mot · FZ02390 · 1976-01-20 00:00:00 — av herrar i och i om normgivningsmakten I vår nya regeringsform 1 kap. § 1 fastslås att "all offentlig makt utgår från folket. I enlighet därmed fastslås också att stiftar lag. Regeringen kommer på olika sätt in i lagstiftningsarbetet, varav det främsta är framläggandet av olika propositioner med dess förslag till lagtexter. Regeringen äger också att själv meddela föreskrifter inom vissa områden, vilket sker genom förordningar. Riksdag och regering förväntar sig att medborgarna skall följa stiftade lagar. Men för att detta skall kunna ske måste enligt vår uppfattning bl. a. följande kriterier uppfyllas. O Lagstiftningen skall kännetecknas av klarhet, så att varje annan form av tolkning än vad lagstiftaren gav uttryck för så långt möjligt utesluts. O Lagarna skall kunna efterlevas och laglydnaden kontrolleras. 0 Rimlig tid måste förflyta mellan lagars stiftande och deras ikraftträdande. Gång efter annan har i synnerhet framförts kritik över bristande klarhet i lagstiftningen. Lagarna måste i det praktiska livet först tolkas av byråkrater. Redan vid vissa lagars riksdagsbehandling upplever vi att enskilda riksdagsmän har olika uppfattningar om lagar, som 1 sig själva borde vara distinkta och helt befriade från otydligheter. Följden blir att medborgarnas förtroende för kompetens som lagstiftare försämras i samma takt som oklara lagar stiftas. Lagar - som hastigt synes både behövliga och preventiva - bör inte stiftas om de sällan eller aldrig respekteras, därför att de inte går att kontrollera. Redan stiftade lagar av denna typ bör rensas ut, därför att de endast trubbar av allmänhetens respekt för de väsentligare lagarna. Vi föreställer oss att t. ex. kan ge en rikhaltig provkarta på sådana lagar. Men det kanske mest anmärkningsvärda är att vi som lagstiftare alltför ofta inte låter rimlig tid förflyta mellan lagars stiftande och deras ikraftträdande. Informationen till medborgarna - vare sig det rör alla medborgare, eller en yrkeskår (t. ex. polisen) eller en grupp (t. ex. arbetsgivarna) osv. - blir därigenom bristfällig med påföljd att lagar genom felaktig hantering i början kan komma i vanrykte och utsättas för en kritik de inte förtjänar. Utebliven, försenad eller bristfällig information kan ju också medföra överträdelser med kraftig påföljd mot lagar som man ej hunnit ta del av på grund av den orimligt korta tid som förflutit mellan stiftandet och ikraftträdandet. När nu och regeringen ställer krav på att medborgarna skall följa givna lagar och förordningar, så måste medborgarna i sin tur kunna ställa krav på lagstiftaren. Ett rimligt sådant krav är att av stiftade lagar och av regeringen meddelade förordningar måste vara klara och koncisa. Ett annat krav på normgivningen är att den skall kunna efterlevas av medborgarna och att efterlevnaden skall kunna kontrolleras med rimliga medel. Ett tredje krav är att erforderlig tid för information m. m. måste förflyta från det att en lag eller förordning beslutas till dess den träder i kraft. Dessa krav bör enligt vår mening beaktas av regeringen i dess arbete med normgivningen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att ger regeringen till känna vad vi ovan anfört om de krav som regeringen bör beakta i dess arbete med normgivningen. HANS () i . () i