mot · FZ021719 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1719 av i m. fl. om en översyn av lantbruksnämndstaxan Den nuvarande lantbruksnämndstaxan är liksom lantmäteritaxan avsedd att ge täckning för självkostnaderna. Den taxebelagda delen av lantbruksnämndernas verksamhet skall alltså i princip vara självbärande. Taxan har successivt anpassats enligt denna målsättning. Utvecklingen sedan självkostnadsprincipen infördes kan illustreras genom nedanstående exemplifiering. Tariff A avser uppdrag som avser jordbrukets rationalisering, medan tariff B avser andra uppdrag. För projektering av byggnader tillämpas en speciell taxa, där projekteringskostnaden beräknas i procent av byggnadskostnaden. För den enklaste formen av totalprojektering utgår enligt taxan en ersättning varierande inom 3,30-1,av nybyggnadskostnaden, när denna stiger från högst . Ombyggnad torde som regel projekteras mot tidsersättning, som för byggnader skall beräknas enligt högsta tariff, dvs. Fältarbete och projektering utföresav tjänstemän i lönegrader över , utskrifter och kopiering m. m. av biträdespersonal i lägre lönegrader. Den framräknade taxehöjningen är som synes påfallande stor. Exempel på höjningen av lantbruksnämndstaxan Tidersättning, kr./timme Tariff A F 15 o. högre F 15 o. högre Täckdikning, kr./plan Lantbruksnämndstaxans effekt som stimulans eller hinder för jordbrukets rationalisering är av särskilt avgörande betydelse inom områden eller bygder, där utvecklingen av olika anledningar släpar efter och där således nya rationaliseringsåtgärder skall introduceras. Den alltmer höjda taxan har verkat något olika när det gäller projektering av jordbrukets ekonomibyggnader resp. markanläggningar. Som bekant har förnyelsen av byggnadsbeståndet inom jordbruket av ekonomiska skäl varit mycket eftersatt . Detta dåliga utgångsläge har gjort det nödvändigt att nu investera i nya eller ombyggda driftsbyggnader, om djurproduktionen över huvud taget skall kunna fortsätta. För den enskilde jordbrukarens beslut har då den positiva utvecklingen av producentpriset på mjölk varit avgörande, medan kostnaderna för projekteringen inte verkat mera avskräckande än de höga byggnadskostnaderna. I vissa fall byggs dock alltjämt efter enbart hemmagjorda planskisser, då utan statligt ekonomiskt stöd. Medan investeringarna i jordbrukets ekonomibyggnader som bekant visat en markerad ökning även antals- och volymmässigt sett har utvecklingen i fråga om jordbrukets markanläggningar visat en alldeles motsatt trend. Detta gäller särskilt underhållet av huvudvattendragen, rörläggning av öppna diken och täckdikning. Redan i jordbruksanslagsutredningens betänkande (SOU 1959:1), som i övrigt föreslog stor återhållsamhet med alla investeringar i markanläggningar, uttalades att det var betydelsefullt att stödja täckdikningsverksamheten. Motivet var bl. a. att den maskinella utrustningen skulle kunna utnyttjas i full utsträckning. Bakgrunden torde delvis ha varit skördekatastrofen 1957, då det visade sig att stora delar av skörden inte kunde bärgas på odränerade fält. Den ovanligt höga nederbörden orsakade så låg markbärighet att de tunga skördemaskinerna inte kunde användas. jordbruksutredning betänkande (SOU 1966:31) noteras att minst en fördubbling av investeringarna var önskvärd och att eftersläpningen på täckdikningens område var särskilt betydande. Den ovan nämnda målsättningen behandlades ytterligare och motiven utvecklades i det betänkande (SOU 1966:49) som avgavs av lantbruksorganisationsutredning. Trots den välmotiverade och upprepade målsättningen blev utvecklingen den alldeles motsatta. Enligt 1951 årsjordbruksräkning vardén täckdikade arealen i landet omkring 1 miljon hektar. Enligt SCB:s undersökning 1973 redovisades fortfarande ca 1 miljon hektar åker som täckdikad. Om den tekniska livslängden är erfordras en årlig omtäckdikning av för att bibehålla 1 miljon hektar i något så när modernt skick. När målsättningen om minst en fördubbling av den täckdikade arealen fastslogs var omfattningen ca . Enligt uppgift var den täckdikade arealen ca och den genom lantbruksnämnderna projekterade arealen endast . Antalet rekvisitioner av planläggning av täckdikning har visat en oavbruten nedgång från ca 1 600 stycken till ca Nedgången har varit så kraftig att revisorer i sin granskningsrapport nr 2/1974 ifrågasatt om inte den fältarbetande personalen för lantbruksnämndernas projektering borde reduceras utöver vad som skedde och senare 1967. En bidragande orsak till nedgången av den täckdikade arealen är de stigande kostnaderna, f. n. Huvudorsaken är emellertid enligt uttalanden från erfarna förrättningsmän att lantbruksnämndstaxan kommit att framstå som alltför hög för jordbrukarna. Detta gäller särskilt de jordbrukare som först tänker pröva åtgärden i mindre omfattning. Taxan har blivit ett hinder i stället för en stimulans för jordbrukets rationalisering. Den tidigare bedömningen av täckdikningens betydelse är otvivelaktigt riktig och alltjämt giltig, nu med än större styrka. Det är odiskutabelt att marken är grunden för jordbruksproduktionen i fråga om både avkastningen och i minst lika hög grad produktionskostnaderna. Risken för skördeskador vid låg markbärighet på grund av regn är väl verifierad genom försök och praktisk erfarenhet; det senare t. ex. den genomförda undersökningen, som omfattade hela län. Vinsten av en rationaliseringsåtgärd ligger på toppen av inkomsten och delas mellan jordbrukaren och samhället, där staten och kommunen vid nuvarande skatteskalor och aktuella inkomstlägen tillsammans får minst hälften. Omvänt gäller att förlusten av en utebliven rationaliseringsvinst genom skattebortfall drabbar samhället med minst halva förlusten. 1 samband med att principerna för den nuvarande taxan diskuterades framfördes bl. a. motivet att en hög taxa skulle stimulera privata konsultfirmor till att övertaga den tekniska projekteringen. Så har ännu inte skett, i varje fall inte i fråga om markanläggningar. Jämfört med kommunernas och industrins stora objekt är ur konsultfirmornas synvinkel uppdrag från jordbrukarna alltför små och utspridda och även vid nuvarande taxa olönsamma. Sammanfattningsvis kan konstateras att den nuvarande lantbruksnämndstaxan inte varit något bra medel för att förverkliga den uppställda målsättningen att öka investeringarna i markanläggningar, särskilt täckdikning. Principen om att lantbruksnämndstaxan skall täcka självkostnaden kan från teoretiska utgångspunkter anses vara riktig. Man räknar då med en företagsekonomisk kalkyl. Räknar man däremot ur samhällsekonomisk synvinkel blir som ovan antytts konsekvenserna av den höga taxan förlustbringande för både den enskilde och samhället. Den syn som ovan anförts på taxesättningen inom lantbruksnämndernas område kan också läggas på taxorna inom skogsvårdsstyrelsernas och lantmäteriets verksamhetsområden. De åtgärder som kan initieras från personalen i dessa olika organ kan få en betydande omfattning. Åtgärderna har stort värde från såväl jordbruks- som samhällsekonomisk synpunkt, eftersom det avser en effektiv användning av en av våra viktigaste naturresurser. Man bör också komma ihåg att de åtgärder det här är fråga om ger betydande antal nya arbetstillfällen såväl direkt vid genomförandet som senare återkommande genom en utökad drift inom näringen. Enligt vår mening bör därför ske en översyn av principerna i vad avser taxesättningen inom hela jordbrukets område. Målsättningen bör vara att finna en taxesättning som i högre grad än stimulerar ökade insatser för utveckling och rationalisering. Särskilt bör man finna lösningar som ger stimulans till ökade insatser inom de svagare delarna av jordbruket. I många fall har stödverksamheten inriktats på de bästa områdena. Vi tar i denna motion främst upp lantbruksnämndstaxorna men förutsätter att vid pågående bedömningar om taxorna inom övriga områden, t. ex. de som f. n pågår inom angående lantmäteritaxan, ovanstående synpunkter kommer till beaktande. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos regeringen anhåller om en översyn av grunderna för nu tillämpad taxesättning för service- och rationaliseringsåtgärder inom lantbruksnämndernas verksamhetsområde i syfte att öka samhällets och jordbrukets behov av önskvärda förbättringsåtgärder. . () i () ()