mot · FZ022435 · 1976-04-22 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor Indragning av körkort är en mycket allvarlig sak för den enskilde. För många är innehav av körkort en förutsättning såväl för uppehållande av yrke som för att kunna färdas mellan bostad och arbetsplats. Det är därför av synnerligen stor betydelse att körkortsfrågor handläggs på ett sätt som ger största möjliga rättstrygghet för den enskilde. Spörsmålet om huruvida körkortsfrågor skall handläggas av allmän domstol eller av administrativa myndigheter och förvaltningsdomstolar har diskuterats . Departementschefen tar i propositionen 1975/76:155 ställning för att den nuvarande ordningen i huvudsak skall bibehållas, enligt vilken beslut om erhållande av körkort meddelas av länsstyrelse med rätt för sökanden att i avslagsfallen klaga till förvaltningsdomstol (kammarrätt och regeringsrätt) och i beslut beträffande körkortsingripande (varning eller återkallelse av körkort) behandlas av förvaltningsdomstolar, i första instans länsrätt med klagorätt till kammarrätt och regeringsrätt. Som skäl anförs bl. a. att det numera inte kan anses vara någon skillnad i rättssäkerhetshänseende på de allmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarna (s. 122). Det är emellertid inte fullt så klart som departementschefen vill mena, att processen vid allmän domstol i brottmål och förfarandet hos länsrätt i körkortsmål kan värderas helt lika. Det föreligger åtskilliga viktiga olikheter som kräver åtgärder, om man skall följa departementschefens linje vid valet mellan allmän domstol och förvaltningsdomstol. Då det finns övervägande skäl att låta körkortsärendena kvarligga hos förvaltningsmyndigheterna och inom förvaltningsrättskipningen, kan man inte gå förbi de brister som nuvarande ordning företer med så lätt hand som departementschefen gör. Till att börja med är det en avsevärd brist att ett tvåpartssystem inte tillämpas i mål om förlust av körkort. Det går inte att nå upp till den grad av rättssäkerhet som medborgarna kan göra anspråk på då det gäller för dem så viktiga frågor som förlust av körkort om inte ett tvåpartssystem tillämpas. Den enskilde körkortsinnehavaren bör i målet ha mot sig ett allmänt ombud. Som det nu är blir förvaltningsdomstolen nödsakad att på en gång, så att säga, föra det allmännas talan och vara den opartiska domarinstansen, som på ett objektivt sätt skall skilja mellan den enskildes och det allmännas intressen. Svårigheterna uppstår redan från början i återkallelsemålen, då det i praktiken ofta är samma personer som anhängiggör återkallelseärendet hos länsrätten och som sedan medverkar vid dömandet. som plockar ut vilka mål om körkortsindragningar som skall komma upp inför länsrätten. Då också länsrätten är integrerad i blir det ofta samma människor som i namn tar fram de ärenden som länsrätten skall bedöma och som sedan fungerar i länsrätten i en eller annan form. Båda funktionerna är nämligen förlagda till samma avdelning inom . framförda krav om att bryta ut länsrätterna från länsstyrelserna och göra dem till verkligt självständiga domstolar i stället för till delar av har inte gett resultat. Ett allmänt ombud måste därför införas i länsrätter i körkortsmål. Han skall där väcka talan om indragning av körkort i de fall han anser en sådan påföljd böra förekomma resp. yrka varning, när han anser denna påföljd vara tillräcklig. Han bör sedan ha klagorätt och kunna medverka till att en enhetlig rättstillämpning upprätthålls på detta viktiga område. bör uttala sig för att ett allmänt ombud inrättas i körkortsmål. Den utredning som departementschefen omnämner (s. 124) bör påskyndas så att processen i länsrätter och högre förvaltningsdomstolar i körkortsmål får en karaktär av tvåpartssystem, som gör det möjligt för domstolen att helt koncentrera sig på dömandet. Departementschefen betonar på många ställen angelägenheten av att de beslutande instanserna inskaffar ett fylligt material om körkortssökanden eller om den vars körkort är i fara att dras in. Jag vill gärna instämma i hans ord att i körkortsärende den beslutande myndigheten eller domstolen skall göra en totalbedömning av vederbörandes person och dennes lämplighet för innehav av körkort. På många håll har länsrätterna inte tillräckliga resurser att lägga ned på körkortsmålen för att kunna leva upp till detta krav. Det fordras både tid och arbete att först införskaffa det material som departementschefen anser bör föreligga i körkortsmål och att sedan bearbeta det. Enbart den omständigheten att det sitter med nämndemän i länsrätterna kan inte väga upp de brister i fråga om allmänna resurser som tyvärr utmärker länsrätterna på många håll. Departementschefens förslag till körkortsreform fordrar i själva verket en upprustning och förstärkning av länsrätterna så att dessa får möjlighet att göra de utredningar som är en förutsättning för att reformen skall få den effekt som eftersträvas. Med hänvisning till det anförda hemställs att i samband med behandlingen av propositionen 1975/76:155 uttalar sig för införande av allmänt ombud i körkortsmål och för en förstärkning av länsrätternas utredningsresurser.