mot · FZ022305 · 1976-03-24 00:00:00 — Motion 1975/76: 2305 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3 I propositionen 1975/76:135 angående den statliga kulturpolitiken framläggs bl. a. förslag om förbättringar av konstnärernas villkor, en ökning av de statliga insatserna för bildkonsten, en ny organisation för statens konstmuseer, statligt stöd till Litteraturfrämjandet och riktlinjer för kulturminnesvårdens regionala organisation. Propositionen skall ses som ett fullföljande av 1974 och kulturpropositioner och riksdagsbeslut. Som avslutning på en treårig reformperiod gör propositionen ett magert och halvhjärtat intryck. Terminologiska förändringar kan inte dölja att viktiga frågor inte fått någon godtagbar lösning. Att döpa om konstnärsbelöning till inkomstgaranti för konstnärer finner vi vara en reform utan innehåll. Vi finner det märkligt att ett elvaårigt utredningsarbete kunnat resultera i en proposition, som inte bara i vissa avseenden strider mot tidigare deklarerade uppfattning utan som dessutom är behäftad med så stora brister i de konkreta förslagen. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år hävdat, att en av de mest angelägna och brådskande kulturpolitiska åtgärderna måste vara att lösa frågan om de yrkesmässiga kulturskaparnas arbetsvillkor. Redan i motion 1972:1089 betecknade vi det som i längden ovärdigt ett kulturland på utvecklingsnivå att använda en social argumentering för insatser för kulturskaparna. Själva utgångspunkten för statens insatser bör revideras. Den stödprincip som varit vägledande måste få träda i bakgrunden. 1 stället bör reformarbetet i första hand inriktas på att tillförsäkra kulturskaparna rätt till ersättning för färdiga produkter och utförda prestationer. Vi vill även erinra om att det s. k. vid sin tillkomst 1968 avsåg att prioritera kulturskaparnas situation och komma med konkreta förslag till förbättringar. Ärendet har emellertid förhalats åtskilliga år, och några åtgärder för att påskynda arbetet synes inte ha vidtagits av regeringen. Vi finner denna kraftiga försening av lösningar på en liten men betydelsefull yrkesgrupps ekonomiska problem upprörande. Frågan kan inte heller genom tillkomsten av denna proposition anses tillfredsställande löst, och vi har därför än en gång anledning att ifrågasätta regeringens goda vilja. Vårt krav att kulturskaparna skall tillförsäkras rätt till ersättning för färdiga produkter och utförda prestationer har framförts också av kulturskaparnas egna organisationer. Vid riksdag vann det allmän 1 1975/76. 1975/76: 2305 anslutning, då kulturutskottet med anledning av ovannämnda motion uttalade att det allmännas insatser för kulturarbetarna i första hand bör ha formen av ersättning för utfört arbete. upprepade detta uttalande . Vi kan inte finna annat än att utbildningsministern helt förbigått uppfattning. Den socialdemokratiska kultursynen sådan den kommer till uttryck i propositionen synes grunda sig på att konstnärer skall stödjas men inte ges ersättning för sitt arbete. Vi nödgas därför konstatera att den anmärkningsvärda försening av frågan som vi påtalat nu ytterligare utsträcks. Det hittillsvarande reformarbetet synes oss i alltför hög grad inriktat på uppbyggnaden av en kulturbyråkrati, vilket illustreras av departementschefens uttalande i proposition 1975/76:100, bil. Ett av de viktigaste inslagen i det genomförda kulturpolitiska reformarbetet är tillkomsten av . Regeringens bristande vilja att tillförsäkra kulturskaparna, som ju ytterst svarar för att vårt samhälle har ett aktivt kulturliv, den arbetstrygghet som andra yrkesgrupper har, kan tolkas som oförmåga att inse vad solidaritet med denna yrkesgrupp kräver men också som en önskan att infoga kulturskaparna i ett byråkratiskt mönster som inte medger den fria ställning som ersättningsprincipen skulle innebära. Enligt vår mening bör följande gälla för samhällets insatser då det gäller kulturskaparnas arbets- och försörjningsmöjligheter: Samhället bör aktivt verka för att arbetstillfällen erbjuds kulturskapare och även för att varierande former av anställnings- och uppdragsförhållanden kan erbjudas. Samhället bör aktivt verka för att kulturskapare tillerkänns ersättning förfärdiga produkter och utförda prestationer. På grund av kulturskaparnas speciella förhållanden kan särskilda former för ersättning behöva utvecklas, t. ex. enligt mönster från biblioteksersättningen. Den vilja till solidaritet med mindre lyckligt lottade som visats genom den konstruktion som författarna givit ersättningen utsträcks på ett sätt som borde tjäna som föredöme för statsmakterna, till en grupp utanför författarkretsen. avstår från att yrka på en ökning av biblioteksersättningen - en ökning som eljest vore väl befogad med hänsyn till den allmänna löne- och inkomstutvecklingen - för att bildkonstnärerna skall kunna tillgodoses bättre. Den sociala tryggheten för dem som av ålder eller sjukdom inte kan verka inom sitt område bör garanteras inom ramen för det allmänna trygghetssystemet. De brister härvidlag som föreligger för kulturskaparna måste undanröjas. För de speciella förhållanden som kan råda för kulturskapare, t. ex. i början av deras verksamhet, bör särskilda arbetsstipendier finnas. Häri bör även inkluderas resestipendier, särskilda materialbidrag etc. 1975/76: 2305 Departementschefen ansluter sig i propositionen till uppfattning att samhällets åtgärder i första hand bör inriktas mot att öka arbetstillfällena för konstnärer och att förbättra möjligheterna att använda konstnärliga verk. När det kommer till konkreta förslag förhåller han sig dock anmärkningsvärt passiv. förord för att man i ökad utsträckning genom anställningar och uppdrag engagerar konstnärer inom t. ex. skolan och förskolan, vårdområdet och arbetet med samhällsmiljön kommenteras av departementschefen - utbildningsminister tillika kulturminister - så: Några formella hinder mot att engagera konstnärer inom dessa områden finns i allmänhet inte. Omfattningen beror därför på det intresse som finns hos konstnärerna själva och hos myndigheter, institutioner och organisationer. I den programskrift, Aktiv kultur, som utgavs av socialdemokraterna anförs: Särskilt angeläget är att konstnärer och kulturarbetare får verka inom den kommunala miljön, inom skola och folkbildning. Vi har påtalat att detta uttalande inte föranlett några åtgärder från sida. I motion 1973:241 påpekade vi följande: Det är troligt att kulturskaparna själva genom sina organisationer, om de bereddes tillfälle härtill, skulle kunna presentera en lista på lämpliga och meningsfulla arbetsuppgifter för kulturproducenterna och därmed hjälpa regeringen ur dess nuvarande oföretagsamhet på området. Några sådana kontakter har av allt att döma inte tagits från regeringens sida. Vi vill kraftigt understryka att förslag till åtgärder för att öka försörjningsmöjligheterna för kulturskapare måste utarbetas. Vi upprepar att kontakter med kulturskaparorganisationerna bör tas för att få fram sådana förslag. Här skall blott några få lämpliga områden beröras. Från moderata samlingspartiets sida har upprepade gånger påpekats att en aktiv kulturpolitik, som syftar till ökad efterfrågan och därmed till ett självständigt, levande kulturintresse, måste innefatta kulturella insatser i skolan. En sådan satsning skulle också innebära rikliga arbetstillfällen för kulturskaparna. Exempel kan hämtas från t. ex. . Där började man att från Office of Education planera ett projekt kallat . Syftet var att över hela nationen engagera professionella kulturskapare i såväl grundskola som gymnasium och att öka barnens förmåga att uppfatta och att själv skapa och uttrycka sig genom att ge dem tillfälle att använda egna inre resurser och medel som de eljest kanske aldrig skulle upptäcka. Avsikten var också att bryta kulturskaparnas isolering genom att ge dem möjligheter att delta i samhällsarbetet och i utbildningen av barn och ungdom. Under 1975-1976 kommer mer än 2 000 kulturskapare att arbeta i 7 500 skolor i alla stater. I programmet inkluderas poeter, målare, skulptörer, konst 1975/76: 2305 hantverkare, dansare, musiker, filmskapare, fotografer, arkitekter, miljöspecialister, skådespelare och museifolk. Folksageberättare kommer att arbeta på försök i , och eskimå- och indiankonsthantverkare kommer att arbeta i Alaskaskoloma. Kulturskaparna är professionella och väljs ut av ett organ sammansatt av kulturskapare, utbildningsrepresentanter och medlemmar av kulturorganen. Uppdragen avser antingen grundskola eller gymnasium, och arbetsperioderna varierar mellan och fulltidsengagemang. Programmet har pågått , och det har mottagits ytterst positivt av barn, kulturskapare och lärare. En viss negativ reaktion har framkommit från vissa lärare: programmet har inte varit tillräckligt omfattande och alla barn har inte nåtts av verksamheten. Ett speciellt program Poets-in-Schools, där ca 1 000 poeter var engagerade , har inneburit att eleverna stimulerats att själva skriva poesi. Effekten har varit särskilt märkbar hos svagpresterande elever. Dessa har upplevt sig själva som oförstådda - ingen bryr sig om vad vi säger - och de har genom att de fått ett utvecklat uttrycksmedel hjälpts ur sin passivitet och förbättrat sin allmänna skolsituation. 1 motion 1975/76:1353 i anslutning till budgetpropositionen betecknade vi det som anmärkningsvärt att departementschefen, så sent som han skall framlägga en proposition om kulturskaparnas levnadsvillkor, inte observerat och i budgetpropositionen kommenterat stora betydelse för kulturskaparnas arbetsmarknad. I proposition 1975/76:135 refereras uppfattning i denna fråga: betraktar som en av de viktigaste kulturinstitutionerna för många konstnärsgrupper, både som forum för konstnärlig verksamhet och som inkomstkälla. Konstnärer bör i ökad utsträckning tas i anspråk i verksamheten om de kulturpolitiska ambitionerna skall kunna uppnås. kulturpolitiska ansvar måste bli föremål för omfattande diskussioner i samband med att radioavtalet löper ut . Det kulturpolitiska ansvaret bör formuleras mer precist än , t. ex. vad avser omfattningen av kulturverksamhet, fördelningen mellan egenproducerade och köpta program etc. Det måste betraktas som än mer anmärkningsvärt att departementschefen inte heller i denna proposition med ett enda ord berör betydelse för kulturskaparna. Vad anfört kommenteras inte. Vi förutsätter att radioutredningen beaktar etermedias betydelse i kulturpolitiska avseenden. Vi delar uppfattning om ställning som kulturinstitution och vill här närmare beröra bildkostnärernas situation i förhållande till etermedia. I TV - vårt viktigaste bildmedium - finns praktiskt taget inga representanter för den bildande konsten. Många TV-program torde under nu 1975/76: 2305 varande förhållanden likaväl kunna sändas i radio. Konstnärerna befinner sig i ett materiellt underläge, då det viktigaste bildmediet och därmed förbundna tekniska möjligheter undanhålls dem. Bildmediet TV har självfallet stor betydelse då det gäller att påverka publikens förmåga och vilja att uppleva bilden. Den påfallande isoleringen mellan publik och konstutövare skulle med en annan ordning kunna brytas, och konstnärernas möjligheter att få kontakt med samhällets alla sektorer vidgas. måste i sin personalpolitik ge möjlighet till aktiv medverkan av bildkonstnärer vid planläggning och genomförande av t. ex. konstprogram i TV. Även inom annan programproduktion torde konstnärer kunna göra en väsentlig insats, t. ex. inom miljöutformning och ljussättning. Konstnärer måste få ökad kunskap om dagens teknik. Detta kan t. ex. ske genom att initierar ett samarbete. En breddning av användningen av den teknologi som TV bygger på skulle skapa möjlighet till ökad nationell och internationell kommunikation mellan fristående kulturskapare. Förslag har framförts att upprätta en enhet för utveckling av bildskapande med hjälp av video- och televisionsteknik m. m. Ett sådant s. k. elektroniskt bildlaboratorium - vars motsvarighet i lett till att en kanal i TV inrättats för sådana bildexperiment - bör kunna utvecklas ur Stiftelsen (). Denna utreds f. n. av en särskild sakkunnig som har att utreda frågan om elektronmusikens framtida utveckling i och även beakta de förutsättningar som Stiftelsen har för medverkan i arbetet med att utveckla den elektroniska bilden. Vi förutsätter att detta utredningsarbete bedrivs snabbt och att ett elektroniskt bildlaboratorium skapas, lämpligen i samarbete mellan och . En kombination av ljud och bild innebär att samverkan mellan olika konstnärskategorier stimuleras och att helt nya perspektiv för konsten öppnas. är givetvis det medium, varigenom resultaten av detta nyskapande skall spridas. Vi finnér det tillfredsställande att föreslår olika åtgärder för att bildkonstnärerna skall kunna utnyttjas i större utsträckning för att förbättra samhällsmiljön. Enligt bör kommunerna stimuleras att i större utsträckning anlita konstnärer som konsulter, när nya bostadsmiljöer skall utformas. föreslås införa fasta regler för samarbete med bildkonstnärer i det statliga byggandet. konstaterar att möjligheten att erhålla lån till konstnärlig utsmyckning och gestaltning vid bostadsbyggande och vid byggande av samlingslokaler endast utnyttjats i begränsad omfattning. föreslår att informationen om lån och bidrag och om möjligheterna att utnyttja konstnärernas insatser bör öka för att stimulera sådana insatser. En väg synes vara att avveckla den detaljreglering som gäller för allt byggande och som inverkar hämmande på ett spontant 1975/76: 2305 samarbete mellan byggherrar och konstnärer. Många nya bostadsområden är typexempel på hur man dödat ett fritt och levande skapande och fått fram det stereotypa. Vi föreslår därför att sådan detaljreglering för bostadsbyggande, som verkar hämmande på en konstnärlig friare utformning, avvecklas. 1 propositionen föreslås anslaget för förvärv av konst för statens byggnader m. m. höjt till . Genom denna höjning synes staten äntligen infria den s. k. Eftersom anslagen under en följd av år varit låga, råder det emellertid en stor eftersläpning i fråga om den konstnärliga utsmyckningen av tidigare byggda lokaler. Detta förhållande bör beaktas, eftersom det i praktiken kan leda till att nybyggnationen inte kan få konst för av byggkostnaden. Det kan därför ifrågasättas, om inte de lokaler som ännu inte fått någon procent skulle inventeras särskilt och därefter få en speciell tilldelning. Den föreslagna anslagshöjningen kommer inte helt att komma konstnärerna till del. En stor del av anslaget tas nämligen i anspråk för t.,ex. hantverks- och gjutningskostnader o. d. En tänkbar utväg vore att sådana kostnader fick ligga utanför anslaget, som då kan renodlas till att utgöra ersättning för konstnärernas eget arbete. Enligt propositionen måste den aviserade översynen av den samnordiska upphovsrättslagstiftningen avvaktas, innan olika åtgärder i kulturskaparnas intresse kan vidtas. Vi befarar att detta innebär att departementschefen inte velat acceptera att frågan om s. k. kulturell allemansrätt avförs från den kulturpolitiska debatten. Vi upprepar vårt bestämda avståndstagande till denna tanke. Om avsikten med propositionens förslag varit att i ökad utsträckning jämställa kulturskaparna med andra yrkesutövare, torde det ha varit möjligt att med utgångspunkt i gällande upphovsrättsliga regler åstadkomma önskade förändringar. Vi förordar att så sker. Ändrade upphovsrättsliga regler kan givetvis senare medföra förslag om förändringar/justeringar. Konstnärernas behov av stöd motiveras i propositionen med att deras ekonomiska situation i allmänhet är svag. Att så är fallet hänger dock bl. a. samman med att ett slags konfiskation av utfört arbete tillåts enligt upphovsrättslagen. Sålunda förekommer det ett nyttjande av konst i offentlig miljö, för vilket ingen ersättning utgår. Konstnärens enda ersättning består av det pris han åsätter verket. Detta pris är dock inte satt med hänsyn till att verket kan komma att inköpas för offentlig visning. Vid försälj ningstillfället är dessutom utnyttjandegraden synnerligen oviss. 1975/76: 2305 att föreslå en utökning av bidragssystemet borde propositionen ha tagit fasta på de förslag om utställnings- och visningsersättning, som bl. a. framförts av KRO. Visningsersättning bygger på principen att konstnären bör få ersättning på grund av att han innehar upphovsrätten till sina verk. Ersättning skulle därför utgå för nyttjande av de verk som konstnären har sålt till offentliga organ och institutioner. saknas dock tillräckligt underlag för att ta ställning till hur ett sådant ersättningssystem skall utformas i praktiken. Frågan om utställningsersättning har behandlats av bl. a. på grund av moderata motioner. De har dock avslagits med hänvisning till pågående utredningar. Dessa utredningar har avlämmnats och bildar underlag för propositionens förslag. Föredraganden synes dock inte ha tagit något starkare intryck av de synpunkter som framförts i utredningarna och av remissinstanserna. Både musei- och utställningssakkunnigas delbetänkande Utställningar och andra betänkande Konstnärerna i samhället har utgått ifrån ett generellt statligt ekonomiskt åtagande på detta mråde. Föredraganden föreslår emellertid ett sådant åtagande endast för utställningsverksamheten inom det statliga området. Ersättning bör i princip utgå i samband med alla utställningar av konst eller konsthantverk som distribueras eller arrangeras av statliga institutioner och där man utnyttjar verk som är i upphovsmannens eller hans närmaste efterlevandes ägo. Föredraganden är dock inte beredd att föreslå några ytterligare medel för institutioners verksamhet. Det är enligt vår mening tveksamt om institutionernas nuvarande resurser medger några större åtaganden av detta slag. De framtida anslagen till institutionerna bör därför avvägas så att utställningsersättning kan utgå. Remissinstanserna har genomgående varit positiva till förslagen om utställningsersättning. Olika åsikter har däremot kommit till uttryck beträffande de praktiska lösningarna. har presenterat ett förslag till utställningsersättning som ligger till grund för följande förslag. Statsbidraget skall avse ersättning i samband med förhyrning av verk som är i konstnärens ägo i samband med offentlig utställning som kommunen själv driver eller stöder. Ersättning kommer sålunda att utgå även för utställningar i privat regi, om de har kommunalt stöd. Förutsättningen är att den utställande bildkonstnären är yrkesverksam konstnär. Statsbidraget bör handhas av och utgå i efterskott genom rekvisition. Kommunerna förutsätts även svara för viss del av utställningsersättningen. Den närmare utformningen av bidragsfördelning och administration bör bli föremål för överläggningar mellan , företrädare för kommunerna och bildkonstnärernas fackliga organisationer. Vi vill emellertid påpeka att denna lösning endast kan utgöra första steget i fråga om utställningsersättning och att en sådan måste omfatta 1975/76: 2305 utställningar vid såväl samhällsägda som privata utställningslokaler, om utställningen är tillgänglig för allmänheten. bör därför ges i uppdrag att framlägga förslag om vidgad utställningsersättning. har beräknat behovet av medel till . för nästa budgetår. Utställningsersättning skulle sålunda komma att utgå för den lokala och regionala kommunalt drivna eller stödda konstutställningsverksamheten. Vi förordar att medel anslås i enlighet med förslag. Samma passiva hållning som departementschefen visar till möjligheterna att aktivt verka för ökade arbetstillfällen återkommer beträffande frågan om möjligheterna att sluta avtal. Föredraganden anför att om konstnärerna i ökad omfattning kommer att verka i någon form av anställningsförhållande kommer även möjligheterna att sluta kollektivavtal att öka, vilket jag finner värdefullt. Enligt vår mening bör regeringen verka för att avtal sluts med kulturskaparorganisationema i alla de fall där ersättning utgår för kulturskaparnas arbete. Vår principiella grundsyn att kulturskaparna skall ha ersättning för färdiga prestationer och utförda produkter innebär att vi inte finner föredragandens stödförslag tillfredsställande eller i överensstämmelse med uttalanden. Eftersom propositionen inte innehåller några konkreta förslag till förbättringar i fråga om arbetstillfällen för kulturskapare eller i fråga om bildkonstnärernas förslag till visnings- och utställningsersättning, finner vi oss nödsakade att tills vidare - i avvaktan på förslag i enlighet med uppfattning - acceptera att bidrag skall utgå i denna omfattning. Frågan om avvägning mellan ersättning och stöd får avgöras när nya förslag föreligger från regeringen. Vi anser emellertid att inte heller principerna för bidragsgivningen är tillfredsställande. Föredraganden anser att fördelningen av bidrag bör grundas på dels konstnärliga, dels sociala kriterier och att de sociala kriterierna bör tillmätas en stor betydelse. Vi delar inte denna uppfattning. Alla konstnärer, vilkas verk uppfyller kravet på god kvalitet, bör vara bidragsberättigade. Ekonomiska problem bör lösas inom ramen för det allmänna trygghetssystemet. I enlighet med denna uppfattning anser vi att bidrag inte heller bör utgå till konstnärer som har ett akut behov av ekonomiskt stöd, vilket inte kan tillgodoses på annat sätt. Enligt vår uppfattning är det allmänna trygghetssystemet inriktat bl. a. på att möta sådana behov. Konstnärer som uppnått den allmänna pensionsåldern och som är aktiva bör tillgodoses pensionsvägen. Det skall vidare enligt propositionen finnas möjligheter att lämna 1975/76: 2305 bidrag till efterlevande till konstnärer som erhållit bidrag. Efterlevande bör självfallet vara berättigade till efterlevandepension. Även pensioner till efterlevande till innehavare av konstnärsbelöning skall tillgodoses inom ramen för den övriga bidragsgivningen till konstnärer. Med hänsyn till alla de grupper som av sociala skäl skall tillgodoses genom konstnärsbidragen är vi tveksamma om vilken reell förbättring till de yrkesverksamma konstnärerna den föreslagna anslagshöjningen innebär. Inkonsekvensen vid behandlingen av olika kulturskapare framgår tydligt av det föreslagna systemet med inkomstgarantier jämfört med den garanterade författarpenningen. Den senare kommer att utgå oberoende av mottagarens övriga inkomster och bör enligt fondstyrelsen snarare ses som en särskild ersättning för nyttjande av författarnas verk än som en inkomstgaranti. Det synes oss önskvärt att man inom alla konstnärskategorier kunde garantera vissa förtjänta konstnärer en minimiersättning, dvs. ge en slags trygghetsgaranti, som innebär att konstnären ges möjlighet att arbeta med konstnärlig verksamhet, även om han tycker sig behöva komplettera med någon biinkomst i annat yrke. Med inkomstgarantisystemet blir det minskning/bortfall av inkomstgarantin om man tar annat arbete. har föreslagit att inkomstgarantin alltid skall utgöra ett basbelopp och utgå oberoende av andra inkomster. Vi finner att förslag bör genomföras. Föredraganden anser att uppgiften att utdela inkomstgarantier för konstnären tills vidare bör ligga kvar hos regeringen. föreslog dock att denna uppgift skall ligga på den omorganiserade konstnärsstipendienämnden. Vi delar uppfattning och föreslår att denna uppgift delegeras till den föreslagna konstnärsnämnden. Det sociala trygghetssystemet för konstnärer uppvisar många brister. Enligt propositionen övervägs beskattningen av konstnärer inom . Frågan om kontant stöd vid arbetslöshet har överlämnats till utredningen om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Pensionsrätten och utformningen av avgiftsreglerna inom socialförsäkringssystemet har hänvisats till pensionskommittén. Denna kommitté framlade ett förslag om plikt för uppdragsgivare att erlägga socialförsäkringsavgifter för uppdrag som inte ingår i rörelse. Kulturskaparnas problem förbisågs i detta förslag.