mot · FZ02997 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 997 av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:79 om ändrade regler för beskattning av fåmansföretag m. m. Förslagen i propositionen 1975/76:79 syftar bl. a. till att genom en ökad uppgiftsskyldighet motverka det skatteundandragande som kan bli resultatet av vissa transaktioner mellan fåmansföretagen och deras intressenter. Vi ansluter oss helt till syftet att söka begränsa de skattskyldigas möjligheter till skatteundandragande åtgärder. Såvitt avser förevarande grupp kan också enligt vår mening en ökad uppgiftsskyldighet därvid utgöra ett verksamt medel. Omfattningen av en sådan uppgiftsplikt måste dock noga övervägas, dels för att inte onödigtvis öka företagens redan tunga uppgiftsbörda, dels för att uppgiftsskyldigheten skall bli så klart utformad att företagen inte skall behöva sväva i okunnighet om huruvida de omfattas av den eller ej. Enligt vår mening tillgodoser inte de föreslagna reglerna dessa krav. Det kan konstateras att främst aktiebolagsformen använts för verksamheter som inte har de för egentligt företagande karaktäristiska dragen. Eftersom det i dessa fall är svårt att finna annat motiv för användningen av denna verksamhetsform än de möjligheter som en bristfällig taxeringskontroll ger till skatteundandragande åtgärder, bör dessa företag omfattas av den ökade uppgiftsskyldigheten. Det kan däremot inte konstateras att de skattskyldiga i samma syfte valt aktiebolagsformen för egentlig företagsverksamhet. Det är i stället oftast naturligt att så sker, helt enkelt av det skälet att aktiebolaget utgör en lämplig företagsform. Någon utredning som visar att skatteundandragande åtgärder är mera vanliga bland fåmansföretagen och deras intressenter än bland andra grupper skattskyldiga har ej gjorts. Vad företagsskatteberedningen presenterat är ett antal exempel på sådana åtgärder. Det finns knappast anledning förmoda att inte lika svåra fall av skatteundandragande förekommer bland andra kategorier skattskyldiga. Vi kan sålunda inte finna sakliga skäl för att den ökade uppgiftsskyldigheten skall gälla för en så stor krets av företag som föreslagits. En begränsning och en klarare bestämning av uppgiftsskyldigheten är också nödvändiga för att den över huvud skall vara möjlig att fullgöra i många fall. har i propositionen utformats på sådant sätt att dess närmare utformning överlåts åt rättspraxis. En sådan bestämning kan rimligen inte läggas till grund för uppgiftslämnande enligt taxeringslagen. Det är en självklarhet att uppgiftsskyldigheten skall vara så tydligt angiven i taxeringslagen, att ingen skattskyldig skall behöva sväva i okunnighet om han har att lämna viss uppgift eller ej. 1 1975/76. 3 sami Nr 997-1005 departementschefen att han är medveten om att mycket stora svårigheter föreligger både tekniskt och praktiskt när det gäller att klart avgränsa de typer av bolag där förhållandet är det nu skildrade. Hur skall då företagen års taxering veta om de är uppgiftspliktiga eller ej? Ingen sakkunnig kan här i alla de gränsfall som uppkommer lämna ett klart besked, då utformningen av begreppet fåmansföretag skall göras av regeringsrätten i framtida domar. Vi har förståelse för att en definition av begreppet fåmansföretag bör förses med en kompletteringsregel av den typ som föreslås i propositionen. I annat fall kan fåmansbolagsbegreppet alltför lätt kringgås. Med den föreslagna konstruktionen erhålls emellertid helt orimliga konsekvenser. Den innebär nämligen i praktiken att företag av typen och omöjliggörs. har närmare 1 000 företagsledare enligt definitionen i propositionen. Tillsammans med den krets av närstående beträffande vilka uppgiftsplikt enligt propositionsförslaget i princip skall föreligga utgör antalet berörda personer sannolikt 10 000-tals. Självfallet är en sådan uppgiftsskyldighet knappast möjlig att fullgöra. En dispensmöjlighet för bolag av denna typ är nödvändig. Det må i sammanhanget nämnas att de nämnda bolagens redovisningsregler utformats i nära samarbete med . Enligt vår mening skulle ett upplösande av dessa företag motverka syftet med denna lagstiftning. Med hänvisning till vad vi anfört hemställs att beslutar att 2 § 3 mom. taxeringslagen får följande lydelse: a) aktiebolag, ekonomisk förening och handelsbolag, vari minst tre fjärdedelar av aktierna eller andelarna ägas eller på därmed jämförligt sätt innehavas - direkt eller genom förmedling av juridisk person - av högst tio fysiska personer, b) aktiebolag, ekonomisk förening och handelsbolag, vars verksamhet är uppdelad på verksamhetsgrenar, som äro oberoende av varandra, såvida en person genom aktie- eller andelsinnehav, avtal eller på därmed jämförligt sätt har den reella bestämmanderätten över sådan verksamhetsgren och självständigt kan förfoga över dess resultat. får medge undantag från bestämmelserna i denna punkt om särskilda skäl härtill föreligger med hänsyn till verksamhetens omfattning och organisation. Över beslut i sådan fråga får talan icke föras. Beteckningarna företagsledare i fåmansföretag och närstående till sådan företagsledare eller till delägare i fåmansföretag har i denna lag samma innebörd som i kommunalskattelagen (1928:370). () () ()