mot · FZ02881 · 1976-01-23 00:00:00 — Motion 1975/76: 881 av m. fl. om markförvärv för militära ändamål Moderniseringen av materielen inom den svenska försvarsmakten har bl. a. inneburit inköp av effektivare och mera långskjutande kanoner för arméns räkning. Detta i sin tur har ställt krav på utvidgningar av befintliga skjut- och övningsfält och från militärledningen har framförts önskemål om nya markområden för skjutövningar m. m. Modema vapen kräver välövade besättningar för att i ett krigsläge kunna användas med full effekt. Det är sålunda nödvändigt att statsmakterna, så långt det är möjligt och rimligt, försöker tillgodose de behov av nya markområden för militär övningsverksamhet som kommer att krävas för att möjliggöra en effektiv övningsverksamhet inom försvaret. Händelser aktualiserar ånyo de problem som ofta uppkommer i samband med statliga markförvärv för militära ändamål. Människor tvingas flytta från sin invanda miljö, buller i samband med militära skjutövningar försämrar miljön för de omkringboende, markägare kan oförskyllt drabbas av ekonomiska förluster, för att bara nämna några av dessa problem. Det finns anledning att här också nämna problem av typen förstörelse av kulturlandskap, fornlämningar m. m. som i några fall blivit resultatet av de militära markförvärven. Det är i och för sig fråga om ett begränsat antal personer som berörs av denna utveckling, men tvånget att lämna sin hemmiljö kan i många fall medföra personliga problem och ekonomiska uppoffringar för den enskilde. Redan detta gör det angeläget att försöka finna former för de statliga markförvärven för militära ändamål som dels kan så långt det över huvud taget är möjligt minska olägenheterna och de ekonomiska förlusterna för de människor som drabbas, dels tillfredsställa försvarsmaktens önskemål om och behov av tillräckliga markområden för en effektiv övningsverksamhet. Enbart det faktum att den lokala befolkningen runt ett tilltänkt militärt övningsområde organiserar ett aktivt motstånd mot markförvärvet tyder på att handläggning och planering av dessa ärenden måste ses över dels i syfte att finna samrådsformer som ger den lokala befolkningen möjlighet att påverka denna planering, dels för att undvika konflikter som kan försvåra och fördyra markförvärv för militära ändamål. Om nuvarande former för sådana markförvärv inte förändras finns, enligt vår mening, uppenbara risker för en negativ attityd från medbor1 1975/76. Mot 1975/76 1975/76: 881 gamas sida gentemot det militära försvaret. På vore en sådan utveckling allvarlig med hänsyn till den viktiga roll som vårt militära försvar spelar när det gäller omvärldens tilltro till den svenska neutralitetspolitiken. Då frågorna om former och villkor för militära markförvärv är föremål för överväganden inom försvarets fredsorganisationsutredning, inskränker vi oss här till att i punktform ange några angelägna områden där förändringar bör ske. Undvikande av intrång i produktiv . Från sida hävdar vi att i princip inte skall få tas i anspråk för bebyggelse. Principen om särskilt skydd för produktiv bör även hävdas när det gäller andra åtgärder som omöjliggör livsmedelsproduktion på markområden som utnyttjas för detta. Konsekvensen härav blir att generella regler för markförvärv för militära övningsändamål skapas, som tvingar försvarsmakten i första hand att inrikta planeringen av skjutfältsutvidgningar och nya skjut- och övningsfält till områden som inte utnyttjas för livsmedelsproduktion. Både med hänsyn till livsmedelstillgången i världen och med hänsyn till våra egna möjligheter att vidmakthålla och helst höja vår självförsörjningsgrad inom livsmedelsområdet, är det önskvärt att med kompletterande bestämmelser i dessa sammanhang skapa garantier för att militära markförvärv inte minskar landets odlingsbara areal. Det militära försvarets behov av mark för övningsändamål bör i första hand tillgodoses genom ändrad användning av mark som redan tidigare är i statlig ägo. En sådan generell regel innebär att privata markägare inte i samma utsträckning som mot sin vilja behöver påtvingas en markförsäljning. Med hänsyn till det stora markinnehav som staten har, torde en markanvändningsplanering efter denna princip vara fullt möjlig att genomföra på flera håll, där nya statliga markförvärv för militära övningsändamål kan bli aktuella. Markkompensation före ekonomisk kompensation. En påtvingad försäljning av mark till staten innehåller inga regler om kompensation i form av överlåtelse av annan mark i stället för ekonomisk ersättning. Vidgade möjligheter för markägare att få kompensation för påtvingad markförsäljning genom övertagande av annan likvärdig mark i första hand statligt ägd bör skapas. Det torde då komma att innebära att man vid bedömningen av lämpliga platser för nya skjut- och övningsfält m. m. också väger in de möjligheter till markkompensationer från statens sida som föreligger. En annan viktig princip är kravet på att sådan markkompensation bör gälla likvärdig mark. De lokala lantbruksnämnderna torde i detta sammanhang kunna tilläggas uppgifter att vara skiljenämnd i de fall då staten och den private markägaren inte inbördes kunnat komma överens om värderingen av den mark som staten erbjuder som kompensa 1975/76: 881 tion för övertagande av mark i privat ägo. I detta sammanhang vill vi endast understryka vikten av att principen markkompensation före ekonomisk kompensation slås fast. Beskattningsreglerna måste ändras. Vid inköp av mark för försvarets räkning från enskilda markägare uppstår ofta problem. Berättigade intressen att få bo kvar i den invanda miljön, liksom att få behålla egen mark för fortsatt drift av jordbruk eller av annan arealbunden produktion, ställs därvid emot samhällsintresset. Även om myndigheterna så långt som möjligt söker få till stånd frivilliga överenskommelser om köp, måste ibland som en sista utväg expropriation tillgripas. Förutom att sådana ingrepp kan förorsaka svårigheter för enskilda personer, liksom bortfall av serviceunderlag för berörda bygder, kan de motsättningar som ingreppen skapar leda till icke önskvärda konsekvenser för försvarsviljan. För enskilda markägare, som tvingas avstå sin mark och kanske avflytta från orten, måste det också framstå som stötande att senare också genom beskattningsreglerna en stor del av den erhållna köpeskillingen måste avstås. För att i möjligaste mån undvika de nämnda nackdelarna med realisationsvinstbeskattningen vid ianspråktagande av mark för militära ändamål är olika möjligheter tänkbara. En möjlighet att mildra verkningarna, när markkompensation inte kunnat ske, är att förlänga den i uppskovsförordningen stadgade tiden för anskaffning av ersättningsfastighet till . En annan möjlighet är att bestämmelserna i 3 § förordningen (1951: 763) angående beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst ändras, så att ifrågavarande realisationsvinster kan bli föremål för skatteberäkning för ackumulerad inkomst, vilket f. n. endast undantagsvis är möjligt. En kombination av dessa möjligheter till ändringar i lagstiftningen skulle enligt vår mening avsevärt mildra de nuvarande nackdelarna med realisationsvinstbeskattningen och göra fastighetsägarna mindre drabbade vid markexpropriationer, som samhället anser nödvändigt att företa vid säkrande av mark för militära ändamål. Vad här sagts om ekonomisk kompensation gäller alltså sådana fall där markkompensation inte kunnat ske. Nya former för samråd måste skapas. Endast markägare, vars mark staten önskar inlösa, får på ett tidigt stadium information om den planering som pågår. Icke markägare, kommunala förtroendemän och markägare, vars mark ej direkt berörs av t. ex. en planerad utvidgning av ett skjut- eller övningsfält, får normalt information om planerna först när dessa fått en så fast form att möjligheterna till förändringar i det närmaste gjorts omöjliga. Den lokala befolkningen, markägare lika såväl som icke markägare, måste på ett tidigt stadium informeras om eventuella planer på t. ex. en skjutfältsutvidgning och ges möjlighet att dels ta ställning till planeringen som sådan, dels till detaljutformningen och gränsdragningen för en sådan utvidgning. Erfarenheterna visar, att det torde vara möjligt att åstadkomma kompromisser som kan 1975/76: 881 tillfredsställa såväl de militära behoven som den lokala befolkningens krav. Stöd för den lokala befolkningens förhandlingsmöjligheter. För att kunna bedöma militära planer på markförvärv och för att få sin syn framförd behöver såväl markägare som den lokala befolkningen i övrigt anlita juridisk och annan sakkunskap. Samhället måste betrakta den lokala befolkningen som samarbetspart och inte som motpart. För att denna befolkning på lika villkor skall kunna föra fram sin syn på planer och alternativ, måste såväl enskilda berörda som sammanslutningar av intressenter kunna få stöd ekonomiskt, juridiskt och på annat sätt. Sådant stöd måste kunna utgå ända från det att planer och alternativ börjar dryftas till dess förvärv eventuellt sker. Det torde få ankomma på regeringen att se över vilka reglementen, instruktioner, lagar och författningar som måste ses över och ändras för att de förändringar, som vi här sammanfattat i sex punkter, och som vi anser att bör fatta principbeslut om , skall kunna tillgodoses. I den mån våra förslag kräver ändring i av stiftad lag torde det få ankomma på utskottet att utforma lämplig lagtext. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi1 att beslutar att hos regeringen begära översyn av for mer och villkor för statliga markförvärv för militära ändamål och utfärda instruktioner eller, i de fall så krävs, föreslå sådana ändringar i gällande lag att motionens förslag under punkterna 13, 5 och 6 tillgodoses. () () () () * (Se även motion 1975/76: 882)