mot · FZ021269 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76 1269-1275 om åtgärder för bättre kontakt och gemenskap mellan människor och generationer, m. m. Det kom ett brev från en vän: Jag ska berätta om Sacke. Han är ombrytare på en tidning. Är och har varit typograf ett helt liv. Började som springgrabb. blev han sjukskriven. Knäna är utslitna. Ett liv på hårda golv. obekväm arbetsställning, tung blyhantering och en tung kropp sätter sina spår . Sacke blev sjuk strax före tidningens övergång till offsettryck. Blev borta från jobbet . Kom tillbaka och fann att det gamla, fina typografyrket förändrats helt. Sår lärlingen - som under blyhanteringen inte fick bryta in små notiser om ko som brutit benet - stå och bryta sidan ett med säker hand. Sackes stora händer, som så säkert hanterat blyraderna, passade inte riktigt för knivar och tejprullar. Och det hade hänt så mycket på hans gamla arbetsplats. Till och med typografernas gamla fikonspråk om kvartspetit, rigletter och hade försvunnit. Så här sa Sacke till mig - ungefär: Jag har tänkt på en sak som jag tycker skulle ta opp på sitt program. Det är en fråga om medmänsklighet och själavård. Vi har det så bra . Det finns socialvård och huvudskyddsombud med rätt att stoppa produktionen. Det finns styrelserepresentation, medbestämmanderätt och samråd. Men en sak har dom glömt: Om någon blir sjuk och borta från jobbet skulle företaget hålla kontakt med den sjuke; kanske via facket, arbetskamraterna, cheferna .. . Det skulle även företaget tjäna på. Man borde få veta vad som händer, nyheter och förändringar ... Det finns så många människor som inte har några andra kontakter än sina jobbarkompisar, som inte har andra intressen än jobbet. Och dom blir fruktansvärt isolerade när dom blir sjuka. Sacke tyckte att det här var en viktig politisk fråga. Han kunde väl inte säga hur det skulle genomföras men han tyckte att frågan borde debatteras, tyckte att det borde skrivas in nånstans. Sacke är inte ensam om sina upplevelser. Det finns mycket isolering i vårt samhälle och många exempel på bristande gemenskap. Behoven av kontakt och samhörighet är stora. De gamla människorna isoleras innanför ålderdomshemmens väggar. Många äldre människor som fortfarande har krafter och vitalitet slås ut 1 1975/76. från arbetsmarknaden och upplever sig vara onyttiga. Kärnfamiljen utgör en grund och trygghet i tillvaron för familjemedlemmarna men även där kan finnas isolering. Kärnfamiljen behöver också den stimulans genom meningsfulla kontakter. I förskolan är barnen isolerade från gemenskap med andra åldersgrupper. Den sociala miljö vi byggt upp är inte tillfredsställande. Den ger negativa återverkningar när det gäller trygghet i tillvaron. Vårt samhälle präglas av koncentration. Vi har vunnit ekonomiska framgångar, men vi har förlorat i gemenskap och närhet till varandra. Grundfelen ligger i själva samhällsplaneringen. I stället för att skilja olika verksamheter från varandra borde vi samordna dem och få till stånd en lokal gemenskap, där arbete och bostad och fritidsaktiviteter är samordnade. Om bostäder och arbetsplatser var lokaliserade nära varandra kunde kontakter på en arbetsplats lättare följas upp . Och det vore lättare för arbetskamraterna att uppehålla kontakten med en sjuk kamrat. Ett decentraliserat samhälle skulle innebära en positiv lokal gemenskap, en gemenskap, där vi också fick tid för varandra. Barn och äldre människor har också behov av varandra. Genom samvaro med äldre människor får barnen del av de äldres erfarenheter och den miljö de växt upp i. Barnen får därigenom en förankring i tillvaron och får en upplevelse av tidsperspektivet. Kontakten med mor- och farföräldrar är av väsentlig betydelse, men ofta blir det ingen vardagskontakt utan mer sporadiska helgdagsbesök. Detta är till stor del beroende på den koncentration som skett i samhället, där människor tvingas bryta upp från sin lokala miljö för att över huvud få arbete. Utvecklingen mot stordrift på alla områden skapar en situation där människan lätt kan uppleva främlingskap. Det är angeläget för alla att äldre människors erfarenhet och livsvisdom vidarebefordras. Öppna hem, förskolor och skolor för äldre och gamla människor. I har man anställt en 63-årig man i halvskyddad anställning på barnstugan Gransångaren. Han arbetar som dagfarfar. Han har många arbetsuppgifter, han läser för barnen, leker med dem, går på studiebesök på jordbruk, talar om hur det var . Försöket har enligt tidningsuppgifter slagit väl ut. Alla parter är nöjda: "Dagfarfar, barnen, föräldrarna och förskolläraren. Släpp in de gamla i skolorna också! Låt dem berätta hur det var förr och ge ut av sin livserfarenhet. Tag dem med på studiebesök till skogen och fäbodvallen och låt dem berätta om kolmilor och fäbodliv, eller till hamnen för att berätta om seglatser på haven. Det finns naturligtvis många andra sätt som man kan skapa gemenskap på mellan generationerna. Tänk så mycket Sacke skulle ha att berätta om sitt arbetsliv och om hur han började jobba som 12-åring. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begäran i samråd med SÖ utarbetar anvisningar för att inom sina verksamhetsområden skapa bättre kontakt och gemenskap mellan människor och generationer och för att ge olika grupper inblick i varandras arbete och arbetsliv.