mot · FZ021244 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 1244 av m. fl. om höjning av de allmänna barnbidragen Sammanfattning: Omsorgen om barnen och kostnaderna för barnen måste ses som en samhällelig angelägenhet. Den bästa åtgärden för att uppnå likställighet mellan föräldrar och barnlösa är en kraftig ökning av de allmänna barnbidragen. I motionen föreslås en ökning av dessa till 25 "<> av gällande basbelopp, dvs. en ökning med . per barn och år. Vidare föreslås att frågan om en än större ökning av barnbidragen och dessa större barnbidrags skattepliktighet skall snabbutredas. Den på giftermål grundade familjen är som samlevnadsform inne i något av en kris. Allt fler människor väljer utomäktenskapligt samboende eller ensamboende. Nedgången i antalet ingångna äktenskap har varit markant . 1961-1965 ingicks 55 644 äktenskap i genomnitt mot 40 417 i genomsnitt . Det innebär en relativ nedgång i förhållande till medelbefolkningen av antalet giftermål från 7,09 per tusen personer 1960-1064 till 5,05 1970-1974. med att antalet giftermål minskat har antalet skilsmässor kraftigt ökat. 1963 ägde 8 496 äktenskapsskillnader rum, 1969 12 238 och 1974 27 208. Detta betyder att av 100 000 gifta kvinnor 1974 skildes 1 449. Av alla levande födda barn föddes 9,9 '<> utom äktenskapet, 1960-1964 12,2 "i> och 1970-1974 hela 25 'V». Denna stigande trend tycks fortsätta och accelerera. 1970 föddes 18,4 ''<> och 1974 31,4 "> av barnen utom äktenskapet. Att mot denna bakgrund utforma en s. k. familjepolitik som enbart grundar sig på den giftermålsbaserade familjen och verkar för denna samlevnadsforms bevarande genom att särskilt gynna den förefaller stå i motsättning till allt fler människors faktiska situation. Samlevnadsformerna är inte oföränderliga. Människor söker sig samlevnadsformer efter sina behov av känslomässiga och förtroliga kontakter. Olika samlevnadsformer och ensamboende måste därför likställas. Den s. k. familjepolitiken, som i flera avseenden fortfarande favoriserar eller idealiserar den giftermålsbaserade familjen, verkar diskriminerande mot t. ex. alla ensamstående med eller utan barn, så länge man inte också utvecklar en särskild ensamståendepolitik. Men en sådan delning av befolkningen efter samlevnadsform är inte acceptabel. Politiken gentemot samlevnad, barnuppfostran osv. måste ha som grundval att främja kvinnornas frigörelse och likställdhet med männen och att bekämpa de roller som gör kvinnorna beroende och männen dominerande; I 1975/76. den måste sträva efter att ge möjlighet till närkontakt mellan barn och föräldrar; den måste sträva efter att ge ekonomisk och kulturell likställighet mellan föräldrar och barnlösa. Detta betyder att omsorgen om barnen och kostnaderna för barnen måste ses som en samhällelig angelägenhet. Några krav som rests inom detta område förefaller högst diskutabla. Ett av dem är tanken att man skulle differentiera arbetstiden, så att småbarnsföräldrar skulle få kortare arbetsdag än andra. Detta krav är ställt utan krav om lönekompensation, det är förrädiskt för småbarnsföräldrars eller speciellt unga kvinnors - presumtiva mödrars - arbetsmarknadssituation. Det kan ge en person med ett lätt arbete kortare arbetsdag än en person med ett tungt arbete. Kortare arbetstid behövs för alla. Det andra är tanken på ett särskilt vårdnadsbidrag till småbarnsföräldrar. Det är faktiskt så att kostnaderna är högre för äldre barn än för småbarnen. Andra åtgärder, vilka verkar konserverande på nuvarande könsroller, som föreslagits i diskussionen måste också tillbakavisas. I flera motioner till årets riksdag har vpk tagit upp viktiga krav i de berörda frågorna. Partiet har utvecklat en ekonomisk politik och en sysselsättningspolitik som är led i kampen för ett samhälle som kan garantera envar rätten till ett meningsfullt arbete. Vi har ställt krav om kortare arbetstid för alla - 7 timmars arbetsdag , 6-timmarsdag till 1980. Vi har ställt krav om kraftig ökning och förbättring av den samhälleliga barnomsorgen som bör ha som målsättning en bra och gratis barnstugeplats åt alla barn. Vi har visat riktlinjer för hur familjers och individers sociala isolering kan brytas. Vi har i ett tjugopunktsprogram tecknat nödvändiga åtgärder i kampen för kvinnans frigörelse. Vi har i flera andra motioner tagit upp viktiga krav omkring underhållsskyldigheter, bostadsmiljön osv. Den bästa åtgärden för att uppnå ekonomisk likställighet mellan föräldrar och barnlösa är en kraftig höjning av de allmänna barnbidragen. En uppskrivning av dessa till 25 "» av nuvarande basbelopp är en skälig första ökning. bör de stå i ett fast förhållande till basbeloppet, så att de hädanefter utgör av gällande basbelopp. Barnbidragen går ut med samma belopp till förälder oavsett inkomst i övrigt. Riktigheten i detta kan ifrågasättas. En metod att ändra på detta är en ytterligare uppräkning av barnbidragen och att göra dem skattepliktiga. Verkningarna av en sådan förändring bör snabbutredas. En annan stödform till barnfamiljer som redan finns är familjebostadsbidragen. Då regeringen i proposition kommer att föreslå förändringar finns anledning att återkomma till detta. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar 1. att öka de allmänna barnbidragen till . per barn och år, vilket utgör 25 "<> av nu gällande basbelopp, och att därför till prop. 1975/76:100 bilaga 7 under punkten C 1 Allmänna barnbidrag anslå ett med 1 . till 4 391 250 000 2. att de allmänna barnbidragen t. v. skall utgöra 25 "<> av basbeloppet; 3. att hos regeringen begära att en snabbutredning tillsättes för att utreda verkningarna av att göra en skattepliktig ytterligare uppräkning av de allmänna barnbidragen. (vpk) INGA (vpk) (vpk) i (vpk) i (vpk) i 1* 1975/76.