mot · G0021544 · 1976-01-01 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:90 om semesterlag, m. m. Lag om fem veckors semester m. m. I motionen konstateras att förslagen i propositionen 1976/77:90 i sina huvuddrag överensstämmer med de ställningstaganden som den socialdemokratiska regeringen hade gjort när det gäller förlängning av semestern och förbättring av semesterrätten. Propositionen innehåller emellertid på flera viktiga punkter förslag som avviker från ställningstagandena i semesterkommittén och som innebär förändringar till arbetstagarnas nackdel och till arbetsgivarnas fördel. I regeringens proposition föreslås regler som äventyrar rätten till semesterledighet och semesterlön för dem som har korta anställningar, t. ex. byggnadsarbetare. I denna motion begärs att dessa regler skall tas bort. Vidare krävs ett förstärkt skydd mot förlust av permitteringslön, förbättringar i semesterledigheten för skiftarbetare, förlängd varseltid vid utläggning av semesterledighet, förbättrade villkor när det gäller semesterlönegrundande frånvaro samt likställighet mellan hemarbetande och övriga arbetstagare. Slutligen begärs ändringar när det gäller inflytande över semesterns förläggning. I motionen krävs också ett fortsatt utredningsarbete om semesterlönefonder i syfte att trygga rätten till semester även för dem som inte omfattas av reformen, t. ex. de värnpliktiga, samt att garantera en förstärkt semesterlön för lågavlönade samt semesterrätt vid arbetslöshet och arbetsmarknadsutbildning. Utredningen bör även omfatta lika rätt för alla att spara semester oavsett byte av anställning. Från 12 limmars arbetsdag till fern veckors semester Det är arbetarrörelsen som mot arbetsgivarna och de konservativa krafterna drivit fram och genomfört reformerna på arbetstidens och semesterlagstiftningens område. Ett av arbetarrörelsens tidiga krav var att arbetstiden skulle regleras i lag och att åtta timmars arbetsdag skulle genomföras. Det kravet fördes fram mot bakgrund av den mycket långa arbetstiden, som då rådde. var arbetstiden för de flesta mer än , trots många års facklig kamp för forbättringar. Någon semester förekom inte. En undersökning som gjordes bland industriarbetare visade att tre arbetare av fyra hade en arbetsdag som var . En liknande undersökning, som utfördes , visade att den genomsnittliga arbetstiden för industriarbetarna var . Bland handelns arbetare var arbetsdagen i allmänhet och samma var förhållandet för lantarbetarna. Genombrottet för den politiska demokratin gjorde det möjligt att uppfylla kravet på åttatimmarsdagen. När socialdemokraterna hade kommit med i regeringen kunde ett förslag till normalarbetstidslag läggas fram. Det mötte motstånd i första kammaren, men sedan nyval skett till första kammaren och socialdemokratin blivit det största partiet kunde lagen om arbetstidens begränsning antas . inleddes en bred reformverksamhet för att förbättra de sociala förhållandena i samhället. En lagstadgad rätt till semester var ett av kraven. Det genomfördes då fattade beslut om en semesterlag med 12 dagars ledighet med ersättning för alla arbetare och tjänstemän. Arbetsgivarna motsatte sig reformen, och i höjdes röster mot att arbetarna och tjänstemännen skulle få dessa nya rättigheter. Efter inleddes en ny reformperiod. förlängdes semestern för ungdomar . 1951 förlängdes den allmänna semestern för alla. Den kunde nu genomföras under bred enighet. beslutade att förkorta veckoarbetstiden , och den förkortningen genomfördes . Därefter aktualiserades från LO:s sida kravet på en fjärde semestervecka. Den socialdemokratiska regeringen lade fram ett förslag om en sådan reform som antogs av 1963. träffades avtal om en förkortning av veckoarbetstiden , och beslutades om ändringar i arbetstidslagen, så att denna kom att stå i överensstämmelse med de resultat som uppnåtts i förhandlingarna. pågick arbetet arbetstidskommitté, som lade fram förslag till en ny arbetstidslag för hela arbetsmarknaden. Kommittén föreslog att principen om 40 timmars arbetsvecka skulle fastslås i lagen och att förkortningen skulle genomföras . Regering och riksdag ställde sig bakom förslaget, men genomförandet skedde snabbare än vad kommittén hade föreslagit. Kort tid efter att arbetstidsförkortningen hade beslutats startade debatten om nya reformer på arbetstids- och semesterområdet. Önskemål fördes fram både om ytterligare förkortningar av veckoarbetstiden och om förlängning av semestern. krävde vid sin kongress 1963 en förlängning av semestern och en reform av semesterrätten, innebärande bl. a. en lagstadgad minimisemes ter för alla. vände sig till regeringen med begäran om en utredning av semesterlagstiftningen. TCO hade redan tidigare begärt en översyn av semsterlagen, bl. a. i syfte att ge äldre arbetstagare längre semester. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte 1974 dels arbetstidsdelegationen som skulle utreda frågan om framtida arbetstidsförkortningar, dels semesterkommittén, vars betänkande lades fram . Svenska arbetsgivareföreningens representant i utredningen reserverade sig mot förslaget på flera punkter. i. Vära tidigare ställningstaganden I vår motion om arbetsmiljön (1976/77:475) framhöll vi att arbetet på förslaget till ny semesterlag var klart före regeringsskiftet i vad gällde huvudpunkterna i lagförslaget, medan ställningstagandena i övriga frågor återstod. Det var emellertid klart att vissa frågor, som inte hade slutligt behandlats i semesterkommittén, måste bearbetas i en ny utredning. Till den del som ställningstagandena var klara hade dessa redovisats offentligt i form av ett pressmeddelande . Det hade följande innehåll: - Fem veckors semesterledighet för alla. Även om man inte tjänat ihop semesterlön , skall man få rätt till ledighet . För deltidsanställda innebär detta en avsevärd förbättring. Deltidsanställda går ofta miste om semesterrättigheter beroende på hur arbetstiden är förlagd. - Bättre semestervillkor för nyanställda. En nyanställd får enligt förslaget betald semester tidigare än han får . Det sker genom att intjänandeperioden flyttats närmare semestertiden. Det innebär t. ex. att en person som anställs i början av får viss betald semester . - Bättre regler för intjänande av semester. F. n. får man betald semester även om man varit sjuk i under det år man tjänade in semestern. Den tiden förlängs . Rätten till semesterlön vid ledighet med föräldrapenning förlängs och skall gälla oavsett vem av föräldrarna som är hemma. Även vissa fackliga studier skall ge rätt till semester. - Höjd semesterlön. Semesterersättningen höjs från av den semestergrundande inkomsten. - Rätt att spara semesterledighet till en längre sammanhängande period. Varje anställd skall ha rätt att hos en och samma arbetsgivare spara upp till fem veckors semesterledighet, för att därigenom kunna ta ut en längre sammanhängande ledighet. - Fortsatt utredningsarbete. Frågan om en särskild fond för semesterlönen skall utredas vidare. I första hand gäller detta den semesterlön som tjänas in vid sjukdom och annan semesterlönegrundande frånvaro. 1* 1976/77. Även frågor som rör rätt att tjäna in semester i samband med värnplikt, arbetslöshet m. m. skall utredas vidare. Allmänna synpunkter pä regeringens lagförslag Det förslag som lagts fram i propositionen 1976/77:90 överensstämmer i sina huvuddrag med de ställningstaganden som den socialdemokratiska regeringen hade gjort. Det gäller tanken på en forlängd semesterledighet, förbättrad semesterlön, möjlighet att spara till längre sammanhängande semesterledighet m. m. Propositionen innehåller emellertid på flera viktiga punkter förslag som avviker från semesterkommitténs förslag. I långa stycken har regeringen därvid gjort förändringar till arbetstagarnas nackdel och till arbetsgivarnas fördel. Enligt vår uppfattning är semestern en rättighet som tjänats in av arbetstagarna. Lagen bör därför utformas så att löntagarna verkligen kan få ut sina rättigheter. Vi kommer därför i det följande att föreslå förändringar i regeringens proposition i syfte att uppnå detta. Det är nödvändigt att arbetet på att ytterligare förbättra semesterrätten fortsätter. Det utredningsarbete som den socialdemokratiska regeringen hade planerat måste komma till stånd. Det innebär att frågan om en särskild fond för uppsamling av semesterlön måste komma upp i det sammanhanget. Syftet med utredningsarbetet skall vara att visa hur en sådan fond kan användas för att utvidga rätten till semesterlön vid sjukdom, föräldraledighet och militärtjänst och att möjliggöra att semesterlön som har tjänats in i flera anställningar kan sparas efter byte av anställning. Andra viktiga frågor som kvarstår att lösa är förstärkt semesterlön för lågavlönade samt semesterrätten vid arbetslöshet och arbetsmarknadsutbildning. Förslag till förändringar i regeringens förslag I lagförslagets 4 $ sägs att arbetstagare har rätt varje semesterår. I den 5 S inskränks emellertid denna rätt. Enligt första stycket trappas rätten till semesterledighet ned mycket kraftigt för den som börjar sin anställning av semesteråret (efter ). 1 sådana fall utgår endast 10 dagars ledighet. Börjar anställningen av semesteråret (efter ) utgår fem dagars ledighet. Enligt andra stycket får vissa korttidsanställda över huvud taget inte rätt till någon semesterledighet. Vi kan inte acceptera de föreslagna inskränkningarna. Begränsningsreglerna är så utformade att de slår sönder tanken bakom den garanterade Avsikten med reformen, så som den skisserades i den socialdemokratiska regeringens direktiv till utredningen, var att alla arbetstagare skulle tillförsäkras en viss minsta garanterad semesterledighet . Lösningen låg i att dela rätten till semesterledighet och rätten till semesterlön. Denna uppläggning fullföljs inte i det förslag som den borgerliga regeringen lagt fram. hade föreslagit att full semesterledighet skulle utgå för dem som fått anställning fram till och med . Regeringen har sprängt in en ny gräns vid (5 5 första stycket). Det innebär att den som tar anställning får rätt till full semesterledighet hos den nya arbetsgivaren, medan den som anställs endast får rätt till 10 dagars ledighet. Den som har haft anställning i och tjänat in full semesterlön har då inte lagens stöd för att få ut sin ledighet i den nya anställningen. Vi föreslår att den av regeringen föreslagna gränsen vid helt tas bort ur semesterlagen och att full semesterledighet utgår för dem som fått anställning fram till och med och att semesterledigheten därefter utgår under återstoden av semesteråret. Den andra inskränkningen (5 $ andra stycket) innebär att en ganska godtyckligt vald 3-månadersgräns förs in. Det betyder att en person som har haft flera korta anställningar inte får någon laglig rätt till semesterledighet över huvud taget även om han har arbetat . Begränsningen kan särskilt äventyra semesterrätten på de områden där objektanställningar är vanligt förekommande, t. ex. inom byggnadsindustrin. Vi föreslår att denna inskränkning i semesterrätten avvisas av . Den tredje inskränkningen (5 § tredje stycket) innebär att ersättning för arbete som avsetts pågå och omfatta högst skall anses innefatta semesterersättning. Denna begränsning i rätten till semesterlön ingick inte i det förslag som regeringen remitterat till lagrådet. Den har förts in på förslag av lagrådet. Syftet med lagen är att semesterlön om ska utgå på all intjänad lön. Den av lagrådet och regeringen föreslagna begränsningen innebär att en arbetstagare inte automatiskt har en sådan rätt vid vissa korttidsanställningar. Och i de fall arbetstagare och arbetsgivare skulle ha kommit överens om att semesterersättning skall utgå, men det blir delade meningar om så skett, faller bevisbördan på arbetstagaren. Vi anser denna inskränkning vara principiellt felaktig. Vi kan inte dela regeringens uppfattning att det av praktiska skäl skulle finnas anledning göra inskränkningar i rätten till semesterlön. Det kan inte vara några svårigheter för arbetsgivaren att i samband med slutlönen lägga på på den lön som arbetstagaren fått för sitt arbete, eller att i förväg, vid överenskommelse om arbetet, ange vad som utgör lön och vad som utgör semesterlön. Det måste befaras att bestämmelsen kommer att leda till onödiga tvister. att några vägande praktiska skäl inte har anförts för den föreslagna begränsningen och att principiella skäl talar emot en sådan regel. Vi kräver därför att den utgår ur lagen. Det kan tilläggas att den norska semesterlagen, som har samma uppbyggnad som den nu föreslagna lagen, inte har några inskränkningar av det slag som motsvarar 5 §. Man har där inte haft några problem med lagens tillämpning i detta avseende. Utöver dessa ändringar i sak i lagförslaget, hemställer vi om vissa redaktionella ändringar i 4 och 5 5.2 Skydd mot förlust av permitteringslön I 8 § i lagförslaget ingår regler som tillsammans med 13 § har till avsikt att skydda arbetstagare mot att förlora permitteringslön. Tanken är att permittering under semesterperiod med rätt till ersättning från arbetslöshetskassa och permitteringslön inte skall kunna bytas ut mot obetald semesterledighet. Vi föreslår att dessa regler som har delats upp på två paragrafer och blivit synnerligen svåröverskådliga förenklas och förs in i den av oss föreslagna 5 §, där reglerna för avstående av semesterledighet återfinns. Den s. k. obetalda semesterledigheten är ingenting annat än tjänstledighet utan lön. har den grundsatsen gällt i svensk rätt att arbetstagaren frivilligt har fått avgöra om han vill begära ledighet utan lön. Den borgerliga regeringen försöker nu lagfästa en ny omvänd grundsats i 8 arbetstagaren avkrävs en bindande utfästelse om han önskar utnyttja obetald ledighet eller ej. Detta förslag bör avvisas, helst som av motiven framgår att arbetsgivaren blir skyldig att påtvinga arbetstagaren obetald ledighet, om arbetsgivaren inte har begärt besked av arbetstagaren hur denne ställer sig. Arbetstagaren bör själv fritt få avgöra utan risk för obehöriga påtryckningar om han vill begagna sig av sin rätt till obetald ledighet eller ej. Detta bör gälla även efter det att den obetalda ledigheten har lagts ut, vilket kan ha skett i förväg, då den enskilde arbetstagaren inte till fullo har kunnat överblicka följderna av semesterutläggningen. Avtal om förläggning av obetald semesterledighet bör alltså inte vara bindande för arbetstagaren fram till en skälig varselfrist. Arbetsgivarens intresse av planering är tillräckligt tillgodosedd om gränsen sätts före semesterledighetens början (jfr 10 $ andra stycket studieledighetslagen, 3 S lagen om förbud mot uppsägning eller avsedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m. m. och 8 S lagen om rätt till föräldraledighet). Om arbetstagaren avstår från att utnyttja obetald semesterledighet får arbetsgivaren ta ställning till om han kan erbjuda arbetstagaren arbete. Annars blir det fråga om permittering. Genom vår uppläggning vinner man också ett säkrare skydd mot förlust av permitteringslön. Den självklara utgångspunkten måste vara att rätten till viss semesterledighet inte skall ta bort rätten till permitteringslön i de fall arbetstagaren inte har rätt till semesterlön under semesterledigheten helt eller delvis. Den del av semesterledigheten som inte täcks av intjänt semesterlön skall m. a. o. alltid anses vara permitteringstid, för vilken reglerna om permitteringslön skall gälla. Genom vår uppläggning blir de oklara bestämmelserna i 13 § överflödiga. Vad menas t. ex. med permittering som arbetstagare ej hade anledning att räkna med? Detta uttryck är ofullständigt belyst i motiven. Vårt förslag täcker vidare andra fall, där obetald semesterledighet endast har betecknats på ett annat sätt i avtalet mellan parterna, t. ex. tjänstledighet. Det förekommer nämligen på en del håll att avtal träffas mellan nytillträdande arbetstagare och arbetsgivare om tjänstledighet under semesterstängningen och där arbetstagaren mer eller mindre blir vilseledd på grund av att han inte är på det klara med följderna av avtalet. Arbetsgivaren kan sedan, när verksamheten stängs under semestern, hävda att arbetstagare inte har rätt till permitteringslön. Denne kan också gå miste om ersättning från arbetslöshetskassan. Det är angeläget att i samband med reformeringen av semesterlagstiftningen undanröja riskerna av ett sådant förfarande. Det bör ske genom ett motivuttalande som klargör att avtal som får dessa följder inte skall vara bindande. 5.3 Semesterledighet för skiftarbetare I 9 S finns regler för semesterledighetens beräkning. hade föreslagit en regel som skulle ge helgarbetare rätt till ledighet såväl vid semesterperiodens början som vid dess slut. Avsikten med förslaget var att även skiftarbetare m. fl. skulle få sammanlagt 37 dagars ledighet, om semestern tas ut på en gång. I regeringens förslag har denna rättighet tagits bort efter kritik från bl. a. SAF. Enligt förslaget skall veckoslutet antingen före eller efter semesterledigheten hållas utanför denna ledighet. Det innebär att skiftarbetare kan få sammanlagt högst 35 dagars sammanhängande ledighet. Som motiv för förändringen har anförts att det skulle bli svårt att hålla i gång verksamheter under de veckoslut då både de som återvänder och de som börjar sin semester är lediga. Som ytterligare motiv har regeringen hävdat att arbetsgivaren kan sätta bestämmelsen ur spel genom att arbetsgivaren förlägger semesterledigheten för söndagsarbetande på sådant sätt att ledigheten inte börjar i anslutning till veckoslut. Vi kan inte dela regeringens uppfattning att det skulle uppstå svårigheter av den omfattning som regeringen på grundval av SAF:s knapphändiga argumentering vill göra gällande. Erfarenheterna av de senaste årens arbetstidsförkortningar har visat att det mycket väl går att anpassa 1** 1976/77. olika arbetstidsschema till ändringar i arbetstiden. För de skiftgående innebar den senaste arbetstidsförkortningen att arbetstiden minskades . Eftersom denna förkortning inte kunde läggas ut i form av kortare arbetsdag, när skiften skall täcka dygnets alla timmar, fick den i stället läggas ut i form av längre ledighetsperioder. Denna utläggning har gått mycket bra, och den erfarenheten bör väga tyngre än alla de allmänna farhågor som redovisats i ett par remissyttranden och som regeringen nu tagit fasta på. Vi kan därför inte hålla med om att det skulle innebära svårigheter för arbetsgivarna att bereda ledighet både före och efter semesterledigheten. Vi är inte heller beredda att, som regeringen gör, utgå ifrån att arbetsgivarna skulle förlägga semestern på ett sätt som skulle urholka bestämmelsen. Som vi strax skall återkomma till bör medbestämmanderättsavtal träffas om semesterledighetens förläggning, och det bör vara ytterligare en garanti för att förläggningen sker på ett sätt som tillgodoser såväl arbetstagarnas intressen, när det gäller ledighetens förläggning, som intresset av att verksamheten kan bedrivas på avsett sätt. Lagförslaget bör därför ändras på denna punkt. analyserade ingående den viktiga frågan om semesterns förläggning för skiftarbetare, turlistearbetare och andra arbetstagare med oregelbunden arbetstid (SOU 1975:88 s. 134 ff.). Kommitténs slutsats blev att någon generell regel som täckte in alla skiftande fall inte kunde ges, men att utgångspunkten skulle vara att varje enskild individ borde få en korrekt arbetstid enligt avtal och att någon ledighet inte får gå förlorad genom semesterutläggningen. Regeringen har ägnat denna viktiga fråga ett förstrött intresse och endast kommit med några svaga motivuttalanden. Som TCO har framhållit i sitt remissyttrande bör det dock av lagtexten klart framgå att skiftarbetare m. fl. inte genom förläggning av semesterledigheten får en längre årsarbetstid än som haröverenskommits i kollektivavtal mellan parterna. De skall naturligtvis inte heller tjäna arbetstid på en semesterförläggning. Vi ansluter oss till TCO:s krav som överensstämmer med LO:s uppfattning och föreslår en uttrycklig lagregel som lämpligen kan föras in i den ledigblivna 9 § i vårt förslag. Endast genom de av oss föreslagna tilläggen till 8 och 9 SS uppnås ett fullgott skydd för skiftarbetare och likställda. Vi vill tillägga att bestämmelsen i 8 S har utformats så att den endast kan åberopas en gång varje semesterår. Den gäller alltså endast om semesterledigheten är () i en följd eller längre. 5.4 Medbestämmande om semesterförläggningen I propositionen erinras om möjligheten att träffa kollektivavtal om medbestämmanderätt i fråga om förläggningen av semesterledigheten. Detta kommer också till uttryck i lagen (10 S), där det vidare anges att arbetsgivaren, om inte sådant avtal träffats, har primär förhandlingsskyldighet om semesterns förläggning. Detta gäller emellertid endast semesterperiod av minst . Övriga semesterperioder faller därmed utanför arbetsgivarens primära förhandlingsskyldighet, och arbetsgivaren är enligt lagen endast skyldig att samråda med arbetstagaren. är det, om enighet inte har kunnat nås, arbetsgivaren som ensam bestämmer semesterns förläggning (10 § fjärde stycket). Enligt vår uppfattning är semesterledighetens förläggning en fråga där löntagarna genom sina organisationer bör kunna ha självbestämmande. Möjligheten till självbestämmande och andra former av inflytande utreds f. n. av nya arbetsrättskommittén, och vi anser det lämpligt att avvakta dess förslag innan vi tar ställning till hur ett sådant självbestämmande skall fogas in i semesterlagstiftningen. Vi menar dock att lagen bör kunna ge ett klarare uttryck för önskemålet att medbestämmanderättsavtal kommer till stånd när det gäller semesterns förläggning och att lagen därmed ger arbetstagarnas organisationer ett starkare stöd i dessa strävanden. Detta var också semesterkommitténs avsikt, när den förklarade att den lokala arbetstagarorganisationens inflytande på semesterledighetens förläggning borde stärkas i förhållande till vad som har gällt. Vidare bör lagen utformas så att arbetsgivarens skyldighet att primärförhandla om semesterledighetens förläggning också omfattar semesterperioder som är och som är förlagda til! andra tider än . Frågan om vilka fall av semesterförläggning som faller under 11 § i MBL (primär förhandling) bör avgöras av parterna lokalt och inte inskränkas genom regler i semesterlagen. Förhandlingsskyldigheten avser det fall då arbetsgivaren tar initiativ till utläggning av semesterledigheten. I det fall då arbetstagaren på eget initiativ vill ta i anspråk sin semesterledighet och arbetsgivaren är beredd att tillgodose önskemålet föreligger naturligtvis inte primär förhandlingsskyldighet. De invändningar som lagrådet har anfört saknar således grund, och den inskränkning som lagrådet på den grunden har föreslagit bör föras bort ur lagen. 5.5 Varseltiden för semesterutläggning hade föreslagit att, i de fall avtal om semesterns förläggning inte träffats, arbetsgivaren skulle vara skyldig att underrätta om semesterns förläggning före ledighetens början. Kommittén föreslog också att varseltiden skulle kunna inskränkas till en månad om särskilda skäl föreligger, t. ex. genom att anställningen har börjat . I propositionen har underrättelsetiden begränsats . Vidare har förslaget om att varseltiden kan inskränkas till en månad, om särskilda skäl föreligger, kompletterats med att varsel om möjligt skall lämnas en månad före ledighetens början (§ 11). Två skäl har anförts i propositionen för att inskränka varseltiden . För det första sägs att förskjutningen av intjänandeåret (från kommitténs förslag om till propositionens förslag om ) begränsar den underrättelsetid som det är möjligt att föreskriva i lag. För det andra sägs att den ordning som föreslås i propositionen, att underrättelsen om semesterledighetens förläggning endast skall omfatta betald ledighet och sådan obetald ledighet som arbetstagaren önskar få ut, gör det svårt med längre varseltid än . Vi kan inte finna att de argument som anförts är bärande.