mot · FZ022181 · 1976-02-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 2181 av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:89 om lärarutbildningens dimensionering och lokalisering m. m. Propositionen anger som målsättning för sitt dimensioneringsförslag balansen mellan utbildning och tjänster på lärararbetsmarknaden. Utgångspunkten har varit prognos beträffande klasslärarutbildningen, som slagit fel med ej . Ett till 2 700 prognostiserat överskott motsvarade i verkligheten ett överskott på 425 (ht 1975), därav 387 lokalt bundna. Det finns en obalans mellan tillgång och efterfrågan på lärararbetsfältet, överskott på vissa orter, underskott på andra. Propositionen förbigår utan kommentarer det synnerligen tungt vägande remissvaret från på Ds U 1975:12 (AMS Dnr A 1483/75 CR 992/75). Här säger man: Antalet lokalt bundna lärare är störst i , , , samt i nu nämnd ordning. Å andra sidan kan samhället icke anse det tillfredsställande att man inom områden med underskott på lärare tvingas anställa icke behörig arbetskraft. Propositionens förslag skulle innebära en ytterligare ökning av denna obalans. I AMS remissvar heter det vidare: Från de utgångspunkter som här har redovisats, innebärande ringa möjligheter att utjämna överskott och underskott mellan olika orter, ställer sig styrelsen tveksam till arbetsgruppens förslag till koncentration av lärarutbildningen och nedläggning av utbildningen på ett antal orter. Styrelsen anser, att de pedagogiska och ekonomiska vinster, som kan göras vid en koncentration av högskoleutbildningen måste vägas mot de svårigheter som kan komma att uppstå förlän utan lärarutbildning, när det gäller att rekrytera lärare. Erfarenhetsmässigt förhåller det sig också så, att ungdomar inför ett utbildningsval föredrar en utbildning som finns på hemorten eller i dess närhet. Den föreslagna koncentrationen av lärarutbildningen innebär sålunda en reell begränsning av ungdomarnas valmöjligheter inom vissa områden och kan menligt inverka på urvalsmöjligheterna till lämpliga lärare. Detta är för övrigt synpunkter som starkt betonats i högskolepropositionen (1975:9, s. 488): Jag delar helt U 68:s många remissinstansers och U 68-beredningens uppfattning om betydelsen av att öka högskoleutbildningens tillgänglighet i Avstånden till utbildningsenheterna utgör ett faktiskt hinder för många att få del av den högskoleutbildning som de har behov eller intresse av och förutsättningar för. Detta hinder torde upplevas som särskilt påtagligt bland studerande från arbetarhem. En fortsatt utbyggnad av högskoleutbildning på flera orter utanför universitetsorterna bör därmed verksamt kunna bidra till att i socialt hänseende utjämna rekryteringen till högre studier. Inte minst torde för många människor närhet till utbildningstillfällena vara en viktig förutsättning för att återkommande utbildning skall kunna bli verklighet. Vi föreslår alltså ett bibehållande av klasslärarutbildningen vid samtliga lärarhögskolor med den minimidimensionering som propositionen anger för varje lärarhögskola. Detta skulle innebära en årlig merutbildning av 192 mellanstadielärare och 120 lågstadielärare i förhållande till propositionens förslag. Detta innebär enligt vår mening en nödvändig beredskap inför en, trots viss nedgång av barnantalet, väntad ökning av utbildningsbehovet framför allt för låg- och mellanstadiet. Här kan nämnas kommande beslut i fråga om , som innebär ökade krav på en integrerad lärarutbildning och en omfattande fortbildning under terminstid bland nu verksamma lärare med ökat vikariebehov som följd. Just nu pågår förhandlingar mellan och de olika lärarorganisationerna om eli arbetstidsavtal, som, om organisationens krav tillgodoses, kommer att medföra en sänkning av undervisningsskyldigheten för framför allt klass- och facklärare. Så t. ex. skulle en sänkning av undervisningsskyldigheten för klasslärare medföra ett behov av ca 2 500 nya mellanstadietjänster och ca 2 000 nya lågstadietjänster. Dessa arbetstidsavtalsförhandlingar skall enligt nu gällande direktiv vara avslutade . Man bortser också från kommande förslag om minskad arbetsdag för småbarnsföräldrar, något som starkt kommer att beröra klasslärarkåren, som är en ung kår. Man bortser vidare från det ökade lärarbehov, som kommer att uppstå om önskemålen om rörlig pensionsålder och möjligheter till deltidspension blir uppfyllda. Lärarutbildningen i ett vidare perspektiv I propositionen (s. 29) för man fram den åsikten att lärarutbildningen är en snäv utbildning, som ej ger större möjlighet till anställning utanför skolväsendet. En sådan uppfattning motsäges helt av redovisning från SCB (nr 1975:263) av vilken framgår: "Att endast ca 2/3 av de lärare som utbildades /60-1973/74 tjänstgjorde som lärare 1973 sammanhänger med att är det många som valt annan yrkesverksamhet än läraryrket - något som endast till en mindre del beror på lära/överskottet, som i stort sett endast förekommit tinder periodens två till tre sista år. ' (LUT 74) kommer att leda till en klasslärarutbildning med sådan bredd att ovan berörda tendens snarare kommer att förstärkas. Ett ökat intag av studerande på klasslärarlinjerna är alltså en tillgång för flera sektorer av arbetsmarknaden. Det vore enligt vår mening förödande för hela vår utbildningspolitik att slå sönder en väl etablerad och fungerande lärarutbildning endast innan den nya högskolan skall börja fungera och innan LUT 74 hunnit skissera innehållet i den framtida lärarutbildningen. De regionala organisationskommittéerna måste få tid för planering av den högskoleorganisation inom vilken lärarutbildningen ingår som en del. Kravet på största möjliga decentralisering måste upprätthållas och unga människors möjlighet att välja utbildning efter lämplighet och intresse måste starkt hävdas. (Se tidigare citat från AMS remissvar). Lärarhögskolorna får inte heller stympas i fråga om ett mångsidigt linjeutbud. Alla kommande förändringar inom skolväsendet kommer att medföra ökad integration mellan olika stadier. Ett led i denna strävan är den integration som redan kommit till stånd i utbildningen av för- och lågstadielärare vid de sex lärarhögskolor som också utbildar förskollärare. Det gör då ett egendomligt intryck att man nu föreslår att fyra av dessa sex skall berövas sina klasslärarlinjer. sägs i propositionen (s. 37) att det med hänsyn till det stora antalet intagningsplatser för förskollärarutbildning är omöjligt att tillgodose detta önskemål. Detta är helt felaktigt beträffande lärarhögskolor med klasslärarutbildning. Integrationen är inte i första hand beroende av ett jämviktsförhållande mellan studerande på olika linjer utan av väl fungerande institutioner inom vilka de olika linjerna samverkar. När f. ö. behovet av förskollärare och fritidspedagoger minskar, återställes balansen. Att först inrätta förskollärarlinjer vid lärarhögskolor med integration som främsta pedagogiska mål och sedan genom nedläggning av klasslärarlinjerna omintetgöra denna möjlighet, är verkligen icke en utbildningspolitik i tiden. En meningsfull och fungerande fortbildning samt återkommande utbildning kan icke komma till stånd utan koppling till en aktiv och levande grundutbildning med väl fungerande institutioner. Lärarutbildarpersonal och ekonomiska aspekter Ett mycket starkt argument för bibehållandet av klasslärarlinjerna vid samtliga lärarhögskolor är slutligen nödvändigheten av att tillvarata den lärarutbildningskapacitet som finns på dessa högskolor. Det är icke riktigt, som det sägs i propositionen (s. 27), att denna kapacitet kan utnyttjas inom förskollärar- och fritidspedagogutbildningen. Så kan ske endast beträffande ett fåtal ämnen, varför eventuella ekonomiska besparingar blir synnerligen marginella, då självfallet kostnader för övertalig personal kvarstår. I av ökad ungdomsarbetslöshet synes det oförsvarligt att beröva ungdomar möjlighet till en så allsidig högre utbildning som möjligt och inom rimligt avstånd från hemorten. Därför föreslår vi att propositionen avslås i vad avser dimensioneringen och lokaliseringen av klasslärarutbildningen och yrkar på att den bibehålies på samtliga 15 lärarhögskoleorter med en dimensionering per lärarhögskola av 48 mellanstadielärarkandidater och 48 lågstadielärarkandidater . I propositionen anges att antagningen till den decentraliserade delen av utbildningen för /77 skall ske vid lärarhögskolorna i , och med 24 platser vardera, men att den sista terminen bör förläggas till , och . För del gäller sålunda att hela utbildningen är förlagd dit, medan det för och gäller att den sista terminen är förlagd till och . Enligt vår mening talar flera skäl för att samma organisation som föreslås för även bör gälla och . Båda dessa högskoleorter torde ha utomordentligt goda förutsättningar att handha också den sista terminen av den här aktuella utbildningen. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att beslutar att intagning till klasslärarutbildning sker vid samtliga 15 orter där sådan utbildning meddelas f. n. och med den dimensionering av utbildningsplatserna som förordas i motionen, 2. att beslutar att speciallärarutbildningen organiseras på sätt som förordas i motionen. () ()