mot · FZ021599 · 1976-01-26 00:00:00 — 1975/76 1599-1607 Motion 1975/76:1599 av i om en enhetlig telefontaxa för hela landet En utjämning av telefonkostnaderna mellan landets olika delar är en viktig åtgärd från såväl rättvise- som regionalpolitisk synpunkt. I har därför krävts olika former av utjämning av telefontaxorna, och vissa motionärer har begärt en för hela landet enhetlig taxa. Som en följd av framställningar i och förslag från den inom arbetande telefontaxeutredning beslutade regeringen om viss utjämning av taxorna innebärande bl. a. att den dittillsvarande högsta avståndsklassen för rikssamtal slopades. Med anledning av motion till riksdag om ytterligare utjämning av telefonkostnaderna underströk ett enigt trafikutskott i sitt av godkända betänkande (TU 1975:6) angelägenheten av att arbetet inom 1969 års telefontaxeutredning skulle fullföljas och att utskottet förväntade sig härav och i enlighet med tidigare gjorda uttalanden förslag till långtgående utjämning av telefontaxorna. har lagt fram nya förslag som går ut på att ytterligare minska avståndets inverkan på telefonkostnaderna. Beslutet får ses som ett steg på vägen mot en avsevärt mer utjämnad telefontaxa, där målsättningen bör vara en för hela landet enhetlig taxa. En enhetstaxa för hela landet skulle medföra att vi finge ett från telekommunikationssynpunkt betydligt rundare . En delreform - utöver tidigare i olika sammanhang aktualiserade - skulle kunna vara att införa en enhetstaxa vid samtal till olika statliga myndigheter. Allteftersom den statliga förvaltningen växer blir medborgarnas och företagens telefonsamtal med statliga myndigheter allt flera. Oberoende av var en central myndighet är förlagd innebär det rikssamtal för majoriteten medborgare, när de ringer till myndigheten, varför kostnaden åtminstone vid längre samtal blir rätt stor. Telefonsamtalen blir ofta långa på grund av att den som ringer upp får vänta innan han får tala med den befattningshavare som handlägger vederbörandes ärende eller av annan anledning är lämpligast att lämna upplysningar. Det kan otvivelaktigt ses som ett rättvisekrav att alla medborgare telefonledes för samma kostnad kan nå varje statlig myndighet oberoende av dess lokaliseringsort. Likaså bör varje länsinnevånare kunna nå länsmyndigheterna per telefon utan att betala för rikssamtal. Tekniskt är det möjligt att införa någon form av det antydda systemet. Den ena lösningen vore att myndigheterna hade en särskild nummerserie, som endast medförde markeringar som för lokalsamtal. 1 1975/76. vore att myndigheterna skulle få s. k. solonummer (arbetsnamn) som snart kan erbjuda och som innebär att mottagaren debiteras kostnaden för samtalet. Denna senare lösning leder därför ej till intäktsbortfall för genom sänkta avgifter, vilket däremot den förstnämnda lösningen skulle medföra. Möjligheterna att införa någon form av system innebärande lika låg kostnad för alla för att nå centrala myndigheter och för länsinnevånarna att nå de statliga myndigheterna på länsplanet bör prövas, därest ej en för hela landet enhetlig telefontaxa avses bli införd . De myndigheter och liknande det skulle gälla på riksplanet avser jag inte närmare att precisera här men vill ändock som exempel nämna centrala myndigheter och verk, institutioner, utbildningsanstalter samt domstolar med undantag av tingsrätterna, vilka borde föras till samma grupp som statliga regionala organ och alltså kunna nås av alla inom länet. Med hänvisning till det anförda hemställs att - därest ej en för hela landet enhetlig telefontaxa beslutas bli genomförd - hos regeringen begär att frågan om införande av enhetlig telefontaxa för samtal från hela landet till centrala statliga myndigheter och institutioner m. m. och för alla abonnenter i respektive län för samtal till regionala statliga myndigheter inom länet prövas enligt vad i motionen anförts.