mot · FZ02523 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 523 av m. fl. om principerna för lösning av kyrka-statfrågan ställning i samhället har varit föremål för ett omfattande utredningsarbete under närmare . Sedan det visat sig omöjligt att genomföra det förslag, som lades fram av stat-kyrkaberedningen 1972, gick arbetet in i ett mera passivt skede. aktiverades reformarbetet ånyo genom att överläggningar upptogs mellan staten och i syfte att åstadkomma en lösning som kan vinna bred uppslutning. För att detta skall bli möjligt måste även partierna komma in i bilden och ange sina synpunkter. Kyrkan och religionen i samhället av landets invånare är medlemmar i trots att det sedan snart varit en enkel sak för envar att träda ut. Detta höga medlemstal är ett bevis för djupa förankring hos vårt folk och för religionens fortlevande betydelse som samhällsfaktor. Man har särskild anledning att tänka på att flertalet av dem som tillhör andra trossamfund likafullt står kvar som medlemmar i . Det är ofrånkomligt att utgå från att under överskådlig lid framöver kommer att förbli en för folket betydelsefull institution, oavsett vilka beslut statsmakterna fattar och oavsett hur samhället förändras. Det höga medlemstalet ger en säker grund för denna bedömning. Alla institutioner i samhället måste anpassas till utvecklingen. Deras organisation och arbetssätt måste ses över med inte alltför långa mellanrum. Dessa behov gör sig allt starkare gällande i dagens samhälle med dess snabba förändringar. är inget undantag från detta. Självfallet är också att den grundläggande relationen mellan kyrkan och staten måste övervägas med hänsyn till dagens förhållanden. Att det visat sig vara ett svårt och mycket tidskrävande arbete att finna en lösning på frågan om kyrkans framtida ställning är inte förvånande. Sambandet mellan staten och kyrkan är lika gammalt som den evangelisk-lutherska läran i vårt land. Det har förändrats till sin innebörd , främst i samband med religionsfrihetens utsträckning på 1860- och samt genom religionsfrihetslag. Den förändring, som föreslogs utredningsbetänkande, innebar att skulle förvandlas från en offentligrättsligt grundad institution till en vanlig ideell förening. Att en så djupgående förändring väckte invändningar är naturligt och lätt att förstå. Motsatsen hade varit märkligare. Allmän enighet råder om att en större förändring av ställning i samhället kräver en mycket bred uppslutning. var det enda parti som från början anmälde en uppfattning som avvek års förslag. Partiets representant var ensam reservant i huvudfrågorna. Mot denna bakgrund är det särskilt angeläget att redovisa partiets syn på dessa frågor. Respekt för olika livsåskådningar är den självklara utgångspunkten för inställning i dessa frågor. En ofrånkomlig konsekvens av detta är att garantier måste skapas för framtida verksamhet. En annan konsekvens är att man måste eftersträva likvärdiga arbetsbetingelser för andra trossamfund. anser självfallet att religionsfrihet måste vara en av de grundläggande fri- och rättigheterna i samhället. har anslutit sig till den definitionen av religionsfriheten som getts i den nya regeringsformen. Om denna definition har full politisk enighet nåtts. Det är inte möjligt att använda olika definitioner av religionsfriheten i grundlag och i den kyrkopolitiska debatten. Ett motstridigt och oklart språkbruk fördunklar både frågan om grundlagsskydd för medborgerliga fri- och rättigheter och frågan om samhällets förhållanden till trossamfunden. Likvärdiga arbetsvillkor för trossamfunden Stat-kyrka-beredningen ville under religionsfriheten också hänföra vad som bättre kan uttryckas som jämlikhet mellan trossamfunden. Beredningen ansåg att alla trossamfund bör ha likvärdiga arbetsmöjligheter. Samhället borde aktivt stödja olika trosriktningar, och detta stöd borde utformas så att de förmåner som erbjuds är lika i den meningen att de uppfattas som lika mycket värda. ansluter sig helt till en sådan jämlikhetssträvan. Partiet har sedan en följd av år begärt ökat stöd lill de fria trossamfunden och särskilt stöd till invandra/kyrkorna. Vad som skiljer är närmast frågan om man måste mera genomgripande ändra ställning för att åstadkomma den önskade jämlikheten. Stat-kyrka-beredningen ansåg detta nödvändigt. Motsatt mening hade utredning kyrka-stat, vars uppfattning centeraprtiet ansluter sig till. Jämlikhet kan aldrig åstadkommas i betydelsen full likhet i behandlingen, helt enkelt därför att trossamfunden är olika. sätta annat mål än det stat-kyrka-beredningen själv angav, nämligen att behandlingen skall uppfattas lika av samfunden. Beredningen ville inte heller behandla trossamfunden lika utan uppställde en lång rad krav, förväntningar m. m. på en fri kyrka, som inte ens kan komma i fråga när det gäller annat samfund. Den öppna folkkyrkan måste tryggas En ändring av ställning i samhället kan få mycket olikartade återverkningar för kyrkan själv. Vilka dessa blir kan vara svårt att förutse mera bestämt. Vissa förutsättningar måste emellertid läggas fast. För är det ett oeftergivligt krav att karaktär av öppen folkkyrka bevaras. Uttrycket den öppna folkkyrkan används ofta i debatten både inom och utom kyrkan själv. Uttrycket används inte alltid med samma innebörd. Med synsätt är tre karaktärsdrag hos särskilt väsentliga. tjänster står öppna för liela Jolket, utan krav på aktivt ställningstagande av den enskilde. Detta drag måste bevaras. Den svenska folkkyrkan präglas också av sin demokratiska uppbyggnad, sin särskilda förening av prästerlig ämbetsförvaltning och starkt lekmannainflytande i den kommunala självstyrelsens hävdvunna former. Denna demokratiska prägel förstärktes genom lag om församlingsstyrelse. Den måste bevaras och bör vidareutvecklas på stifts- och riksplanet. Bland de inomkyrkliga reformer, som är angelägna, sätter en bättre och demokratisk förankrad organisation på riks- och stiftsplanet i första rummet. Ett tredje huvuddrag i är dess territoriella utbredning, dess liela landet omfattande församlingsorganisation som garanterar alla människor på alla orter möjlighet till religionsutövning och själavård. Även detta värde är omistligt. Stat-kyrka-beredningen förklarade i flera sammanhang, att den fann det angeläget att slå vakt om den öppna folkkyrkan. Någon meningsmotsättning borde alltså egentligen inte föreligga på dessa väsentliga punkter. Det avgörande är emellertid inte allmänna principdeklarationer utan de praktiska åtgärder som vidtas för att säkerställa att de eftersträvade målen uppnås. Enligt uppfattning ger lagen ont församlingsstyreise den bästa garantin för den öppna folkkyrkans bevarande, för dess demokratiska uppbyggnad och för dess geografiska verksamhetsområde. Stat-kyrka-beredningen förutsatte att likartade bestämmelser skulle tas in i en inomkyrklig stadga. Med beredningens i en rad sammanhang uttryckta önskemål och förväntningar beträffande den öppna folkkyrkans bevarande stämmer emellertid bäst överens att ha en grundläggande lagstiftning om kyrkan. mokratin värnas t. ex. bäst om kyrkan även kan välja fullmäktige i allmänna val. Det förutsätter lagstiftning. Med frågorna om författningsreglerna sammanhänger frågorna om s. k. allmänt samhälleliga uppgifter. Vid ställningstagandet till vem som skall vara huvudman för den lokala folkbokföringen bör man främst beakta två synpunkter av allmän, icke-kyrklig natur. Servicen för den enskilda människorna bör inte försämras. Närkontakten är därvid viktig. En centralisering till färre borgerliga myndigheter är därför inte tilltalande. Värdet av den nära och personliga kontakt mellan kyrkan och församlingsborna, som följer av kyrkans uppgift att vara huvudman för folkbokföringen, skall inte heller underskattas. Vidare bör man i dagens ekonomiska läge inte genpmföra kostnadskrävande omorganisationer inom förvaltningen utan starka sakliga skäl. Det kan starkt ifrågasättas om det finns skäl att flytta den lokala folkbokföringen till andra myndigheter. En viktig fråga är också hur begravningsväsendet skall handhas. Starka principiella och ideella skäl talar för att kyrkan även har ett huvudansvar för begravningsväsendet. Om önskvärdheten att ge större självbestämmanderätt i sina inre angelägenheter råder inga delade meningar. Av grundläggande betydelse är givetvis att kyrkans ekonomi tryggas. För är det ett oeftergivligt krav att den öppna folkkyrkan säkerställs. Det går inte att bygga på allmänna principdeklarationer, förhoppningar eller lösa antaganden. En väsentlig del av kritiken mot förslag avsåg brister i detta avseende. Enligt uppfattning utgör den i lagen om församlingsstyrelse grundade beskattningsrätten en garanti för framtid. Om skulle avlyftas kostnaderna för sina allmänt samhälleliga uppgifter, bortfaller motiven för att icke-medlemmar skall betala församlingsskatt. Vad beträffar juridiska personer står det klart att de måste bidra till dessa kostnader likaväl som till kostnaderna för övriga samhällssektorer. Under alla förhållanden måste statlig uppbörd förutsättas. Det är motiverat redan av det höga medlemsantalet. Stat-kyrka-beredningen föreslog endast en tioårig uppbördsgaranti. En sådan ordning kan enligt uppfattning inte komma i fråga. Att vissa statliga bidrag blir nödvändiga förutsatte också stat-kyrka-beredningen. Den föreslog bl. a. ett bidrag till ekonomisk utjämning mellan församlingar, ett stöd till ungdoms- och studiearbete, ett stöd till kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnader m. m. Vid övervägande av frågorna om framtida ekonomi måste man noga beakta, att kyrkan har en i huvudsak självständig finansiering. Då man diskuterar dessa frågor är det också viktigt att komma ihåg, att de ekonomiska frågorna hänger intimt samman med kravet att svenska kyrkan skall förbli en öppen folkkyrka. Det går inte utan vidare att kräva att kyrkans tjänster skall slå öppna för alla och begära att denna verksamhet skall finansieras i största utsträckning genom frivilliga medlemsavgifter. Sådana förutsättningar gäller inte för någon sammanslutning eller institution i vårt samhälle. Ett mycket invecklat komplex, som hänger nära samman med det om kyrkans ekonomi, är det om den kyrkliga egendomen. Stat-kyrka-beredningen föreslog alt kyrkan skulle behålla sin nuvarande dispositionsrätt men gick inte in på de svåra frågorna om äganderättsförhållandena m. m. Fortsatta överväganden och utredningar torde vara nödvändiga i dessa frågor. Frågorna om ställning har, som nämndes inledningsvis, ånyo blivit föremål för aktiv handläggning. Det gäller att finna de bästa formerna för detta arbete. Det är angeläget att en lösning kan ske i en såvitt möjligt lugn och avspänd atmosfär. En uppslitande politisk strid måste undvikas. Enligt mening är det mest naturligt att låta själv komma till tals. Staten bör i första hand stimulera det inomkyrkliga reformarbetet. I förgrunden för detta står, som nämnts i det föregående, bl. a. frågan om kyrkans organisation på stifts- och riksplanet. Inom arbetar f. n. en arbetsgrup/) som tillsatts av ärkebiskopen efter framställning av bl. a. biskopsmötet och . I början av upptogs överläggningar mellan representanter för staten och i syfte att nå en lösning av kyrka-stat-frågan. Statens representanter har utsetts av regeringen, kyrkans av ärkebiskopens arbetsgrupp. Parallellt härmed fortsätter arbetsgruppen sitt arbete med de inomkyrkliga frågorna. Det är ali anledning att önska positiva resultat av dessa överläggningar. En svaghet är emellertid att de politiska partierna inte medverkar i det pågående arbetet. Det är nödvändigt att partierna får ta del i arbetet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförts i denna motion om principer för lösning av kyrka-statfrågan och om handläggningen av denna fråga. . ÅSLING (c) () i Glömminge () i Lane-Herrestad