mot · FZ021870 · 1976-01-25 00:00:00 — 1975/76: 1870 av i Öskevik m.fl. om grunderna för det regionalpolitiska stödet Den större balans som , jämfört med , präglar den regionala befolkningsutvecklingen är en följd av regionalpolitiska insatser men också av ett positivt gensvar från allmänheten. En ökande valfrihet beträffande bostadsort, bostadsmiljö och arbete är en viktig social trygghetsfaktor. Under det decennium som samhället mera konsekvent satsat på regionalpolitiska åtgärder har grunden för dessa åtgärder varit stödområdessystemet. Utan tvivel var betydande åtgärder riktade till vissa stora utflyttningsområden i vårt land motiverade i ingångsskedet. Åtgärder för att bibehålla regional balans vidtogs alltför sent, och var läget akut. Samhällets instrument för planering var då inte utbyggt så att konkret underlag fanns för ett hela landet omfattande generellt system med snabbt insatta regionalpolitiska stödåtgärder. måste läget bedömas annorlunda. Även om behovet av åtgärder säkerligen även i fortsättningen kommer att vara störst i skogslänen är verkningarna av obalans så påtagliga även i de södra och mellersta delarna av landet, att omfattande åtgärder måste vidtas även där. Fördelningen av befolkning och sysselsättning inom regionerna är i många områden otillfredsställande. Koncentrationen av samhällsresurser och service till en eller ett fåtal orter inom en region får samma negativa följder som obalans mellan regionerna. Ortsklassificeringen och stödområdessystemet har medverkat till denna inomregionala obalans. Många kommuner är i stort behov av kraftfulla insatser för ökad sysselsättning och ett mera differentierat näringsliv. För att snabbt kunna motverka inomregional obalans fordras ett regionalt och lokalt inflytande över beslut om samhällsåtgärder. Underlag för sådant decentraliserat beslutsfattande finns i regionala handlingsprogram. Då statsmakterna beslutat om ett regionalt handlingsprogram och länsorganen fått möjligheter att med de resurser som ställs till förfogande förverkliga handlingsprogrammets målsättning, är säkerligen ett decentraliserat beslutsfattande väl lämpat för snabba och effektiva åtgärder i syfte att förhindra en obalans mellan och inom regionerna. Därmed är också den nuvarande metoden med särskilda stödområden inte längre motiverad. Med så långt möjligt generella åtaganden och på grundval av hela landet omfattande principer måste resurserna enligt handlingsprogrammet fördelas så, att målsättningen för de olika regionerna och kommunerna kan förverkligas. I budgetpropositionen, bilaga 13, anmäls att syselsättningsutredningen kommer att få tilläggsdirektiv att göra en allmän översyn av det regionalpolitiska stödet inför det beslut om den fortsatta verksamheten som statsmakterna bör fatta . Angeläget är att dessa tilläggsdirektiv ger utredningen möjlighet att lägga förslag till förändring av grunderna för regionalpolitisk! stöd enligt motionens syfte. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla att tilläggsdirektiven till sysselättningsutredningen utformas så att förslag kan framläggas innebärande att stödområdesprincipen som grund för regionalpolitiskt stöd ersätts med regionalpolitiska målsättningsprinciper. () i Öskevik . () i () i Nennesholm () () ()