar medverka i faderskapsutredning. Denna rätt är ett lika otidsenligt som obehagligt inslag i myndigheters befogenheter mot enskilda. Motiven för en ogift mor att inte medverka i faderskapsutredning kan skifta. Det kan vara så, att modern själv vill ha hand om barnet och skaffa sig barn med detta som medvetet syfte. Det kan vara så, att modern haft förbindelser med flera män och inte önskar få denna del av sitt privatliv till offentlig granskning. Omständigheterna kan också tänkas vara sådana, att föräldrarna är överens om att inte driva faderskapsfrågan, då detta skulle komplicera deras resp. personliga situation. I dessa olika fall finns det alla skäl att inte driva saken med hjälp av ekonomiska påtryckningar. Kan man inte med sakskäl övertyga modern om barnets intresse av faderskapet, bör man avstå från att framtvinga uppgifter genom ekonomisk press. Motiven för socialmyndigheternas befogenhet ligger i intresset för barnet att få faderskapet fastställt. Barnets intresse går principiellt före moderns. I praktiken förfelar dock den ekonomiska påtryckningen sitt syfte. Om modern trots påtryckningen vägrar medverka och bidragsförskott vägras - då drabbar detta barnet snarare än modern. repressalien går ut över den part, vars intresse det är lagens målsättning att ta sig an. Detta är ologiskt och stötande. Har påtryckningen verkan, uppstår risk för vissa andra otillfredsställande följder. Modern tvingas att ingå på redogörelser för delar av sitt personliga liv, vilka det normalt brukar vara varje människas rätt att få hålla interna. Erfarenheten visar också att mödrar - i rädsla för negativ reaktion från en moralistisk omgivning - ofta lämnar ofullständiga eller vilseledande uppgifter. Om då fel man ådöms faderskapet eller om den utpekade frias - vilket i praktiken ofta sker - har man åstadkommit negativa effekter utan att uppnå något positivt i utbyte. Man kan slutligen ställa frågan: Om en mor mot sin egen önskan måste acceptera en rättslig relation till en fader, som i sin tur inte heller kan fås att se det positiva häri - vad har då denna konstlade och påtvingade relation för socialt och känslomässigt värde för barnet? Svaret torde ge sig självt. Mot bakgrund av vad som anförts föreslås att beslutar upphäva 2 § mom. d) i lagen 1964:143 om bidragsförskott och därmed omöjliggör att hot om förlust av rätt till bidragsförskott kan användas som påtryckning i samband med faderskapsärenden. (vpk) i
mot · FZ02570 · 1976-01-21 00:00:00 — om rätt för gravt hjärnskadad att genom tidigare viljeyttring avstå från livsuppehållande åtgärder Debatten om medicinska insatser i dödens närhet har fortsatt med förnyad aktualitet sedan 1974 beslöt tillsätta en utredning om sjukvården i livets slutskede. I motionen 1975:42 yrkades att läkare borde tillerkännas rätten att respektera människors avgivna och dokumenterade önskan att slippa livsuppehållande vårdinsatser i händelse av grav hjärnskada. En sådan hjärnskada är så allvarlig att ett återuppvaknande eller ens en förbättring betraktas som något omöjligt enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. beslöt i enlighet med socialutskottets betänkande 1975:8 att den nämnda utredningen borde avse inte bara fall av grav hjärnskada utan avse livsuppehållande insatser över huvud taget vid svår och obotlig sjukdom. Utskottet ville emellertid inte godta motionens krav om en skriftlig viljeyttrings giltighet enligt ovan. Det i jämförelse med motionsyrkandet vidgade utredningsuppdraget synes föga motiverat och skulle t. o. m. kunna ge upphov till misstanken att utredningen skulle kunna syfta till att vårdinsatserna skulle begränsas för kanske främst äldre, svårt sjuka människor. Sålunda anför utskottet i nyssnämnda betänkande att utredningsarbetet "borde" bedrivas från utgångspunkten att aktiv dödshjälp skall vara förbjuden. Enligt min mening skall givetvis aktiv dödshjälp inte under några omständigheter accepteras. Den som ej är drabbad av grav hjärnskada och är psykiskt fullt klar och följaktligen helt rättskapabel har självfallet ytterst rätten att avstå från en föreslagen behandling. Då är det naturligtvis inte fråga om aktiv eutanasi. Problemet som jag vill aktualisera gäller främst dem som kan ge till känna någon viljeyttring om de medicinska åtgärder som vidtas. Även sådana patienter måste ha något skydd för sin personliga integritet. I den situationen synes en på förhand avgiven skriftlig viljeyttring vara det enda riktigt säkra vittnesbördet från patientens sida, allra helst om det är fråga om skriftlig handling som uppfyller vissa formella krav. Inför vittnen uttalad önskan bör ha samma tyngd, då skriftlig viljeyttring av olika skäl inte kan avges. framhöll i sitt fjolårsbetänkande att "utredningen är oförhindrad att ta upp det av motionären aktualiserade spörsmålet, därest utredningen under arbetets gång skulle finna att frågan närmare bör övervägas". Det torde enligt min mening vara synnerligen angeläget att ett sådant övervägande sker. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att begär att regeringen ger utredningen om sjukvård i livets slutskede i direktiv att ta upp det i motionen aktualiserade yttrandet om rätten för gravt hjärnskadad patient att genom tidigare avgiven viljeyttring avstå från livsuppehållande åtgärder.
mot · FZ02571 · 1976-01-21 00:00:00 — om inrättande av en överläkartjänst för cystisk fibrös Cystisk fibrös är vanligaste medfödda ärftliga ämnesomsättningssjukdom. Var tjugonde svensk beräknas vara anlagsbärare, och beräknas 35 barn med sjukdomen födas. Framtidsutsikterna för dessa barn var tidigare mycket dåliga, och de flesta dog vid mycket låg ålder. F. n. är ca 180 patienter med cystisk fibrös kända. Antalet kommer dock att växa snabbt tack vare bättre diagnosmetoder och bättre behandling - varigenom dödligheten minskar. Det finns numera goda möjligheter till screeningdiagnostik för cystisk fibrös hos alla nyfödda, och många landsting har redan startat sådana undersökningar. Behandlingen av patienterna, som är arbetsam, tidskrävande och ekonomiskt betungande, har förbättrats och intensifierats och genom utförlig information kunnat spridas till alla patienter med cystisk fibrös (CF). Tack vare detta har prognosen väsentligt förbättrats, och CF-sjukdomen kan inte längre betraktas som en dödlig barnsjukdom utan fastmer som ett kroniskt handikapp. Detta medför, som nämnts, ett ökat antal patienter och många nya problem när det gäller vården: Diagnostiken måste organiseras, behandlingen på sjukhus måste byggas ut, hjälp till vård i hemmet måste ordnas, lättvårdsalternativ måste skapas och information måste utvidgas. som varit verksam har många av dessa arbetsuppgifter påbörjats: Nya diagnosmetoder har utvecklats, prövats och införts i ; behandlingen på sjukhus har intensifierats - framför allt har den fysikaliska terapin införts och infektionsbehandlingen förbättrats. Vidare har hembehandlingen förbättrats med information till och utbildning av föräldrar, ökade insatser av sjukgymnaster och hemvårdare samt förbättrade ekonomiska bidrag. Nya lättvårdsformer har kommit i form av kolonivistelser och familjeveckor. Information har - förutom till föräldrar-getts till patienter, läkare, sjukgymnaster och annan vårdpersonal, till lärare och annan skolpersonal samt till allmänheten. Dessutom har ett register över alla CF-patienter upprättats. Detta arbete har till stor del möjliggjorts genom att till sig kunnat knyta en läkare, som ägnat sina doktorandstudier åt CF-problemen. Då hans doktorsarbete nu är avslutat finns det ingen möjlighet till fortsatt läkarhjälp för utbyggnad eller ens för vidmakthållande av de åtgärder som redan startats. Detta arbete kan betraktas som mycket värdefullt. att en fast överläkartjänst för cystisk fibrös inrättas. Tjänsten bör ha rikskaraktär och därför vara stationerad vid ett av landets två statliga sjukhus, i eller i . Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att en tjänst som överläkare för cystisk fibrös skall inrättas vid i eller i .
mot · FZ02572 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76:572 av om inrättande vid rättspsykiatriska stationen i av en tjänst som biträdande överläkare Rättspsykiatriska undersökningar utförs när domstolarna beslutat att det är nödvändigt med s. k. stor resp. liten sinnesundersökning. De människor som kommer till rättspsykiatrisk undersökning är åtalade för mord, dråp eller svår våldskriminalitet - över huvd taget brott med långa strafftider. Det är en viktig uppgift för personalen vid de rättspsykiatriska stationerna att finna ut vilka av dessa människor som inte skall placeras i fängelse utan i stället vårdas på grund av psykisk sjukdom. Enligt gällande bestämmelser skall utlåtande från rättspsykiatrisk station göras från domstolsbeslut om undersökning, men väntetiden på s. k. stor sinnesundersökning är på Umeåstationen. De rättspsykiatriska stationerna i vårt land har en mycket dålig personalsituation, men läget är särskilt besvärligt vid rättspsykiatriska stationen i , där man dessutom har att brottas med de problem som följer med de provisoriska lokaler som används - i avvaktan på nybyggnad. På rättspsykiatriska stationen i utförs undersökningar för de två nordligaste länen. Och trots att intygsproduktionen är förbluffande hög blir, som nämnts, väntetiderna för de häktade otillfredsställande långa. har begärt 13,5 nya tjänster för de rättspsykiatriska stationerna i hela landet, men regeringen har inte tillstyrkt någon av dessa tjänster. Psykblocket vid beräknas vara färdigt , men i avvaktan på den rättspsykiatriska klinik som där kommer att inrättas är det av stor betydelse för rättspsykiatriska stationen i att få ytterligare en tjänst som biträdande överläkare. Med stöd av det anförda hemställer jag att beslutar att en tjänst som biträdande överläkare skall inrättas vid rättspsykiatriska stationen i .
mot · FZ02574 · 1976-01-22 00:00:00 — 1975/76 574-581 Motion 1975/76: 574 av m. fl. om höjt anslag till Västerbottensteatern 1 kulturutskottets betänkande 1975:4 behandlades motioner angående ökade insatser för utveckling av Västerbottensteatern. Utskottet underströk kraftigt angelägenheten av att den satsning på musiklivet i övre som tillkomsten av Västerbottensteatern innebär fullföljs och att teatern ges möjligheter att arbeta i enlighet med den målsättning som gäller för verksamheten. Vidare konstaterade utskottet att det föreligger en tydlig brist på balans mellan de södra och norra delarna av i fråga om musikresurser och musikutbud. Utskottet ansåg att en förbättring härvidlag bör åstadkommas med tillfredsställande snabbhet. Med hänvisning till att det bör ankomma på att på grundval av lokala och regionala förslag initiera de statliga stödåtgärder som behövs för att lösa den typ av problem som Västerbottensteatern nu har avstyrkte utskottet motionerna. De lokala och regionala initiativ som utskottet efterlyste i ovannämnda betänkande har tagits. På grundval av de ställningstaganden om fortsatt satsning på som kommun och har gjort har för /77 äskat 11 nya grundbidrag för teatern. Det är huvudmännens åsikt att dessa tjänster är absolut nödvändiga för att ge musikteatern möjligheter att fylla sin målsättning. måste teatern hyra musiker från för sina uppsättningar, vilket inte kan vara en tillfredsställande ordning. I budgetpropositionen anvisas en ökning med 13 grundbelopp för teaterinstitutioner. Därvid anger föredraganden att beräkningen i första hand grundar sig på de behov som redovisats av och länsteatern i . Det framgår emellertid inte hur fördelningen mellan dessa två teatrar av de nya tjänsterna är beräknad. Det torde ankomma på att slutgiltigt göra den avvägningen. Vi finner det mot bakgrund av vad kulturutskottet uttalade och vad som i övrigt här ovan anförts synnerligen angeläget att Västerbottensteatern kraftigt prioriteras i den slutgiltiga fördelningen av nya grundbelopp. 1 IV75/76. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ökat antal grundbelopp vid Västerbottensteatern. () ()