mot · FZ02891 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 891 om prövning av tvist om behörigt forum inom domstolsväsendet I äldre tider fanns i ett betydande antal specialdomstolar. Länge var det så att olika myndigheter hade egen jurisdiktion inom sitt verksamhetsområde. var då gemensam slutinstans för hela rättsväsendet. avvecklades detta system efter hand, och domstolssystemet förenklades och blev mera enhetligt. har åter en rad specialdomstolar tillkommit, vilka nu tillagts behörighet att döma i sista instans. Arbetsdomstolen inrättades och har fått ökade uppgifter och är nu slutinstans i rättegången för arbetstvister. har fått på sin lott rättskipning kring marknadsföring och konkurrensbegränsning. Socialförsäkringen är i huvudsak utbruten ur den övriga förvaltningsrättskipningen med försäkringsdomstolen som slutinstans. För hyrestvister finns en särskild bostadsdomstol, som är slutinstans. Fastighetsdomstolarna är inordnade i de allmänna domstolarna. Det kan inte undvikas att gränsfall uppstår, då det är ovisst om en sak skall handläggas i den ordinära domstolsgången hos de allmänna domstolarna eller förvaltningsdomstolarna eller i någon av de speciella instansordningar som inrättas. Mål har förekommit rörande löneanspråk där både arbetsdomstol och ordinarie förvaltningsdomstolar funnit sig inkompetenta. I sådant fall riskerar den enskilde att över huvud taget icke få sin sak prövad. I ett uppmärksammat fall har det resningsvägen blivit klart att givit sig in på ett område, som är de ordinarie domstolarna förbehållet. Det gällde frågor som skulle behandlas i ordningen för tryckfrihetsmål. Fler konflikttillfällen av detta slag kan befaras uppkomma. Den enskilde rättssökande liksom det allmännas företrädare skall icke behöva pröva sin lycka i flera instanser för att få klarlagt vilken processordning som i ett givet tillfälle är den riktiga. Man bör icke löpa risk att bli avvisad och behöva börja om på nytt i ett annat domstolssystem. Det är dålig ekonomi både för det allmänna och för berörda parter att nödgas på detta sätt sväva i ovisshet om rätt forum. Man bör kunna få ett besked om förfaringssättet för att få en rättsfråga avgjord. Hänvisningsreglerav den typsom finns i 5 § lagen(1974:37l)om rättegången i arbetstvister är otillräckliga. I de flesta länder som icke har en enda slutinstans, överordnad ett samlat domstolsväsende, finns det regler för hur man skall lösa kompetensfrågor av det slag som här beskrivits. I t. ex. utser den högsta domstolen och den högsta förvaltningsdomstolen envar några av sina medlemmar till 1 1975/76. ledamöter i en nämnd, som under ledning av justitieministern löser kompetenskonflikter mellan nämnda båda toppinstanser. För del skulle man kunna tänka sig att inrätta en nämnd bestående av de två äldsta medlemmarna i högsta domstolen och i regeringsrätten samt den till utnämningsåren äldste av cheferna för de olika specialdomstolarna. Till ett sådant organ skulle domstol kunna, antingen på eget initiativ eller på yrkande av part, hänskjuta kompetensfråga av det slag varom här är fråga för slutligt avgörande. En ordning av det slag som härantytts skulle icke medföra några tyngande administrativa åtgärder eller kostnader av någon betydelse. Däremot skulle avsevärda tidsvinster kunna göras. Direkt och indirekt skulle åtskilliga kostnader kunna inbesparas för myndigheter och för enskilda, om på detta sätt en tfppkommande kompetensfråga snabbt kunde få ett slutgiltigt svar. Under hänvisning till det anförda får jag hemställa att hos regeringen anhåller om utredning och förslag om ett enkelt sätt att snabbt lösa kompetensfrågor avseende konkurrerande domstolars befogenhet att behandla ett visst mål. H. ()