mot · FZ02330 · 1976-01-15 00:00:00 — Motion 1975/76: 330 av m. fl. om förstatligande av affärsbankerna Sammanfattning: Anhängarna till att stora affärsbanker kontrolleras av storkapitalister brukar dölja sin ståndpunkt genom att påstå att staten redan har en betydande kontroll över bankväsendet. Detta argument är felaktigt - det är inte makten att föra en mot det kapitalistiska samhället stridande kreditpolitik eller storleksandelar på kreditmarknaden som är det avgörande vid en bedömning av affärsbankernas roll. Det är deras roll som avstamp för inflytande på börsen, för maktpositioner i investment- och holdingbolag och direkt i industriföretag som gör de privata affärsbankerna till viktiga centra för storkapitalets makt. Ett förstatligande av de privata affärsbankerna är därför ett viktigt led i kampen mot den privata maktkoncentrationen. Kravet på förstatligande av affärsbankerna har en bred anslutning bland arbetare och lägre tjänstemän. Det har i många olika sammanhang rests inom olika delar av arbetarrörelsen. De privata affärsbankerna är centrum för stora delar av storfinansens yppersta krets och dess maktutövning över mångas arbete och liv. Förslag om förstatligande av affärsbankerna har ställts också i men har icke vunnit bifall. Anhängarna till att stora affärsbanker kontrolleras av storkapitalet brukar använda som argument att staten redan har en betydande kontroll över bankväsendet. Därvid pekar de på följande fyra omständigheter. har stort inflytande över räntesatser och vissa kapitalrörelser. Flera lagar ger möjligheter att påverka bankernas politik. Bankinspektionen kontrollerar att bankerna sköts på ett riktigt sätt. Den har stora möjligheter att se till att missförhållanden blir rättade. Statliga styrelserepresentanter i bankernas ledning ger ytterligare inflytande. De privata affärsbankerna spelar nu inte längre en dominerande roll inom kreditgivningen. AP-fonderna, Investeringsbanken, och andra statliga kreditinstitut spelar en allt större roll. Dessa statliga institut kan utöva stark påverkan på kreditmarknanden. Dessa argument går vid sidan om sakens kärna. Den styrande funktion som har över delar av bankernas politik och bankinspektionens kontroll av bankernas verksamhet påverkar inte bankernas roll som centrum för storkapitalets maktutövning. Det är inte i första hand makten att föra en mot det kapitalistiska samhället stridande kreditpolitik eller att missköta bankerna som är den maktposition som angrips av dem som vill avhända storkapitalet affärsbankerna. Det inflytande de statliga styrelserepresentanterna har haft har varit ringa. Deras insyn har begränsats till det de skall få se. Avgörande beslut, som t. ex. sammanslagningen av två av de största affärsbankerna , kan fattas utan att statens styrelserepresentant får kännedom om det innan saken är klar. Även det fjärde argumentet träffar snett. Det är inte bankernas andel av den totala kreditgivningen som här är det avgörande - det är bankernas roll som avstamp för börsverksamhet, för maktpositioner i investment- och holdingbolag och direkt i industriföretag som gör dem till så viktiga centra för storkapitalets makt. Att de förlorar andelar på kreditmarknaden innebär bara att en av deras funktioner minskar i relativ betydelse. Dessutom hör till bilden att bankerna har avgörande andelar av kreditgivningen till näringslivet. Det är främst när det gäller kreditverksamheten inom bostadssektorn och till kommunerna som bankerna spelar en mindre framträdande roll. De privata affärsbankerna svarar för över 40 °o av den direkta kreditgivningen till industrin. Anhängarna av privatägda affärsbanker har således icke hållbara argument, om de uppger sig vara motståndare till storkapitalistisk maktkoncentration. Kravet på förstatligande av affärsbankerna är fortfarande ett viktigt krav i kamp mot storfinansens makt. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag om att i statens ägo överföra de privata affärsbankerna. (vpk) i (vpk) i