mot · FZ021363 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76:1363 av om undervisningen i konsthistoria i för studerande vid svenska universitet Den romerska konsten har från antiken varit den viktigaste källan för västerlandets konst. har också den svenska konsten hämtat sina förebilder i . En romersk studieresa var länge ett obligatorium för våra konstnärer, och de svenska konstsamlingarna innehåller mycket romerskt material. Den romerska konsthistorien är därför särskilt viktig för den svenska konstvetenskapliga forskningen och undervisningen. Detsamma gäller för den långa raden av nationer med egna konstvetenskapliga forskningsinstitut i . , i oavbruten följd , har de konstvetenskapliga universitetsinstitutionerna gemensamt anordnat en konsthistorisk kurs i . Kursen har genomförts i samarbete med i , som ursprungligen byggts upp för arkeologisk forskning och intagit en framskjuten plats inom italiensk arkeologi. Institutet har inte bara ställt sina lokaler till den konsthistoriska kursens förfogande utan också stått för kursens administration och utdelat 58 stipendier till konsthistoriska kursen (sex 1967). Dessutom har en del av institutets biblioteksanslag avsatts för konsthistoriska kursens räkning, så att institutet nu äger ett icke föraktligt konstvetenskapligt handbibliotek. Kurserna i har haft 1012 deltagare , och sammanlagt 189 studerande i konstvetenskap har beretts möjlighet till fördjupade studier i romersk konsthistoria. Nominellt har kurserna haft 75 timmars seminarieundervisning, i praktiken betydligt mycket mer, varav 46 heldagsexkursioner till viktiga konsthistoriska objekt i Roms omgivning. Undervisningen har omfattat måleri, skulptur, arkitektur och stadsplanering från antiken till tiden , med tyngdpunkt förlagd till arkitekturen och till de i viktiga konstepokernas renässans och barock. All undervisning har med några få undantag ägt rum och äger rum inför de objekt som behandlas. Varje kursdeltagare fullgör två seminarieuppgifter. Härvid har de tillgång inte bara till de verk, som skall behandlas, utan även till några av de förnämsta konstvetenskapliga forskningsbiblioteken i , som hör till de bästa i och som saknar motsvarighet i vårt land. Av tillgängliga uppgifter framgår att kursens elever, liksom den svenska konstforskningen i stort, har haft utomordentligt stor nytta av Romkursen. Den kan nu sägas ingå som en viktig länk i forskarutbild ningen, och är den mest koncentrerade och grundliga utbildningen i konstvetenskap på denna nivå. Romkursens undervisning har letts av docent . Hans arvode har uppenbarligen varit ett ständigt återkommande problem. En undersökning visar att han ej fått någon ersättning för en tredjedel av den undervisning han bestridit i samband med kurserna. (19681973) innehade en docentbefattning vid , och problemet kunde då tillfälligt lösas genom att universitetskanslersämbetet tillstyrkte universitets begäran att hans undervisningsskyldighet fick fullgöras i . Därefter har undervisningen finansierats med ett arvode motsvarande , anslagna av regeringen, vartill de fem konstvetenskapliga universitetsinstitutionerna tillskjutit vardera. Antalet arvoderade undervisningstimmar har därmed förblivit oförändrat 75. Docent har emellertid hållit avsevärt mycket mer undervisning. En grundlig genomgång av den verkliga kurstiden har visat på ett genomsnitt av per kurs. För de konstvetenskapliga institutionerna är det av vital betydelse att den konsthistoriska undervisningen i får fortsätta i oförminskad omfattning. Men det har blivit alltmer problematiskt att få anslagen att räcka till även för Romkursen. Att falla tillbaka på endast de av regeringen anslagna förefaller inte rationellt. I själva verket kommer man att utdela stipendium till en kurs som saknar tillräcklig undervisning. Och eftersom kursledarens arvode inte synes tillfredsställande dimensionerat svävar också hela den framtida konsthistoriska undervisningen i i fara. Emellertid har styrelsen för i visat stort intresse för att överta hela ansvaret för den konsthistoriska kursen. Redan inför upphörandet av docent docentur vid begärde institutets verksamhet i en PM (27/2 1973) att en docentur i konstvetenskap skulle knytas till institutet. har samma krav förnyats i institutets petita utan framgång. För såväl institutet som för den konsthistoriska kursen vore det föreslagna arrangemanget den bästa lösningen. I praktiken är det institutet som genomför kursen, och det vore en avgjord fördel att slippa det delade huvudmannaskapet. Mot bakgrunden av det anförda förutsätter jag att möjligheterna att inrätta en docentur eller en motsvarande tjänst i konstvetenskap vid i ingående kommer att prövas inför nästa budget. För finansieringen av en sådan tjänst står åtminstone de nämnda till förfogande. Tjänstefrågan är emellertid också en trygghetsfråga för docent . Han är född , och tiden för hans docentur löpte ut kort innan lagen am anställningstrygghet infördes. erhåller han endast ett arvode, som till sin storlek blivit alltmer osäkert, och han saknar helt anställningstrygghet. Med tanke på de betydande insatser som han gjort för den svenska konstvetenskapliga undervisningen och forskningen i är detta förhållande klart otillfredsställande. I sammanhanget förtjänar att återges följande uttalande om honom från konstvetenskapliga institutionen vid : Docent har gjort en mycket gedigen och både pedagogiskt och vetenskapligt allt bättre insats. Han kan nu inte ersättas genom någon annan yngre eller äldre lärare. Det är sålunda väsentligt att hans anställningssituation på något sätt tryggas i samband med att frågan om den konstvetenskapliga undervisningen vid i får sin lösning. På kort sikt är det emellertid angeläget som jag ser det att i första hand säkra den konsthistoriska kursen i med början . För detta krävs minst . Som en första åtgärd i denna riktning bör därför de till universiteten för Romkursens räkning anslagna överföras till i och därutöver beviljas så att undervisningsarvodet något bättre än kan täcka den faktiska undervisningsvolymen. Med anledning av vad som sålunda anförts får jag hemställa att hos regeringen begär att de till universiteten för den konsthistoriska kursens i räkning anslagna överföres till i (I 4.) och att därutöver anslås för samma ändamål och med samma huvudman allt avseende /77.