mot · FZ022553 · 1976-05-06 00:00:00 — Fri- och rättighetsutredningen anknöt begränsningsgrunderna till redan accepterade och befintliga yttrandefrihetsinskränkningar i svensk lag. Propositionen anknyter i stället i denna del till de grunder på vilka allmänna handlingar må förklaras sekretessbelagda enligt proposition 1975/76:160. Sålunda skall exempelvis rätten att yttra sig i en offentlig debatt få begränsas av hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse. I propositionen motiveras denna vidgning av möjligheterna att begränsa yttrandefriheten i allmänhet av önskemålet att få till stånd en samordning mellan denna (yttrandefrihetsregleringen) och den bestämmelse om sekretessgrunder som jag föreslagit skal! tas in i 2 kap. 2 § TF. Moderata samlingspartiet finner det inte godtagbart att på detta sätt jämställa begränsningarna av yttrande- och informationsfriheten i allmänhet med tryckfrihetsförordningens begränsningar till rätten att ta del av innehållet i allmänna handlingar. Sekretessbestämmelserna motsvarar i stället de mycket speciella yttrandefrihetsinskränkningar som ligger i åläggandet av tystnadsplikt i offentlig tjänst eller i offentliga uppdrag. I propositionen låter man sig emellertid inte ens nöja med att göra denna redan i sig felaktiga parallell med sekretessgrunderna. som i tryckfrihetsförodningen är en uttömmande uppräkning blir i propositionens förslag till yttrandefrihetsreglering en uppräkning av exempel då, enligt huvudstadgandet om särskilt viktiga skäl föranleder det, yttrandefriheten får begränsas. i förhållande till utredningens förslag, som var ett annat, utvidgats till att som ovan framhållits omfatta även rikets förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation och hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse, är det uppenbart att begränsningarna kan bli mycket vittgående. Särskilt viktiga skäl skulle alltså kunna föranleda inskränkningar i yttrande- och informationsfriheten av hänsyn till annan stat. Redan förefintligheten av en sådan möjlighet för statsmakterna är som erfarenheten visat ytterligt riskabel. Ingrepp i yttrandefriheten av hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse skulle kunna motivera ingrepp rörande yttrande och information om stora delar av det ekonomiska livet. Båda dessa exempel är tillräckliga för att belysa vad dessa av föredraganden föreslagna nyheter kan innebära. En framkomlig väg för att förbättra skyddet för yttrande- och informationsfriheten såväl i förhållande till propositionen som till fri- och rättighetsutredningens förslag finns emellertid. Denna förutsätter att skillnad görs mellan begränsningar av yttrande- och informationsfriheten i allmänhet och begränsningar som motiveras av att tystnadsplikt måste kunna åläggas i offentliga uppdrag. Begränsningsgrunderna för tystnadsplikt bör samordnas med de föreslagna bestämmelserna om sekretess till vilka hänvisas i propostionen. Begränsningarna av yttrande- och informationsfrihet i övrigt bör anknyta till tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skydd för yttrande i tryckt skrift. Det måste framgå som helt självklart, att det som får sägas i tryckt skrift också bör få sägas på annat sätt. Det som får sekretessbeläggas i en allmän handling bör också få sekretessbeläggas vid samband med offentlig tjänst. Den lagtekniskt enklaste metoden för att åstadkomma detta är att i regeringsformens yttrandefrihetsregler direkt hänvisa till relevanta delar av tryckfrihetsförordningen. Fördelarna som uppnås genom den här förordade lösningen är uppenbara. Man åstadkommer en naturlig samstämmighet mellan yttrandefri hetsregleringarna i olika sammanhang. De flesta och de ur demokratisk synvinkel mest tveksamma oklarheterna i förslaget till fri- och rättighetsskydd försvinner genom att de bestämmelser till vilka det hänvisas i tryckfrihetsförordningen är klara och uttömmande. Här ovan antydda reglering skulle förslagsvis kunna komma till stånd genom att 2 kap. 13 § erhåller ungefär följande lydelse: Yttrandefriheten och informationsfriheten får begränsas på de grunder som enligt tryckfrihetsförordningen medför att yttrande i tryckt skrift är att anse som otillåtet yttrande i tryckt skrift eller på annan grund som enligt förordningens bestämmelserom skydd för yttrande i tryckt skrift medför att yttrandet ej omfattas av förordningens skydd. Utan hinder av vad som stadgas i första stycket får yttrandefriheten be gränsas i utövning av offentlig tjänst eller offentligt uppdrag på de grunder som enligt tryckfrihetsförordningen medför att rätten att taga del av allmän handling får begränsas. Som begränsning av yttrandefriheten och informationsfriheten anses icke meddelande av föreskrifter som utan avseende på yttrandets innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller mottaga yttrande. Som ovan har sagts innebär propositionens förslag betydande förändringar av de bestämmelser som rör skyddet mot diskriminering. I vissa fall kan dessa förändringar framstå som ägnade att försvaga diskrimineringsskyddet. Det är enligt moderata samlingspartiets synsätt angeläget att ge ett så starkt skydd som möjligt mot diskriminering. Dessutom bör markeras att uttalanden som gjorts i propositionen om ofrånkomlig diskriminering i ett välfärdssamhälle sammantaget med förändringarna i regeringsformen inte får tas till intäkt för att anse att diskrimineringsskyddet inte på något sätt skulle vara angeläget i en modern välfärdsstat. I regeringsformen bör därför införas ett diskrimineringsförbud, utformat i enlighet med det som finns i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som redan är bundet av. Det begränsade diskrimineringsförbudet, som finns i 2 kap. 15-16 SS och som tar sikte på all lagstiftning, skulle på detta sätt kunna kompletteras med ett praktiskt taget totalt verkande diskrimineringsförbud, då det gäller att inskränka de fri- och rättigheter som 2 kap. föreskriver. Propositionens förslag till egendomsskydd är inte godtagbart. Skydd ges inte mot myndighetsingripanden, som godtyckligt drabbar enskilda medborgare. Huvuduppgiften för regler om egendomsskydd måste just vara att ge ett sådant skydd. Så snart det saknas garantier för ekonomisk kompensation av den förlust som uppstår då det allmänna tvångsvis övertar egendom eller upphovsmannarätt, löper enskilda medborgare risken att godtyckligt drabbas av diskriminerande extrabeskattning". En villaägares fastighet behövs t. ex. för en gatubreddning och den reducerade ersättning han får vid expropriation möjliggör inte för honom att skaffa en ny motsvarande bostad. En författares böcker trycks av staten i en folkupplaga mot reducerad ersättning till författaren. I båda fallen har förmögenhetsvärde överförts från enskilda till det allmänna. Normalt sker sådana överföringar genom beskattning och tillämpning av principen om lika behandling av olika medborgare som har samma inkomstställning. I dessa fall drabbar dock beskattningen godtyckligt några medborgare, medan andra lämnas opåverkade. sådan olikhet i behandling av medborgare stämmer inte med vad som bör gälla i en rättsstat. Att upphovsrätten medtas i här föreslagen paragraf beror på önskemålet att ingen tvekan skall råda om att den även ekonomiskt jämställs med annan egendom. För att ge egendomsskyddet godtagbart innehåll föreslås att det i grundlagen klart utsägs att skälig ersättning skall utgå vid expropriation och dylika förfoganden. Enligt svensk rättspraxis har detta begrepp givits den tolkningen att ersättning ges för den förmögenhetsförlust som uppstått i samband med att det allmänna tvångsvis övertar någons egendom eller upphovsmannarätt. Skyddet skall självfallet också omfatta det fallet att det allmänna bestämmer att egendom eller upphovsmannarätt tvångsvis överförs från en enskild till annan enskild, exempelvis från författare till en folkrörelse eller från aktieägare till en organisation. Det allmännas nuvarande rätt att expropriera bibehålls alltså i sig. Däremot skall skydd ges mot den form av godtycklig extrabeskattning som icke marknadsmässiga ersättningar i praktiken innebär. Med den tolkning som egendomsskyddet har i propositionen uppstår stor oklarhet om det reella innehållet i skyddet. Som har anförts måste det vara önskvärt att i görligaste mån inskränka tolkningsutrymmet och göra grundlagsstadgandena klara och entydiga. Inte minst LO:s remissvar understryker vikten av detta. Vid många frågeställningar gäller att det rent tekniskt bereder svårigheter att ge bestämmelserna en precis utformning. Detta gäller emellertid inte om egendomsskyddet. Här är det uppenbarligen andra skäl som föranleder propositionens oklara förslag. Vilka dessa skäl är redovisas inte. En rad remissinstanser ställer sig bakom kravet på att ersättningsnormen preciseras i den bestämmelse som reglerar egendomsskyddet. Bland dessa märks bl. a. och (). LRF hyser dock tveksamhet inför begreppet "skälig, men definitionen kan enligt förbundets mening accepteras. Kombineras begreppet skälig med preciseringar i förarbetena kan en tillfredsställande grad av bestämning av det materiella innehållet i egendomsskyddet ernås. I propositionen föreslås att till det delegeringsbara området för normgivningsmakten förs hela normgivningen vad gäller bebyggelsepolitiken. Som motivering för förslaget anförs att det kan uppkomma behov av en så skyndsam och detaljbetonad normgivning för byggande att krav på lagform, dvs. riksdagsbeslut, framstår som mindre ändamålsenligt. Vidare görs en allmän hänvisning till pågående arbete med ny byggnadslagstiftning. Det är intressant att notera att ett av de områden där under den senaste tiden ofta har presenterats lagförslag i syfte att utvidga den demokratiska styrningen nu föreslås kunna undantas från folkförsamlingens normgivning. Önskemålet från regeringens sida att ge utrymme att undanta normgivningen i fråga om bebyggelsepolitiken generellt från lagstiftningsmakt är ett klart och entydigt utslag av att en alltför långt driven offentlig styrning av samhället inte låter sig förenas med en effektiv demokratisk styrning. Vår slutsats av detta blir inte att bebyggelsepolitiken skall undantas från lagstiftningsområdet utan att kraven på detaljreglering i stället måste anpassas så att de inte kommer i konflikt med rättigheter. Det bör framhållas att det område man på detta sätt vill kunna undandra lagstiftning är ett centralt område för de enskilda människorna - utformningen av deras boendemiljö. Fri- och rättighetsutredningen föreslog ett stadgande vari den i praxis utvecklade lagprövningsrätten fastslogs. Sedermera har frågan väckt livlig debatt, och remissinstanserna har ingående behandlat frågan. Med skäl torde kunna sägas att frågan om lagprövning har blivit så väl belyst som inför den nu förestående behandlingen av propositionen med förslag om förstärkt fri- och rättighetsskydd. Remissinstanserna har med mycket få undantag ställt sig positiva till utredningens förslag i sak. , som haft särskilt uppdrag att i remissomgången yttra sig över frågan om lagprövning, säger: "Att bestämmelse i ämnet upptages i regeringsformen är värdefullt. Därigenom klarlägges vad prövningsrätten innebär. Bland andra remissinstanser som helt ansluter sig till utredningens förslag märks regeringsrätten, JK, kammarrätten i , juridiska fakulteten vid och samtliga länsstyrelser som har yttrat sig över utredningens förslag. Såvitt framgår av remissammanställningen är endast LO negativ i sak till lagprövningsrätten. Enligt LO skulle förbud införas mot lagprövning. Detta skulle kunna innebära att även direkt grundlagsskyddade rättigheter kunde trädas för nar! Moderata samlingspartiet anser inte att det föreligger något behov av ytterligare utredning av frågan om lagprövning. Det är svårt att tänka sig att beslut skulle kunna fattas vid vilket lagprövning har diskuterats och debatterats mera ingående än . Beslut bör därför fattas . Detta särskilt som det inte torde kunna anföras några vägande skäl mot att uttryckligen föra in ett stadgande om lagprövning i grundlagen. Det grundlagsskydd som propositionen föreslår är i allt väsentligt ett skydd för den enskilde gentemot det allmänna, icke ett skydd för enskild gentemot Undantag utgörs av 2 kap. 17 §. Moderata samlingspartiet föreslår ett annat undantag genom förslaget om förbud mot kollektivanslutning. Emellertid har röster höjts för att även annat skydd skulle ges medborgarna gentemot annan enskild. Är det rimligt att en medborgare och enskild skall kunna tvingas att tillhöra en viss organisation? Frågan har ställts bl. a. under hänvisning till det moderna organisationsväsendets utveckling inom olika områden, jordbruk, handel och industri. Är det rimligt, har det sagts, att en medborgare i praktiken icke kan lämna en organisation, som han är missnöjd med, för att övergå till annan? En livlig debatt om hithörande frågor förekom (tredje mans rätt). Exemplen skulle kunna mångfaldigas. Frågan bör, sedan en kartläggning gjorts av problemen, bli föremål för en särskild parlamentarisk utredning. En huvuduppgift för denna vore att pröva behovet av en ramlagstiftning om ideella föreningar, i vilken kunde fastställas de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föreningar och medlemmar, resp. icke medlemmar. Sannolikt kommer ett genomförande av § 32-utredningens förslag med de ökade befogenheter som ges åt fackorganisation gentemot medlemmar och andra att öka behovet av en sådan utredning. Som grundlagberedningen framhållit är det dock nödvändigt att visa stor varsamhet i fråga om lagreglering i fråga om organisationernas inre verksamhet, bl. a. därför att en sådan reglering skulle kunna försämra förutsättningarna för en fri åsiktsbildning. uppmärksammar den enskildes förhållande till organisationerna i sitt remissvar på fri- och rättighetsutredningen. Vad som i första hand synes angeläget att överväga vid en förnyad prövning av grundlagsskyddet på förevarande område är enligt hovrättens mening vissa regler som avser den enskildes ställning i förhållande till organisationerna. De viktigaste av dessa, såsom de stora organisationerna på arbetsmarknaden och de kommunala förbunden, tenderar de facto att få en roll som är jämförbar med det allmännas. Även juridiska fakulteten vid uppmärksammar "organisationsväsendets snabba tillväxt och alltmer markerade ställning av halvofficiella organ med offentliga uppgifter och anser det angeläget att fråga om den enskildes förhållande till organisationerna görs till föremål för utredning. I den äldre regeringsformen, 16 $, fanns infört bestämmelsen att Konungen förbjöds att någons "samvete tvinga eller tvinga låta. Sedan 16 $ utmönstrats ur grundlagen finns ingen motsvarande bestämmelse om skydd för någons samvete. I praktiken har i vissa fall samma syfte kommit till uttryck i vanlig lagstiftning, t. ex. rörande vapenvägran. På andra områden har synpunkten lämnats obeaktad i lagstiftningen såsom fallet är t. ex. beträffande prästmans rätt att vägra att medverka till vissa förrättningar. Två intressen står här, som så ofta, mot varandra, det allmännas intresse av åtlydnad och den enskildes av att hävda sitt samvete. emellan är svår och kan blott ske från fall till fall. Problemställningen bör dock uppmärksammas. Åberopande det anförda hemställs att A. vidtar följande ändringar i det vid propositionen 1975/76:209 fogade förslaget till Lag om ändring i regeringsformen Den offentliga makten skall i överensstämmelse med de principer som slås fast i 1 § utövas så att alla människors värdighet och lika värde erkännes, att alla är lika inför lagen, att män och kvinnor åtnjuter lika rättigheter samt att den enskildes personliga frihet och integritet samt kulturella, ekonomiska och sociala välfärd främjas. Grundläggande mål för det allmännas strävan skall vara att tillförsäkra envar dels rätt att välja utbildning, arbete, yrke, näring och bostad, dels ock social trygghet, vård och omvårdnad liksom en god levnadsmiljö. Vid förverkligandet av dessa mål skall det allmänna värna om den enskildes valfrihet, hans rätt att ingå äktenskap och hans privat- och familjeliv. Etniska, religiösa och språkliga minoriteters rätt till eget kulturliv och samfundsliv skall främjas. 1 § första stycket p. Föräldrarätt: rätt att uöva vårdnaden om sina minderåriga barn, att välja mellan likvärdiga skol- och utbildningsformer för dessa samt ali handha barnens fostran i tros- och livsåskådningsfrågor. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot tvång att giva till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Han är därjämte gentemot det allmänna skyddad mot tvång att deltaga i möte, demonstration eller meningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen. Ej heller får medborgare genom beslut av sådan sammanslutning i vilken medlemskap är av väsentlig betydelse för hans utkomst eller för tillvaratagande av viktiga ekonomiska intressen kollektivt anslutas till politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses i första stycket. Straff eller annan brottspåföljd får icke åläggas för gärning som icke var belagd med brottspåföljd, närden förövades. Ej hel ler får svårare brottspåföljd åläggas för gärningen än den som var föreskriven då. Vad nu har sagts om brottspåföljd gäller även förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott. Ny eller förhöjd skatt, avgift eller annan pålaga, får icke införas genom föreskrift som ges tillbakaverkande kraft, försåvitt det icke föranledes av särskilda skäl i samband med svår ekonomisk kris, krig eller med krig jämförliga förhållanden. Föreskrifter i andra ämnen än som avses i första och andra stycket och som har en för den enskilde betungande effekt får icke ges tillbakaverkande kraft med mindre än att synnerliga skäl föranleder det. 12 § tredje stycket Lag som begränsar yttrandefriheten, rätten till information, mötesfriheten, demonstrationsrätten, föreningsfriheten, föräldrarätten eller skyddet för förtrolig meddelelse stiftas på samma sätt som grundlag eller, om finner att beslut i sådan ordning icke kan avvaktas, genom ett beslut varom minst fem sjättedelar av de röstande och tre fjärdedelar av ledamöterna förenar sig. Förslag till lag som avses i första stycket skall granskas av det lagråd som sägs i 8 kap. 18 §. Lagrådet skall särskilt yttra sig om lagens förenlighet med denna regeringsform. Om lagrådet finner att förslag till lag innebär begränsning av fri- eller rättighet som avses i andra stycket, skall den där fastslagna särskilda beslutsordningen tillämpas. Åtnjutande av de fri- och rättigheter som här angivas skall tryggas utan åtskillnad av något slag såsom förutom på de grunder som sägs i 12 § andra stycket 3 p., och 16 a § även språk, religion, nationell eller social härkomst, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. äger rätt till skydd för sin egendom och för rätten till de litterära, konstnärliga eller tekniska produkter som han har skapat. För det fall att någons egendom eller rätten till sådana produkter tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande skall skälig ersättning utgå enligt grunder som bestämmes i lag. 7 § forsta stycket 3 p. In- eller utförsel av varor, av pengar eller av andra tillgångar, tillverkning, kommunikationer, kreditgivning eller näringsverksamhet. Finner domstol eller annan myndighet att vid tillkomsten av en föreskrift har förekommit grovt fel i det förfarande som skulle iakttagas, för myndigheten ej tillämpa föreskriften. Ej heller för myndighet tillämpa föreskrift som i något annat hänseende står i strid med bestämmelse i grundlag eller annan överordnad författning. I fråga om föreskrift i lag eller förordning skall detta dock gälla endast om motstridigheten är uppenbar., B. beslutar att bestämmelserna om begränsningar i yttrandefriheten och informationsfriheten enligt 2 kap. 13 § utformas i enlighet med vad ovan i motionen anförts, C. hos regeringen anhåller om utredning angående rättighetsskydd för enskild mot enskild. (m) () G. () PER () i Gäddvik