mot · FZ021864 · 1976-01-27 00:00:00 — av i m.fl. om arbetsrättsreformernas tillämpning på de mindre företagen Den svenska arbetsmarknaden är nu föremål för ett intensivt reformarbete. introduceras den ena nya lagen efter den andra på arbetslivets område. Reformarbetet är resultatet av en omfattande facklig-politisk opinion. Kraven på en grundläggande social förnyelse av arbetslivets villkor växte sig starka under den ofta obarmhärtiga strukturomvandlingen av det svenska näringslivet, som ägde rum senare hälft. Otåligheten på fackligt håll att komma till rätta med uppenbara missförhållanden i arbetslivet har varit stor. Starka krav har rests på ny och mer tidsenlig lagstiftning på arbetslivets område. slår kraven igenom i form av en rad nya lagar. Som exempel på nya och aktuella lagar kan nämnas ny , ny arbetsmiljölag, ny arbetsrättslagstiftning, lagen om anställningsskydd, främjandelagen, förtroendemannalagen, studieledighetslagen, lagen om styrelserepresentation för de anställda, lagen om ekonomikommitté eller arbetstagarkonsult samt lagen om deltidspension och deltidsarbete. Den nya lagstiftningen har föregåtts av ett omfattande utredningsarbete. Trots detta har pressen varit stor att snabbt uppnå praktiska resultat. Enkelhet i den praktiska tillämpningen har också eftersträvats. Därför har i denna första omgång av lagstiftningsarbetet de praktiska tillämpningsproblemen ofta lösts genom att mindre företag undantagits från lagstiftningen. Gränsen för lagstiftningens giltighet har ofta satts vid ett minsta antal anställda, antingen 50 eller 100. Branschanpassning av lagarna har också ofta underlåtits. Detta kan kort exemplifieras med några av de aktuella lagarna. Arbetarskyddslagen förutsätter skyddskommittéer endast för företag med minst 50 anställda. Vid mindre företag finns möjlighet att tillsätta regionala skyddsombud, vilkas verksamhet begränsas av ekonomiska hinder. Anpassningsgrupper inom ramen för främjandelagen bildas i regel inte i företag med mindre än 50 anställda. Förtroendemannalagen omfattar även små och tillfälliga arbetsplatser men får ingen praktisk betydelse för dessa. Lagen om styrelserepresentation omfattar nu företag med mer än 100 anställda, men en sänkning av gränsen till 50 anställda övervägs. Företagsnämnder kan endast krävas i företag med minst 50 anställda, vilket begränsar möjligheten att inrätta ekonomikommittéer eller utse arbetstagarkonsulter i de mindre företagen. facklig information och facklig utbildning är också begränsade för de anställda i de mindre företagen. Allteftersom lagstiftningsarbetet går vidare medför bristerna i fråga om möjligheterna till branschanpassning och giltighet för mindre företag att en stor andel av de svenska löntagarna missgynnas och ställs utanför den nya lagstiftningen. Många industribranscher är för övrigt helt dominerade av småföretag. Sålunda sysselsattes, enligt företagsstatistik, 970 000 arbetstagare () i företag med färre än 50 anställda och 1 580 000 arbetstagare () i företag med 50 eller fler anställda. 245 000 företag, eller 98,, hade 1972 färre än 50 anställda. Endast 4 000 företag hamnar ovanför den gränsen. Vi håller med andra ord på att få ett nytt frälse på den svenska arbetsmarknaden av småföretag som inte omfattas av arbetslivsreformerna. En sådan bransch är byggnadsindustrin. Byggnadsindustrin är inte ensam om att ha problem med anpassningen av den nya lagstiftningen, men skall här redovisas som belysande exempel. Byggnadsindustrin är speciell till sin karaktär av flera skäl. För det första är byggnadsindustrin inte en vanlig industribransch utan en hel näringsgren. Dess produktion utgörs av investeringar av industrins byggnadsinvesteringar, av samhällsinvesteringar (stat och kommuner) samt av bostadsförsörjning genom nybyggnad och upprustning. Byggnadsindustrins produkt är stationär och produktionsapparaten rörlig. I den fasta industrin är det tvärtom. arbetar i huvudsak på uppdragsbasis entreprenad. Produktionen upphandlas av utomstående beställare. Produktionen är därför mindre kontinuerlig än i den fasta industrin. Byggandets karaktär och byggnadsindustrins struktur har i hög grad påverkat och bestämt bl.a. anställningsformer och löneformer för byggnadsarbetarna. En viktig följd är att det fackliga arbetet i byggnadsindustrin inte kunnat knytas till företagen. Bl.a. anställningsformen har medfört att byggnadsarbetarna inte är organiserade i verkstadsklubbar utan i ortssektioner. För det andra är företagsstrukturen starkt polariserad i byggnadsindustrin. Ett mycket stort antal små företag sysselsätter en väsentlig andel av de yrkesverksamma, som ett mycket litet antal stora företag svarar för en dominerande andel av produktionen. Även om detta inte är unikt för byggnadsindustrin har det stor betydelse för arbetslivsreformernas räckvidd i byggnadsindustrin. Dessutom arbetar numera större delen av byggnadsarbetarna på små byggobjekt av kort varaktighet. var objektstorleken större och varaktigheten ofta flerårig. Vissa delbranscher i byggnadsindustrin är särskilt småföretagsdominerade. Det är byggnadshantverksbranscherna, el-, måleri-, VVS-, plåtslageri-, glasmästeribranschen etc. De viktigaste kategorierna företag inom byggnadsindustrin är byggnads- och anläggningsföretag respektive byggnadshantverksföretag samt byggkonsultföretag. Av byggnads- och anläggningsföretagen fanns 20 000 företag registrerade. Av dessa 20 000 registrerade företag hade 5 700 företag minst två anställda. av företagen hade således högst en anställd. fanns över 11 000 byggnadshantverksföretag registrerade, varav över 6 000 hade minst två anställda. De av företagen som hade mer än en anställd fördelar sig storleksmässigt enligt följande: Antal anställda 1972 i husbyggnads- och anläggningsföretag Det finns 128 byggföretag med minst 100 anställda och ytterligare 169 med mellan 50 och 100 anställda. har styrelserepresentanter i ett hundratal företag. Byggnadshantverket är helt naturligt än mer småföretagsorienterat. finns uppgifter även för övriga i byggnadsindustrin verksamma företagskategorier, dock endast för företag med fler än en anställd. Följande sammanställning visar också hur oerhört dominerande till antal de mycket små företagen är. i byggnadsindustrin (med minst 2 anställda) En lång rad branscher har i likhet med byggnadsindustrin ett tungt vägande inslag av små företag och små arbetsplatser. Många branscher består t.o.m. helt av små företag och små arbetsplatser. Arbetarskyddslagen är så utformad att den ger möjlighet till viss övervakning av arbetsmiljön även på små och tillfälliga arbetsplatser. Ansvaret för detta arbete faller på de regionala skyddskommittéerna. I byggnadsindustrin, med dess tillfälliga arbetsplatser, har en ytterligare anpassning av tillämpningen fått ske, så att ansvaret för de regionala skyddskommittéernas verksamhet knutits till organisation. Därmed är det en resursfråga och en finansieringsfråga att skapa möjligheter för en effektiv, kontinuerlig, förebyggande och övervakande verksamhet på de mindre arbetsplatserna för de regionala skyddskommittéerna. Ännu är resurserna helt otillräckliga. Detsamma gäller anpassningsgrupperna inom ramen för främjandelagen. Deras arbete har i byggnadsindustrin hitintills knutits till byggarbetsnämnderna, som utgör anpassningsgrupper. Även här saknas helt resurser för uppsökande aktiv anpassningsverksamhet i företagen och på arbetsplatserna. Lagen om facklig förtroendeman är ytterligare ett exempel på tilllämpningsproblem i byggnadsindustrin. Byggnadsindustrins karaktär med små och tillfälliga arbetsplatser, vilka inte omfattas av förtroendemannalagen, gör att uppskattningsvis hälften av medlemmar faller utanför lagens tillämpning. Här behövs en komplettering av lagstiftningen, inklusive kollektivfinansiering för byggnadsbranschen av de fackliga förtroendemännens arbete. Då kan det i fackförbundets regi komma alla anställda i byggnadsindustrin till del. Uppläggningen skulle i så fall bli likartad med vad som gäller för byggnadsindustrins regionala skyddskommittéer. Lagen om arbetstagares rätt till ledighet för studier erbjuder likartade problem på små arbetsplatser och i små företag. Detsamma gäller det stöd till vidareutbildning med bibehållen anställning som gäller i den fasta industrin och där används som sysselsättningspolitiskt instrument. I stället för att permitteras på grund av arbetsbrist kan den tillsvidareanställda med bibehållen anställning vidareutbildas i samhällets regi. På grund av att anställningsformerna skiljer sig mellan den fasta industrin och byggnadsindustrin fungerar detta instrument inte i byggbranschen. Kompletterande åtgärder skulle krävas för att göra branschanpassning möjlig. För den som redan är arbetslös fungerar inte heller möjligheterna till vidareutbildning i samhällets regi. Många undersökningar visar att de arbetslösa av ekonomiska skäl hellre väljer arbetslöshetsersättning än vidareutbildning med otillräckligt ekonomiskt stöd, trots att utbildningen skulle göra det lättare att få ett fast fotfäste på arbetsmarknaden. Förhandlingar på branschnivå om en utbildningsfond har förblivit resultatlösa. Vissa av de relaterade förhållandena är specifika för byggnadsindustrin, men andra är likartade i andra industrier med små arbetsplatser. Den genomgång som här kunnat göras av arbetslivslagstiftningens tillämpningsproblem på stora delar av den svenska arbetsmarknaden samt med hänsyn till dessa lagars begränsade täckningsgrad vad avser antalet arbetstagare är med nödvändighet både ofullständig och översiktlig. Ändå torde det klart framgå att förhållandena motiverar en översyn över arbetslivslagstiftningen som helhet i syfte att kartlägga dess räckvidd. Översynen bör kartlägga var tillämpningsproblem finns, hur många arbetstagare som omfattas av respektive lag samt vilka lagar som behöver kompletteras lagstiftningsvägen för att göra en branschanpassad tillämpning av lagen möjlig med uppfyllande av lagens syfte. Eftersom det är fullt möjligt att storleksgränsen för tillämpningen av vissa lagar inte kan tas bort utan vidare måste dessa lagar kompletteras. Där detta inte är möjligt bör kompensatoriska åtgärder övervägas för att i annan ordning bereda de anställda i små företag och på små arbetsplatser motsvarande förmåner som de arbetstagare som arbetar i företag där respektive lag gäller. Det får inte bli på det sättet att vi får två arbetsmarknader den ena socialt reformerad, den andra inte. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn över arbetslivslagstiftningen i syfte att utreda var och i vilken omfattning tillämpningsproblem finns, 2. att regeringen vidtager de åtgärder som är erforderliga för att anställda i små företag och på små arbetsplatser erhåller förmåner motsvarande vad nuvarande lagar medger för löntagare på större arbetsplatser.