mot · FZ021647 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar i och om den kommunala avfallshanteringen gäller vissa ändringar i kommunala renhållningslagen (SFS 1974:1023). Från samma tidpunkt gäller också en särskild renhållningskungörelse (SFS 1974:1024). I den proposition (1974:163) som föregick författningsändringarna omnämndes att de syftade till att öppna möjligheter för kommunerna att i större utsträckning själva bestämma om närmare omfattning av renhållningsverksamheten i glesbygd. Kommunala renhållningslagen, som trädde i kraft , utvidgade kommunens skyldighet att forsla bort hushållsavfall till att avse hela kommunens område. bestämmelser omfattade i huvudsak endast stads- eller byggnadsplanelagda områden. Denna skyldighet - som kallas det obligatoriska kommunala renhållningsmonopolet eller det kommunala renhållningsansvaret - innebär bl. a. att kommunen skall ombesörja bortforsling av hushållsavfall från fastighet där sådant avfall uppkommer, om inte beviljar kommunen dispens från denna skyldighet. Den kommunala renhållningslagens föreskrifter i detta avseende innebär ett stort ansvar och omfattande arbete för kommunerna. På olika sätt har kommunerna sökt att fullgöra detta renhållningsansvar på ett effektivt sätt och till rimliga kostnader. Tyvärr har det förekommit en skarp kritik från invånare i en rad kommuner mot bestämmelserna angående den kommunala sophämtningen. Denna kritik har skärpts högst avsevärt, och resp. kommuner har fått ta del av allt fler klagomål från invånare som i många fall finnér sophämtningen helt meningslös och upplever bestämmelserna som orättvisa. Många hushåll kan ta hand om sitt avfall på ett i alla avseenden tillfredsställande sätt utan att därmed behöva anlita den kommunala sophämtningen. Trots att så kan vara förhållandet har dispens förvägrats dem. Detta kan inte vara tillfredsställande och upplevs som en form av tormynderi. I pressen har relaterats exempal på lagsökning av medborgare som vägrat att erlägga avgift, emedan de själva tagit hand om sitt avfall på ett sådant sätt att varken hälso- eller miljöskäl åsidosatts. Enligt vår mening borde det vara möjligt för kommunerna att i större utsträckning än vad som sker bevilja dispens åt de kommunmedborgare som själva kan ta hand om sitt hushållsavfall. Enligt vår mening borde den lagstiftning som gäller vara tillfredsställande, och genom smidig handläggning skulle behov ej finnas för en begäran om en uppmjukning av gällande lag, men mängden av klagomål, förmedlade inte minst genom massmedia, säger oss att det kan finnas anledning till en utvärdering av gällande lag trots att lagen endast varit i kraft . Enligt vår mening talar starka skäl för att bestämmanderätten över samtliga frågor beträffande avfallshanteringens omfattning och organisation helt överförs till kommunen. Med andra ord: kommunen skall själv få avgöra huruvida vissa områden inom kommunen ej skall omfattas av den kommunala sophämtningen. Även om det kan synas märkligt att en kommun kan bevilja sig själv dispens, så kan man ändock inte komma ifrån det kommunala ansvaret gentemot kommunmedborgarna. Om kommunerna själva kunde ge områdesdispens så kunde man därmed undvika tidsödande arbete och byråkratiskt krångel, som man stärker den kommunala självbestämmanderätten. Sedan har man från kommunmedborgarnas sida alltid möjlighet att i vanlig ordning besvära sig. Enligt vår mening är det också angeläget att man på bästa sätt tar vara på våra resurser, utan att de miljövårdande aspekterna åsidosätts. Avfallet skall om möjligt återvinnas; detta är ett led i att tillvarata naturresurser. Den som kan ta hand om sitt avfall på egen hand bör enligt vår mening stimuleras därtill och inte tvingas utnyttja det kommunala sophämtningsmonopolet. Största möjliga frihet skall, enligt vår mening, medges kommunmedborgarna i detta avseende. Med hänvisning till det anförda hemställs att anhåller att regeringen ändrar renhållningskungörelsen (SFS 1974:1024) i syfte att ge större dispensmöjligheter från det obligatoriska kommunala renhållningsmonopolet.