mot · FZ021260 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76 1260-1268 av herrar Jadestig och om en utredning rörande narkotikamissbruket Det är nu narkomanvårdskommittén lade fram sitt betänkande (SOU 1969:32). har narkotikaproblemet delvis ändrat karaktär, bl. a. genom att narkotikaförsörjningen till narkotikamissbrukare kommer från den illegala marknaden och genom att narkotikamissbruket spritts över hela landet. överväganden och slutsatser saknar numera aktualitet på flera punkter. Regeringen redogjorde i en proposition (1972:67) för sin syn på dagsläget. I denna redogjordes för de åtgärder som vidtagits . Sammanfattande bedömningar av läget på narkotikaområdet har därefter gjorts av bl. a. i skriften "Behandling av narkotikamissbrukare. I denna skrift redovisades också vårdsituationen för narkotikamissbrukare. ansåg att någon klar tendens till ökning av det avancerade injektionsmissbruket inte kunnat konstateras och framhöll att narkotikamissbruket alltjämt primärt var en storstadsföreteelse. framlagd statistik över antalet narkotikamissbrukare och eventuella utvecklingstendenser i denna statistik är så långt vi kan se ofullständig. Exakt kartläggning av antalet narkotikamissbrukare saknas. Vissa tecken tyder på, som vi tidigare framhållit, att missbruksbilden ändrat sig så att narkotikamissbruk även förekommer i hög grad utanför storstadsregionen. En intressant punktstudie gjordes i detta avseende . Resultatet visade att av 27 rapporterade narkotikafall härrörde från storstadsområdena och från övriga landet. utgjordes av beslag vid tullen i , varför destinationsorten i dessa fall ej angavs (1975). En annan studie (Narkotikaproblem - en närstudie. och narkotika, 1969) redovisade en totalinventering av antalet narkotikamissbrukare i . av narkotikamissbrukarna hade varit kända tidigare hos sociala, sjukvårdande eller andra myndigheter. Resten hade man påträffat först vid den uppsökande verksamheten. Det som måste vara intressant i sammanhanget är hur många människor som är skadade av narkotika, hur svårt skadade de är samt spridningen i landet. Därifrån får man sedan härleda hur de blivit narkotikamissbrukare - dvs. sociala, kulturella, ekonomiska och kriminologiska orsaker. Frågan om en landsomfattande kartläggning av narkotikaproblemet bör därför prövas och bli första steget i ett samordnat långsiktigt program. 1 1975/76. underströk i sin rapport på flera ställen behovet av registrering som underlag för myndigheternas beslut och för forskning. för narkotikafrågor nämner i sin nittonde rapport (1973) en central registrering som ett mycket värdefullt instrument för kartläggning av antalet narkotikamissbrukare, beteenden och andra tillstånd jämte de socialmedicinska orsakerna till dessa. Register kan vidare användas för att utforma mer effektiva samhällsåtgärder och för att säkerställa att patienter behandlas mer samordnat så att olika vårdorgan inte motverkar varandra. Frågan om registrering har varit uppe till riksdagsbehandling . diskuterade för- och nackdelar men lämnade inget förslag. I stället förordades ett centralt receptregister. Detta kom dock inte till stånd. förslag byggde på att den huvudsakliga preparatförsörjningen skedde via recept och apotek. svarar emellertid den illegala narkotikamarknaden för nästan all tillförsel till missbrukare. Man kommer således inte åt narkotikamissbrukets omfattning genom ett receptregister. Det som talar emot ett personregister är att den personliga integriteten kan trädas för när. Frågan borde emellertid prövas ytterligare. Narkotikamissbruket innesluter så stora hälsorisker att intresset för att skydda individerna från narkotikamissbruk väger tungt. Vi har tidigare angett att antalet narkotikamissbrukare torde vara betydligt större än vad man trott. Mot de 10 000-15 000 (narkomanvårdskommittén 1969 angav 10 000) som angetts ställs nu uppgifter som kan ligga i närheten av 30 000. Bara i och torde man komma upp till ca 15 000 (11 000 och 4 000). I rikskriminalens narkotikarotel finns närmare 40 000 personer registrerade, som i någon form uppgetts ha varit i kontakt med narkotika. Det finns omfattande erfarenheter från andra nationer. Flera länder har lagt fram rapporter kring narkotikafrågan. Dessa beskriver också ett stort antal förslag till åtgärder mot narkotikaproblemen, vilka kan vara av värde att ta del av för svenskt vidkommande. Den internationella vetenskapliga litteraturen inom narkotikaområdet erbjuder numera en omfattande dokumentation av problem och åtgärder. Inom FN och finns ytterligare vetenskapligt material. Naturligtvis erbjuder också de inhemska erfarenheterna av narkotikaproblemet och insatserna många erfarenheter och kunskaper, vilka bör utvärderas. Om vår bedömning är riktig, nämligen att narkotikamissbruket ökat betydligt och blivit mer landsomfattande, är det väsentligt att återigen ta upp frågan i ett större sammanhang. Vi anser att detta bör ske via en narkotikapolitisk utredning. Frågan huruvida det inom den nuvarande samhällsstrukturen finns faktorer inbyggda, som påverkar människors beroende av alkohol och narkotika, är väsentlig, och detta borde vid en sådan utredning om narkotikapolitiken bli föremål för ingående diskussion och överväganden. Den konkurrensoch prestationsbetonade miljö som vi f. n. har inom näringslivet och i samhällslivet ställer onekligen mindre motståndskraftiga människor inför psykiskt svårlösta konflikter. Härvidlag medverkar den stress som är följden av hårda rationaliseringar inom företagen. Företagsnedläggelser och omstruktureringar i näringslivet skapar vidare oro . Den sociala miljön bryts upp vid förflyttningar och ersätts av mera splittrade förhållanden. 1 nya bostadsområden kan det ta innan nya kontakter etableras. Vid planeringen måste behovet av lokaler för gemenskap i högre grad beaktas. Den förändrade bilden av familjen i det moderna samhället spelar troligen också en roll i fråga om alkohol- och narkotikabruket. Denna Förändring, som bl. a. de ökade skilsmässorna är ett bevis på, skapar oro och ensamhetskänslor. Utbredningen av giftmissbruk hör vidare samman med människors attityder och sällskapsvanor. Människor med kontaktsvårigheter upplever större behov av stimulantia än andra. En socialt positiv miljö med rikliga tillfällen till otvungen mänsklig samvaro är därför önskvärd. Genom en aktiv socialpolitik kan ekonomiska och sociala förhållanden förändras. Den kulturella fattigdomens betydelse bör också observeras. Det råder inget tvivel om att den miljö och de moraliska värderingar som individen och samhället gemensamt skapar spelar en viktig roll. För att lösa giftproblemet i samhället krävs stora insatser på forskningens, upplysningens och socialvårdens områden. Men därutöver krävs en fortsatt utbyggnad av samhällets resurser inom fritidsmiljön. Samvaro och rekreation kan lätta det sociala trycket för många människor. Ett fortsatt arbete för att skapa ett jämlikhetens samhälle medför trygghet, gemenskap och stöd åt dem som befinner sig i riskzonerna eller som redan blivit skadade. Opinionsbildningen beträffande bruk av gifter måste tillmätas stor betydelse vid bedömningen av möjligheterna att minska brukets skadeverkningar. Skolans ansvar är härvid stort. Det omfattande arbete som lagts ned på att förbättra undervisningen om gifter på skolans alla nivåer är betydelsefullt. Ett försummat område i undervisningen synes emellertid vara attitydbildningen. I sitt arbete bland barn och ungdom måste skolan stödjas av samhället i övrigt. Information och upplysning bör också nå vuxensamhället. Staten måste också se det som angeläget att på olika sätt stödja den frivilliga och ideella verksamheten på området. Ett sådant stöd förekommer framför allt i form av ekonomisk bidragsgivning, men i relation till problemets art och omfattning måste stödet betecknas som ganska blygsamt. Det senaste årtiondets kraftiga ökning av giftmissbruk samt dess svåra 1* 1975/76. 3 sam!. följder har medfört påfrestningar på samhällets vård- och rehabiliteringsresurser. I forsta hand hårde vårdande organen tvingats att ägna sina krafter åt de svårast alkohol- och narkotikaskadade. Trots betydande förstärkningar har man inte kunnat ingripa på bred front mot det begynnande missbruket. Informationsby råer, polikliniker och läkarmottagningar för den öppna vården bör komma till stånd i större omfattning. För en förbättring av eftervården kan ytterligare inackorderings- och övergångshem, skyddade verkstäder och arbetsplatser vara nödvändiga. Den uppsökande verksamheten måste byggas ut. Helhetssynen i rehabiliteringsarbetet är också väsentlig. Alkohol-och narkotikaproblem kan inte lösas isolerat utan åtgärder som rör andra sociala områden. Olika former bör prövas när det gäller resocialisering av särskilt unga missbrukare. Okonventionella experiment i fråga om vård bör prövas i samverkan med den som berörs av vården. Frågan om narkotikapolitiken hör slutligen nära samman med alkoholfrågan. En samordning av dessa bör därför ske på olika sätt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att begär en utredning om narkotikamissbrukets omfattning, rehabilitering av narkotikaskadade personer och förebyggande åtgärder.