mot · G0021504 · 1976-01-01 00:00:00 — Tecken tyder på att den nya amerikanska administrationen med större kraft än sin föregångare avser att verka för effektiva resultat i fråga om begränsningen såväl av de strategiska vapnen som av de konventionella styrkorna. Den politiska avspänningsprocessen måste, som den socialdemokratiska regeringen ofta framhållit, för att kunna bestå och fördjupas följas av en begynnande nedrustning. Den europeiska säkerhetskonferensen innebar de första stegen mot vad som brukar kallas förtroendeskapande åtgärder på det militära området. Detta är ett första men dock viktigt steg för att åstadkomma större öppenhet. Den planerade uppföljningen i bör kunna utnyttjas inte bara för att fastställa erfarenheter av de två åren utan även till att driva arbetet vidare. har genom den förda säkerhetspolitken kunnat bidra till stabili teten i norra delen av . Det är betydelsefullt att vi inte genom ensidiga åtgärder åstadkommer en utveckling som bidrar till att skapa föreställningar om att vi skulle avse att rubba denna balans och stabilitet. Ett fullföljande av ekonomiska inriktning av försvaret är förenlig med en sådan inriktning av politiken. Oljekrisen och bristande resultat av dialogen mellan i- och uländerna har aktualiserat frågan om den ekonomiska krigföringens roll. Kampen om råvaror och energi kan komma att bli allt hårdare . Det kan innebära fördelar för de råvaruproducerande länderna, men också utsätta dem för risker för stormaktshot. Vårt land bör verka för en ökad rättvisa mellan i- och . Vi bör också, i medvetande om risken för störningar i det ekonomiska samarbetet, säkerställa ett skydd mot ekonomisk krigföring mot vårt land. måste även , inte minst inom de internationella organen, aktivt arbeta för att konflikter löses med fredliga medel och att garantier skapas för de enskilda nationernas rätt att forma sin egen framtid. Vi bör därför verka för att stärka FN:s ställning. Målet är nu liksom tidigare ett kollektivt säkerhetssystem. Detta mål är dock tyvärr ännu avlägset. har valt att stå utanför de militära allianserna och blockbildningarna i , med syfte att i krig vara neutrala. Vi formar därigenom själva vår utrikespolitik men har också att, om ett krig skulle bryta ut i vår omvärld, själva svara för säkerhet och vårt oberoende. Vi får inte ge andra makter någon grund för misstanken att svenskt territorium kan ställas till en annan makts förfogande och vara bas för angrepp. Säkerhetspolitikens utformning får inte skapa misstro eller förväntningar hos andra stater. Mot här angiven bakgrund finner vi, liksom försvarsutredningen i sitt första betänkande (SOU 1976:5), att den svenska säkerhetspolitiken bör O bidra till en fredlig utveckling i världen genom att bl. a. söka undanröja konfliktorsaker, O bidra till utjämning av motsättningar och till större förståelse mellan folken, O bidra till att skapa en värld, där även små stater kan hävda sina intressen, O bidra till att minska maktblockens intressen att dra in i eventuella krig, O redan i fred tillvarata våra intressen genom att slå vakt om den internationella solidariteten, O värna våra demokratiska friheter och rättigheter, O förhindra eller lindra fredskrisers negativa verkningar. Detta betyder att enligt vår mening bör den av godkända och bekräftade, i det följande återgivna inriktningen av säkerhetspolitiken ligga fast. säkerhetspolitik, liksom andra länders, syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. För att nå de säkerhetspolitiska målen behövs fortfarande ett efter våra förhållanden starkt och balanserat totalförsvar. Det förslag vi lägger fram uppfyller detta mål. Den borgerliga regeringen vill i den framlagda försvarspropositionen ge intryck av att den avser att fullfölja den säkerhetspolitik som socialdemokratin fört i regeringsställning, bl. a. genom att ansluta sig till vad försvarsutredningen förordat i sitt första betänkande om inriktningen av säkerhetspolitiken. Men i åtskilliga och väsentliga avseenden gör man dock avvikelser från den tidigare förda politiken och från utredningens förslag eller utelämnar väsentliga delar av dess synpunkter. Särskilt framträdande är detta i fråga om avsnitten om avspänning och nedrustning samt om utvecklingsländerna. I det sistnämnda fallet väljer föredraganden att inte alls behandla utredningens uppfattning om behovet av ökade insatser för att motverka eller häva underutvecklingen. Likaså utelämnas en anslutning till vad utredningen anfört om vårt lands intresse att söka bidra till en annan och rättvisare ekonomisk ordning. Betecknande nog tar föredraganden inte heller upp utredningens resonemang om de multinationella företagens roll i denna utveckling. När föredraganden redovisar sin anslutning till utredningens uppfattning om att vårt land i ökande utsträckning bör medverka för en ökad allmän säkerhet, har på sätt som beskrivits utredningens konstaterande om sambandet mellan önskemålen om nedrustning och strävandena för en ny ekonomisk världsordning kopplats bort. Något instämmande i behovet av en sådan ordning görs inte. har t. ex. tidigare - under den socialdemokratiska regeringen - förklarat sig beredd att delta i en internationell nedrustning. Ej heller något sådant uttalande görs i förevarande proposition. Regeringen har över huvud undvikit att konkret behandla vårt lands fortsatta agerande i nedrustningssammanhang, trots att man bejakat försvarsutredningens uttalande om nedrustningspolitiken som en del av den samlade säkerhetspolitiken. Även när det gäller totalförsvarets utveckling kan man konstatera skillnader gentemot den tidigare politiken och utredningens förslag. Genomgående är därvid att det militära försvaret tilldelas en mer framskjuten roll inom totalförsvaret. Taget vart och ett för sig kan dessa exempel självfallet inte anföras som argument för att regeringen slagit in på en ny väg. Men sammantaget ger de en ny och annan bild av den svenska säkerhetspolitiken. Den borgerliga regeringen gör andra bedömningar och avvägningar. Socialdemokratins förslag innebär ett konsekvent fasthållande vid den tidigare säkerhetspolitiska inriktningen, vilken också försvarsutredningen i sitt första betänkande enhälligt ställde sig bakom. Vägledande för utformningen av våra i förevarande motion redovisade förslag och synpunkter har varit den socialdemokratiska partikongressens ställningstaganden , vilka också legat till grund för reservationen i utredningens andra betänkande av i och . Samhällsekonomiska och statsfinansiella utgångspunkter Vid bedömningen av insatserna för totalförsvaret under den kommande planeringsperioden kan man givetvis inte bortse från samhällsekonomiska och statsfinansiella förhållanden. pekade t. ex. i sitt betänkande på det begränsade utrymmet för ökad offentlig och privat konsumtion om målet att nå balans i våra utrikesaffarer skulle uppnås. Vid behandling av den socialdemokratiska regeringens förslag i anledning av detta betänkande förelåg enighet om dessa bedömningar. Som framhållits i motionen 1976/77:1294 om den ekonomiska politiken finns det en råd exempel från vår omvärld på att permanenta underskott i utrikeshandeln och långsiktigt svaga statsfinanser gör det allt svårare att förverkliga full sysselsättning och att trygga medborgarnas inkomster och sociala förmåner. Den borgerliga regeringen har med sitt kraftiga budgetunderskott och stora utlandsupplåning slagit in på en sådan farlig väg i den ekonomiska politiken. Vi löper risken att komma in i en permanent underskottssituation i utrikeshandeln med en därtill hörande kraftig upplåning utomlands. Socialdemokratin har i sitt alternativ till den borgerliga ekonomiska politiken föreslagit en kraftig begränsning av det statliga budgetunderskottet. Förbättringen är ca . I ovan angivna motion har vi preciserat våra yrkanden. I det ekonomiska läge vårt land genom den borgerliga regeringens försorg nu befinner sig i måste alla offentliga utgiftsökningar underkastas en noggrann prövning. Regeringens förslag i propositionen 1976/77:74 innebär en kraftig ökning av framför allt det militära försvarets utgiftsnivå. I förevarande sammanhang är den desto mer betydelsefull som den innebär ett åtagande som sträcker sig utöver nästa budgetår. Den föreslagna utgiftsökningen för det militära försvaret torde i reella termer vara den största anslagshöjningen den borgerliga regeringen lägger fram och utgör därmed ett klart belägg på hur man prioriterar användningen av de gemensamma Betecknande nog har regeringen över huvud inte berört frågan om det samhällsekonomiska och statsfmansiella utrymmet för den föreslagna kraftiga utökningen av det militära försvarets kostnader. Detta är desto mer anmärkningsvärt som den borgerliga regeringen numera klart medger att dess politik medför avsevärda statsfmansiella problem. Vi har tidigare framhållit att det saknas säkerhetspolitiska skäl för den borgerliga regeringens förslag om en väsentlig höjning av militärkostnaderna. Vi kan inte heller finna att det samhällsekonomiska och statsfmansiella utrymmet medger denna höjning. Viljan till försvar är starkt förankrad i det svenska folket. Men denna vilja är självfallet beroende av i vilken utsträckning medborgarna känner gemenskap med samhället. Det är svårare att vinna uppslutning för försvaret om människor känner otrygghet inför sina möjligheter att få arbete och sysselsättning. Brister samhället i kraven på omsorg om barnen och omvårdnad om de äldre, hjälper inte ökade militärutgifter för att höja värnkraften. Försvarsfrågan kan därför inte avskärmas till att vara en debatt om kostnader och vapensystem. Den hänger nära samman med insatser för medborgarnas välfärd - i syfte att undanröja sociala, ekonomiska och kulturella orättvisor och därmed klasskillnaderna i vårt samhälle. De socialdemokratiska förslagen till årets riksdag har denna angivna inriktning. Allmänna riktlinjer för totalförsvaret Vi har i det föregående förklarat att enligt vår uppfattning måste säkerhetspolitiken som ett inslag innefatta ett efter våra förhållanden starkt och balanserat totalförsvar. För att detta rätt skall kunna fylla sin uppgift måste det vara allsidigt sammansatt och kunna verka i skilda situationer. Vi delar försvarsutredningens uppfattning (SOU 1976:5, s. 205) att totalförsvaret skall ha sådan styrka, sammansättning och beredskap samt vara så väl förberett för krig, att ett angrepp mot skulle fordra så stora uppoffringar och resurser samt kräva så att de fördelar en angripare kan vinna med angreppet inte rimligen kan bedömas vara värda insatserna. 1 kravet på allsidighet och styrka ligger enligt vår uppfattning också förberedelser inför olika slag av ekonomiskt hot samt för s. k. fredskriser. Däri ligger också att kunna tillförsäkra civilbefolkningen ett tillfredsställande skydd. Krig och kriser kan väntas beröra hela samhället och hela befolkningen. Totalförsvaret bör därmed självklart bli en hela folkets angelägenhet, uttryckt i bl. a. allmän värnplikt och civilförsvarsplikt. Av det sagda följer också behovet av en ytterligare integration mellan civila och militära funktioner i samhället liksom också behovet av att i den fredstida planeringen beakta totalförsvarets särskilda behov; i avsnittet 6.3 återkommer vi till en särskild fråga i detta sammanhang. Vi vill kraftigt understryka vad som uttalades i direktiven till försvarsutredningen, nämligen att samhällets utveckling självfallet skall styras av medborgarnas fredstida önskemål och behov. Detta uttalande återfinns betecknande nog inte i regeringens proposition. Vårt land kan inte anses ha strategiska mål av sådan betydelse att vi utgör ett primärt mål för någon stormakt. Vid ett krig i kan dock vårt territorium få betydelse som genomgångsområde vid större operationer. Det torde i så fall bli fråga om angrepp med konventionella vapen. Vi kan komma att - utan att bli indragna i krig - påverkas i vår försörjningssituation av avspärrningar och hot om och ekonomisk krigföring. Det svenska samhället och dess resurser är, som försvarsutredningen framhåller, i flera avseenden en förutsättning för säkerhetspolitiken och totalförsvaret. Ekonomisk styrka, hög industrikapacitet, viktiga råvaror och lagring av dessa, effektivt jordbruk och en befeolkning med hög utbildningsnivå och utan större inre motsättningar är betydelsefulla faktorer för möjligheterna till motstånd mot yttre hot. Vårt totalförsvar måste utformas så, att det kan möta de yttre hot som angetts i det föregående. De ingående komponenterna - militärt försvar, civilförsvar, ekonomiskt försvar och övrigt totalförsvar - är i så måtto lika betydelsefulla. Försvar mot militärt angrepp är som försvarsutredningen framhållit en viktig utgångspunkt för totalförsvarsplaneringen. När den borgerliga regeringen i stället använder uttrycket den viktigaste utgångspunkten, får detta ses som ett uttryck för den annorlunda inriktning av säkerhetspolitiken och avvägning inom totalförsvaret som den borgerliga regeringen förordar. I den mån ett militärt angrepp skulle ske mot vårt land skall strävan vara att i det längsta förhindra angriparen att få fast fot på svensk mark. Vi måste därvid utnyttja de fördelar den svenska terrängen och de resurser det svenska samhället har. Vi bör planera för att genomföra försvarsstriden med stöd av i förväg utförda befästningar, sambandssystem, lokalkännedom och fredstida övningar. På grund av den militärgeografiska situationen behöver vi en antalsmässigt relativt stor försvarsorganisation. Detta kan endast åstadkommas med allmän värnplikt. En sådan organisation ger möjlighet till ett effektivt och uthålligt motstånd över hela landets yta. Uthålligheten i vår försvarsorganisation är en faktor som i hög grad bidrar till att avhålla från angrepp. Vi bör därför inrikta det militära försvaret till att vara ett djupförsvar med möjligheter till kraftsamling vid gräns och kust. Det militära försvaret bör också som försvarsutredningen anfört i sitt första betänkande kunna möta överraskande angrepp och därför som utformas så, att det i huvudsak är stridsdugligt efter en snabbt genomförd mobilisering. Vår utrikespolitiska linje i situationer av avspärrning förutsätter att vi inom landet har tillgång till förnödenheter och produktionskapacitet för nödvändig försörjning. Förberedelser för produktionsomläggning måste göras och förslag utgör i dessa avseenden en god grund. Vi är starkt beroende av en handel med utlandet för att kunna upprätthålla vår nuvarande levnadsstandard. Det är emellertid en stor skillnad mellan denna standardnivå och vad som absolut krävs för att vi skall kunna överleva - vad som skulle kunna kallas överlevnadsminimum. I detta avseende har vårt beroende av utlandet inte ökat lika snabbt som de totala importsiffrorna. I själva verket är vår inhemska produktion av ett stort antal varor och tjänster som är nödvändiga för vår överlevnad -1, ex. baslivsmedel, kläder, bostäder, elenergi m. m. - större än vad den var under . Detta gäller naturligtvis inte alla områden. Förstora delar av vår energiförsörjning har det utländska beroendet sannolikt ökat genom att viktiga delar av den inhemska produktions - och distributionsapparaten är beroende av petroleumprodukter. Men det är också på detta område som vi har det mest ambitiösa lagringsprogrammet. Det finns alltså anledning att i debatten om vårt utlandsberoende göra en distinktion mellan vad vi behöver för att upprätthålla vår nuvarande standardnivå och det minimum vi är beroende av för att överleva,om vi politiska viljan. En stor del av vår nuvarande import utgörs av varor som är undgängliga i kristid. Totalförsvaret måste inbegripa en särskild planering mot fredskriser. I en sådan situation måste strävan vara att söka i största möjliga utsträckning bevara den standard och den livsföring som medborgarna vant sig vid. I försvarsdebatten har frågan om alternativa försvarsformer, främst civilmotstånd och gerillaförsvar diskuterats. har i särskilt sammanhang redovisat vilken roll civilmotstånd skulle kunna spela i den svenska säkerhetspolitiken. Utredningen har kommit till den slutsatsen att civilmotståndet inte kan utgöra något hållbart alternativ till det militära försvaret men vill inte utesluta att även icke-militärt motstånd kan ge värdefulla bidrag i det samlade motståndet. Vi delar denna ståndpunkt, liksom utredningens förslag att förutsättningarna för och genomförandet av olika former av motstånd - däribland civilmotstånd - bör utredas. Eftersom regeringen inte anslutit sig till detta utredningens förslag, anser vi att bör begära att utredningsarbetet skall äga rum. Målet för säkerhetspolitiken är att hålla landet utanför krig och konflikter och därigenom säkerställa en fortsatt politisk, ekonomisk och social utveckling av vårt land i enlighet med vår egen vilja. Inom säkerhetspolitiken bör tyngdpunkten ligga vid åtgärder med syfte att förebygga konfliktorsaker samt kris- och krigsrisker. Spänningar, konflikter och orättvisor måste ersättas med politisk avspänning, militär nedrustning och internationellt samarbete. I avsnitt 1 av denna motion har vi utförligt redovisat vår inställning i dessa frågor. Socialdemokratin ser ett efter våra förhållanden starkt och balanserat totalförsvar som en nödvändig del av säkerhetspolitiken. Detta innebär att vi även är beredda till en satsning på totalförsvaret av i stort sett samma reala storleksordning som . Vår syn på de samhällsekonomiska och statsfinansiella förhållanden som har beaktats i detta sammanhang har angetts i avsnitt 2 i motionen. Totalförsvarets yttersta grundval är samhörighet och gemenskap hos medborgarna. Genom samverkande totalförsvarsfunktioner kan vi skapa viktiga förutsättningar att stå utanför krig. För detta syfte behöver vi en fungerande folkförsörjning i olika situationer. Genom det ekonomiska försvaret söker vi trygga överlevnadsmöjligheterna om vi blir isolerade. Genom civilförsvaret söker vi förebygga och hindra skador bland civilbefolkningen om krigshandlingar skulle drabba vårt land. Det militära försvaret är det yttersta medlet att söka förhindra att vårt lands självständighet går under genom yttre våld. Under sådana förhållanden är inte bara landets suveränitet utan också de demokratiska funktionerna hotade. En vilja till försvar kan bara upprätthållas om vi slår vakt om de demokratiska grundvärderingarna. De viktigaste medlen för detta är den fria nyhetsförmedlingen, rätten till information och fri opinionsbildning. Det psykologiska försvaret skall under krigstid säkerställa dessa funktioners fortbestånd. Totalförsvaret innefattar även andra viktiga komponenter som sjukvård och kommunikationer. Även under krig har landet en civil högsta ledning. Riksstyrelsens, riksdag och regering, verksamhet finns reglerad i grundlagen och andra författningar. För de flesta civila myndigheter finns en planläggning och en organisation för verksamheten under krigsförhållanden. Totalförsvarets komponenter blir med detta synsätt i princip lika betydelsefulla och beroende av varandra. Brister på ett område kan försvåra ett fullt utnyttjande av de övriga delarna. För den närmaste planeringsperioden anser vi att man inom totalförsvaret bör ge förtur för en satsning på civilförsvar, ekonomiskt försvar samt sjukvården. Även för psykologiskt försvar m. m. behöver förstärkningar göras. Vi har däremot kommit till slutsatsen att kostnaderna för det militära försvaret bör vara i stort sett oförändrade och avvisar därför regeringens förslag som innebär väsentliga avvikelser från inriktningen försvarsbeslut och avsevärda kostnadshöjningar för det militära försvaret. Likväl kommer även enligt vårt alternativ det militära försvaret att fortsättningsvis tilldelas den avgjort största delen av totalförsvarets anslag. Vi bedömer att den av oss förordade inriktningen av det militära försvaret väl svarar mot de säkerhetspolitiska behoven som de har beskrivits i utredningens första betänkande. Genom att systematiskt ta till vara den allmänna värnpliktens och den tekniska utvecklingens möjligheter kan dagens försvarsorganisation vidareutvecklas för framtidens behov. Nya tekniska tillämpningar kan nyttiggöras. Med folkförsvaret som ideologisk grund och med ett tillvaratagande av den moderna teknikens möjligheter kommer försvaret att även bidra till upprätthållandet av en fast och konsekvent neutralitetspolitik. Vårt förslag beaktar det samhällsekonomiska och statsfinansiella utrymmet för försvarssektorn. Med den av oss föreslagna inriktningen kan balans skapas mellan uppgifter och resurser. All personal - fast anställda, värnpliktiga, civilförsvarspliktiga och frivilligt tjänstgörande - kan fa meningsfyllda uppgifter och deras kunskaper och erfarenheter tas till vara under demokratiska former. Med denna utgångspunkt förordar vi att det fastställda målet för totalförsvaret fortfarande bör gälla som en allmän politisk manifestation. Lydelsen är följande: Totalförsvaret är en hela svenska folkets angelägenhet och skall bygga på medborgarnas personliga insatser, som för vapenföra manliga medborgare grundas på allmän värnplikt. Det skall ge uttryck för vår vilja att bevara landets frihet. Totalförsvaret skall vara så förberett för kriget att det verkar fredsbevarande. Det skall därför ha sådan styrka, sammansättning och beredskap att ett angrepp mot fordrar så stora resurser och uppoffringar samt tar så att de fördelar som står att vinna med angreppet rimligen inte kan bedömas värda insatserna. Totalförsvaret skall snabbt kunna höja beredskapen och utveckla full styrka. Totalförsvaret skall vara så utformat att det kan motstå skilda angreppsformer och verka i olika militärpolitiska lägen. Totalförsvaret skall vara så utformat att resurser kan avdelas för svenskt deltagande i verksamhet i syfte att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet. Under fredstid och under krig mellan främmande makter varunder är neutralt skall försvarsmakten avvisa kränkningar av vårt territorium. Civilförsvaret jämte andra berörda grenar av totalförsvaret skall vidta åtgärder för att skydda befolkningen mot skadeverkningar på grund av krig i vår omvärld. Det ekonomiska försvaret skall bidra till att trygga vår försörjning om vårt land blir hänvisat till egna försörjningsresurser på grund av i vår omvärld inträffade konflikter. Invasionsförsvar skall vara försvarsmaktens viktigaste uppgift. Om utsätts för angrepp skall försvarsmakten möta detta och i det längsta förhindra att angriparen får fast fot på svensk mark. I varje del av landet skall bjudas segt motstånd, om så erfordras även i form av det fria kriget. Civilförsvaret skall skydda befolkning och egendom mot skador av fientliga anfall samt rädda överlevande vid sådana anfall. Folkförsörjningen i vidaste bemärkelse skall tryggas genom det ekonomiska försvaret. En fast försvarsvilja skall vidmakthållas och varje försök att undergräva vår motståndsanda och tilltron till vår förmåga att motstå angreppet skall motverkas genom psykologiskt försvar. Sjukvård, socialvård, polisväsende, kommunikationer samt annan samhällelig verksamhet skall anpassas med hänsyn till inriktningen av de samlade försvarsansträngningarna. Totalförsvarets olika delar skall samverka och understödja varandra i syfte att nå största möjliga försvarseffekt. 2 1976/77. 3.3 Planeringen m. m. av totalförsvaret Inom totalförsvarssektorn pågår ett löpande studie-, utrednings- och planeringsarbete. Riktlinjerna för detta har tidigare underställts och godkänts av . I planeringssystemet ingår en fortlöpande parlamentarisk medverkan genom bl. a. insyn från utrikes- och försvarsutskotten.