mot · G0026 · 1976-10-11 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:194 om TV-övervakning TV-övervakning har blivit ett allt flitigare brukat medel i samhällets och vissa privata organs övervakning och sociala kontroll. Självfallet finns det tillfällen då TV-övervakning kan erbjuda fördelar i förhållande till andra övervakningsmetoder. Därför kan ett totalförbud knappast komma i fråga. Ändå finns det anledning att se kritiskt på den pågående utvecklingen. TV-övervakning innebär att alltmer av den sociala kontroll som i och för sig är nödvändig i varje samhälle mekaniseras, avhumaniseras och anonymiseras. Överheten framträder alltmer sällan i form av människor av kött och blod som kan ge möjlighet till en mänsklig aspekt i relationen mellan enskilda människor i övervakningssituation och samhällsapparaten. TV-kameran blir ett mellanled som klipper av direktkontakten mellan övervakare och övervakad, tillåter övervakare att anonymt iakttaga och föranstalta om åtgärder mot den övervakade. Det är ganska uppenbart att en sådan utveckling innebär ett hot mot individuell integritet, förstärker maktklyftor och bidrar till den allmänna förtingling av mänskliga relationer som är ett av det moderna industrisamhällets allvarligaste problem. Därför måste samhällets strävan vara att nedbringa TV-övervakningen till ett absolut minimum. Mot den bakgrunden är lagförslaget visserligen ett steg i rätt riktning men långtifrån till fyllest. I princip föreslås att all dold TV-övervakning förbjuds. Enligt 3 § får övervakningskamera ej brukas med mindre upplysning därom lämnas genom anslag eller på annat lämpligt sätt. Det förefaller som om propositionen ställer alltför långtgående förhoppningar på de effektiva verkningarna av denna informationsplikt. Om en total och genomgripande information om all förekommande TV-övervakning vore praktiskt genomförbar, skulle naturligtvis enskilda människor få en viss möjlighet att skydda sig mot integritetsinskränkningar och andra negativa effekter. Men i praktiken lär informationens genomslagskraft med nödvändighet ofta bli begränsad. I specialmotiveringen till förslaget skiner också detta faktum tydligt igenom. Så heter det t. ex. på s. 24 att "det givetvis inte (kan) fordras att varje individ som kan beröras av övervakningen faktiskt har fått del av upplysningen. Och på s. 31 anges som en upplysningsmetod vid mindre integritetsintrång t. ex. ett anslag på kameran. Det förefaller bl. a. av dessa skäl uppenbart att mycken TV-övervakning ur den övervakade individens synvinkel trots lagförbudet i praktiken kommer att vara dold. 1976/77: 6 Därför blir det särskilt viktigt att den tillståndsprövning och kontroll genom som föreslås blir så omfattande som möjligt. Tillståndstvång för all TV-övervakning 1 propositionen föreslås tillståndstvång endast för TV-övervakning på allmän plats. Datainspektionen har i remissyttrande över integritetskommitténs betänkande pekat på de svåra gränsdragningsproblem som härigenom uppstår och förordat att också interna arbetsplatser skall omfattas av tillståndstvånget. har t. ex. framhållit det tvivelaktiga med TV-övervakning i vad gäller sådan övervakning av skolbarn på skolgårdar. I specialmotiveringen till 4 § heter det också att tillståndstvång icke skall gälla för enskilda platser dit allmänheten visserligen äger tillträde men inte brukar frekventera, t. ex. skog och mark. Det förefaller dels uppenbart att gränsdragningsproblemen kan bli oöverstigliga, dels att medborgarnas rätt till integritetsskydd är lika stort oberoende av platsens karaktär. Därför bör lagens tillståndstvång gälla all TV-övervakning utom, som föreslås i 1 §, övervakningskamera som används vid lokal, förvaringsutrymme eller annan anläggning som har betydelse ur totalförsvarssynpunkt. Klarare riktlinjer för tillståndsgivningen Enligt 2 § i lagförslaget skall övervakningskamera brukas med tillbörlig hänsyn till enskilds personliga integritet. I 6 § stadgas att tillståndsprövningen skall ske efter en avvägning av sökandens intresse av övervakning och den enskildes intresse av att slippa övervakning. Men någon närmare anvisning om vilka situationer som kan föranleda tillstånd för TV-övervakning respektive avslag på tillståndsansökan föreslås inte i lagförslaget. I specialmotiveringen till 2 § i lagförslaget hävdas det att en mera detaljerad beskrivning är inte möjlig att åstadkomma med hänsyn till högst varierande förhållanden och uppfattningar som kan råda i dessa frågor. Och i specialmotiveringen till 6 S heter det att gränsdragningen bör överlämnas till rättstillämpningen, varigenom det skulle bli möjligt att låta rådande värderingar under skilda tider och förhållanden öva inflytande på den intresseavvägning som enligt lagen skall företas. Men såvitt jag förstår måste tolkningen av rådande värderingar i detta avseende utgöra ett politiskt ställningstagande och icke enbart en fråga om rättstillämpningen. 1 remissvaren på integritetsskyddskommitténs betänkande finns uttryck för klara sådana värderingar. Så yrkar t. ex. i första hand totalförbud mot all TV-övervakning på arbetsplatser, i andra hand förbud mot TV-övervakning av personalrum och andra utrymmen där personal tillbringar raster, toaletter, m. m. KF föreslår förbud mot TV-övervakning av personalrum och provrum. 1976/77: 6 riksförbund ifrågasätter - som nämnts - TV-övervakning av barn på skolgårdar. Exempelsamlingen visar att det redan enligt nu gällande värderingar finns situationer där starka opinioner förordar lagförbud mot TV-övervakning. Såvitt jag kan bedöma vore det möjligt att redan i lagtexten - eller i varje fall i tillämpningsföreskrifter eller motivuttalanden - ta in en negativ definition av tillåten , dvs. nämna ett antal situationer där sådan över huvud taget inte bör få förekomma. Det bör ankomma på lagstiftarens ansvar att redan nu formulera en lista på sådana situationer och inte överlåta hela detaljregleringen av TV-övervakning till rättstillämpningen. Jag föreslår därför att regeringen får i uppdrag att förelägga förslag till klarare riktlinjer för tillstånd till TV-övervakning. Enligt propositionen skall tillståndstvång inte gälla för TV-övervakning av arbetsplatser. Frågan föreslås i stället bli en förhandlingsfråga för arbetsmarknadens parter. I denna motion föreslås däremot tillståndstvång även för arbetsplatser. Det bör emellertid inte innebära minskat inflytande över TV-övervakningen för de anställda. Tvärtom bör, såsom t. ex. datainspektionen förordar, de anställdas uppfattning i allmänhet tillmätas avgörande betydelse vid TV-övervakning av interna arbetsplatser. Dessutom finns det anledning att stärka de fackliga organisationernas ställning när det gäller besvärsmöjligheterna. Enligt lagförslaget kan endast den som ansöker om tillstånd för TV-övervakning överklaga beslut. Allmänhetens intressen skall tillvaratas av JK. Det är otillräckligt och föga i linje med ett närdemokratiskt synsätt. Självfallet bör organisationer som direkt företräder de människor som kan komma i övervakningssituation också ha besvärsrätt, t. ex. fackklubbar, konsumentföreningar, pensionärsföreningar, politiska stadsdelsavdelningar, byalag, elevråd, hem och skolaföreningar och liknande sammanslutningar med lokal förankring i det område som berörs av TV-övervakningen. har med hänvisning till 2 $ allmänna ordningsstadgan påpekat att kommunala organ har vetorätt mot utnyttjande av allmän plats på annat sätt än för de ändamål för vilka platsen normalt är avsedd. Förbundet anser att hänsyn till detta förhållande bör tagas också när det gäller TV-övervakning. Föredraganden menar emellertid att TVövervakning normalt inte är att anse som sådan användning av allmän plats som kan föranleda kommunalt veto. Däremot föreslås att kommunens synpunkter på tillståndsgivningen alltid skall inhämtas. Såvitt jag förstår är det svårt att motivera en principiell skillnad mellan 1976/77: 6 de kommunala organens ställning när det gäller å ena sidan tillstånd till möten, demonstrationer och andra tillställningar på allmän plats och å andra sidan TV-övervakning av människor och händelser inom kommunens område. De kommunala organen står naturligtvis människorna mycket närmare än . De är dessutom direkt eller indirekt valda av medborgarna själva. Därför förefaller det orimligt att tillstånd till TV-övervakning skulle kunna meddelas mot respektive kommunalt organs uttryckliga avstyrkan. Det kommunala vetots princip, så som det kommer till uttryck i allmänna ordningsstadgans 2 §, bör således införas i lämplig form också i den föreslagna lagen om TV-övervakning. Sammantaget torde de här föreslagna tilläggen och ändringarna, dvs. tillståndstvång för all TV-övervakning (utom i samband med vissa försvarsanläggningar), klarare riktlinjer för tillståndsgivningen, utvidgad överklagningsrätt och kommunalt veto, leda till en minskning av TV-övervakningen i samhället i allmänhet. Det vore i så fall helt i enlighet med motionärens intention. bör således i samband med att lagen om TV-övervakning antas begära att regeringen låter utarbeta förslag till de lagändringar som ovan angivits och förelägger dessa. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen anhåller om förslag till ändringar av lagen om TV-övervakning i enlighet med vad som anförts i motionen.