mot · FZ021811 · 1976-01-24 00:00:00 — om regionalpolitiska åtgärder till stöd för Frågan om arbetslösheten och den framtida sysselsättningen är dagens mest brännande fråga för det stora flertalet människor. Sysselsättningsfrågan har ständig aktualitet från både nationell och regional synpunkt. Själva grundorsaken ligger i kapitalismens kris och oförmåga att tillfredsställa människornas mest elementära rättigheter: rätten till arbete och utkomst. Kapitalismens kris har också länge kunnat iakttas i den regionala utvecklingen genom höggradig obalans. utgör inget undantag. var ett av de mest expansiva länen i landet och . Befolkningsökningen fortsatte även . hade en nettoinvandring av ca 14 000 personer. Inflyttningen dominerades av invandrare, främst från vårt grannland . har länet drabbats av en kraftig befolkningsavtappning. Enbart hade länet en flyttningsförlust av omkring 7 000 personer. drabbades särskilt hårt av utflyttningen under dessa år. var det enda länet i landet som noterade befolkningsminskning. Obalansen kommer främst till uttryck i industrins ensidighet och bristen på alternativa sysselsättningar. Enligt redovisningar är av de arbetande sysselsatta inom industrin, medan genomsnittet för landet utgör . av de i industrin sysselsatta arbetar i företag med mer än 500 anställda, mot för hela landet. Den lägsta sysselsättningsandelen finnér vi inom jord- och skogsbruk, byggnadsverksamhet, handel och offentlig förvaltning. Denna kraftiga obalans medför att ungdom och kvinnor har särskilt svårt att finna arbete och utkomst inom länet. Beträffande arbetsmarknadssituationen i länets fyra regioner kännetecknas den av följande. Västeråsregionen: Krav på större differentiering av arbetsmarknaden i såväl som och . Stagnationen har vållat svårigheter av olika slag, som bl. a. kommit till uttryck i obalans på bostadsmarknaden. Tomma lägenheter, de flesta i allmännyttiga företag, vilket i sin tur förorsakar ekonomiska problem för kommunerna. kommun är därvid värst utsatt. Köpingsregionen: Ensidig industristruktur och sysselsättningssvårigheter för framför allt kvinnor och ungdom. 1975/76: 1811 Fagerstaregionen: Extrem koncentration till enstaka företag. Framfor allt gäller detta och , vilka är beroende av en enda industri i vardera kommunen. Regionen förlorade ca 6 000 invånare under inrikesomflyttningen . har glesbygdsproblem jämförbara med . Regionen kännetecknas av stora sysselsättningssvårigheter för kvinnor. På grund av vikande befolkningsunderlag sviktar serviceunderlaget bl. a. inom sjukvårdens område. I skrivande stund har regeringen utlovat ett lokaliseringslån på 30 milj. kr. till för utbyggnad, vilket något kommer att underlätta situationen i . En del nya arbetstillfällen kommer att skapas även för kvinnor. Däremot kommer det inte att på något sätt bryta den förut extrema ensidigheten i industristrukturen, vilket är nödvändigt för att sysselsättningsmöjligheterna för kvinnor och ungdom skall öka. Salaregionen: Denna region utgör ett glesbygdsområde som fått vidkännas en minskad folkmängd. Stor brist på industrilokalisering och sysselsättningssvårigheter, vilka i sin tur hotar upprätthållande av en samhällsservice på olika områden. Även nedläggningar inom jordbruket skapar problem som måste motverkas. Denna korta beskrivning av länets regioner ger vid handen att åtgärder måste vidtagas, vilka gör slut på arbetslösheten, främst bland kvinnor och ungdom, och att man hindrar fortsatt stagnation. Länets arbetslöshetssiffror per ger ytterligare belägg härför. 5 926 personer har registrerats för behov av arbete och utkomst. Av arbetslöshetssiffrorna framgår att 2 906 män och 3 020 kvinnor önskar arbete. Bland de arbetssökande finns 1 367 flickor och 819 pojkar, dvs. ungdom mellan , vilka önskar arbete . Det omedelbara behovet av nya arbetstillfällen i länet uppgår alltså till i runt tal 6 000. Den växande arbetslösheten och undersysselsättningen får allvarliga konsekvenser för de arbetandes hela ekonomiska ställning, deras sociala standard och därmed deras politiska inflytande. Arbetslösheten får också ogynnsamma fördelningspolitiska effekter för lönarbetarna. kan man konstatera stora skillnader i löneläget. Salaregionen, som kännetecknas av mindre och medelstora företag, har betydligt lägre lönenivå än övriga regioner i länet. Arbetslöshetens följdverkningar gör sig dessutom gällande på en rad olika sätt. Därest inte omedelbara åtgärder vidtages från statsmakternas sida för att tillgodose sysselsättningsbehovet, kommer länet och dess regioner att få vidkännas stora svårigheter på olika områden. Som en följd av fortsatt minskat befolkningsunderlag kommer den samhälleliga servicen inte att kunna upprätthållas, och människornas rättmätiga krav på och behov av socialt och kulturellt utbud blir ännu sämre. Kort uttryckt: en social degradering som inte kan accepteras. Sysselsättningskrisen är en följd av kapitalismens inneboende utvecklingslagar och kan inte hävas förrän samhället har befriat sig från kapitalets Men redan under nuvarande samhällsförhållanden är det möjligt att genomföra förbättringar. De måste genomdrivas i strid mot den politik som kapitalet bedriver, nationellt och regionalt. Utformningen av ett program måste utgå från målsättningen om allas rätt till arbete, oavsett kön och bosättningsort. Full och effektiv sysselsättning utan flyttningsförluster bör vara varje läns målsättning. Slut på regional obalans. Vidare är styrning av alla större investeringar nödvändig för att skapa allsidiga arbetsmarknader i de olika regionerna. Endast därigenom kan människornas sociala och kollektiva behov tillfredsställas. Insatser och åtgärder kan dock inte bara begränsas till former av sysselsättningspolitik i begränsad mening, utan man måste även aktualisera frågan var nya arbetstillfällen står att vinna, varén satsning från folkflertalets synpunkt är mest angelägen. Den sammanfattande rubriceringen för de nu aktuella och nödvändiga åtgärderna kan formuleras kort: ett program för industrielI utbyggnad. Enbart en regionalpolitisk aktivitet är inte tillräcklig, och de lokala kommunala och för länet regionala politiska organen, fackföreningsrörelsen och främst den politiska arbetarrörelsen, måste därför lägga den största aktivitet för att driva på en lösning av dessa frågor. En sådan aktivitet kan också sägas vara för handen. De centrala statliga organen måste emellertid även känna sitt ansvar. En utbyggnad av basindustrierna måste bilda grundvalen för ökad industriell verksamhet. Prospektering i syfte att utröna förekomsten av malmtillgångar och brytningsmöjligheter måste företas. Frågan om utbyggnad av specialstålverk är då en fråga som måste stå i förgrunden. Det bör vara en angelägenhet för hela Bergslagen. På sådan grundval bör frågan om kompletterande utbyggnader av verkstadsindustrin prövas. De angivna punkterna begränsar sig till inriktningen av den utredning om sysselsättningsfrågorna för länet och Bergslagen, som vi anser bör komma till stånd med central statlig medverkan. Med anledning av det anförda föreslås att hos regeringen hemställer att frågan om sysselsättnings- och näringspolitiska åtgärder för och Bergslagen upptas till skyndsam prövning inom industri- och , med beaktande av i motionen särskilt omnämnda frågor om prospektering för malmbrytning samt förutsättningarna för anläggandet av specialstålverk jämte kompletterande verkstadsindustrier. (vpk) i