ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ022377 · 1976-04-05 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:160 om nya grundlagsbestämmelser angående allmänna handlingars offentlighet I propositionen 1975/76:160 föreslår regeringen nya grundlagsbestämmelser angående allmänna handlingars offentlighet. 1 princip bör enligt vår mening medborgarna ha rätt till en fullständig information om myndigheters beslut och åtgärder. Sekretess kan endast godtas i väl motiverade undantagsfall. Regeringens förslag tycks utgå ifrån att sekretessen skall motiveras i särskilda föreskrifter eller lagar. Denna utgångspunkt är riktig. Men i paragraf 2 som behandlar reglerna för begränsning av rätten att taga del av allmänna handlingar förekommer en rad punkter som skäl för sådan begränsning, som kan ge utrymme för godtycklig tolkning. Ett exempel på en sådan formulering är, att rätten att taga del av allmän handling får begränsas med hänsyn till rikets "centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik. Vi kan förstå de skäl som preciseras i föredragandens anförande, att hänsyn måste tas till obligationsmarknaden etc., dvs. att man skall förhindra spekulation, hamstring eller annat som skulle förta effekten av en åtgärd. Men vi menar att så fort en sådan åtgärd vidtagits och de omedelbara skälen ej längre består för begränsningen att taga del av motiven för åtgärderna skall begränsningen upphävas. I 15 § anges sökandes rätt att få avslag på begäran att få taga del av handling, prövad av domstol. Denna rätt skall dock ej gälla beslut av , regeringen eller statsråd. Möjligheter att pröva ett sådant avslag från regering eller ett enskilt statsråd måste enligt vår mening ges. Prövningsinstans bör där vara , dvs. den folkvalda instans som har att granska statsrådens och regeringens ämbetsutövning. Bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet skall framför allt garantera medborgarna full insyn i myndigheternas handlande och motiv. Men offentlighetsprincipen får inte utnyttjas så att enskilda människors personliga integritet sätts i fara. Den moderna datatekniken har tillspetsat denna motsättning. I motioner, bl. a. till riksdag och 1975/, har kommunisterna utförligt utvecklat sin syn på den svenska datapolitiken. I detta sammanhang vill vi framför allt erinra om de hot mot medborgarnas integritet som har sin grund i sammankopplingen av olika databanker och i handeln med persondata. Sådan sammankoppling bör enligt vår mening förbjudas och all handel med persondata stoppas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar 1. att till regeringens förslag till 2 kap. 2§ i tryckfrihetsförordningen lägga ett stycke av följande lydelse. Begränsning av rätten att taga del av allmän handling får ej uppehållas sedan det omedelbara skälet för begränsningen ej längre består. 2. att till regeringens förslag till 2 kap. i tryckfrihetsförordningen 15 § lägga en mening av följande lydelse; I vad gäller beslut av regeringen eller statsråd skall sökanden ha rätt att få saken prövad av konstitutionsutskott. 3. att ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande förbud mot sammankoppling av databanker och mot handel med persondata. (vpk) i (vpk) (vpk)
mot · FZ022379 · 1976-04-05 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:160 om nya grundlagsbestämmelser angående allmänna handlingars offentlighet I propositionen 1975/76:160 föreslås ny lydelse av 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF). Förslaget grundas i väsentliga delar på offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténs()betänkande Lag om allmänna handlingar (SOU 1975:22). En väsentlig fråga som föreslås bli reglerad i TF gäller gränsdragningen mellan allmänna handlingar och privata meddelanden till befattningshavare vid myndighet. Det är enligt vår mening utomordentligt viktigt att medborgarna i det moderna samhället har en långtgående insyn i allt det material som ligger till grund för olika myndigheters beslutsfattande. Nuvarande rättspraxis, som innebär att frågan huruvida en handling skall bedömas som privat meddelande eller allmän handling är beroende på omständigheterna i det särskilda fallet och vikten av de intressen som talar i den ena eller andra riktningen, medger inte önskvärd vidsträckt tillämpning av offentlighetsprincipen. Det är också påkallat att frågan uttryckligen regleras i TF. Åtskilliga fall har tid efter annan inträffat där företrädare för myndigheter gjort gällande att visst material som kommit dem till del är att anse som privata handlingar. har motsatt mening framkommit från andra håll, t. ex. från företrädare för press, radio/TV och politiska organisationer. Även handlingar som ingivits till regeringens ledamöter har - enligt vår mening - i strid mot den allmänna innebörden i TF och mot offentlighetsprincipen undandragits offentlig insyn. Självklart måste det även här finnas en sektor inom vars område handlingar inte bör anses som allmänna. Den sektorn bör dock vara mycket begränsad. föreslår här ett slags omvänd bevisbörda, innebärande att en handling alltid skall vara allmän, såvida det inte är uppenbart att handlingen inte avser mål eller ärende som myndigheten har att behandla. Det är inte osannolikt att med ett sådant stadgande, som bl. a. regeringsrätten framhåller i sitt remissyttrande, de s. k. handbreven kommer att försvinna. Departementschefen synes dock anse att OSK:s förslag skulle i alltför hög grad begränsa utrymmet för privata meddelanden som berör myndigheternas verksamhet. Vi finner t. ex. uttalandet att "ett statsråd eller en förtroendeman som partifunktionär bör kunna motta ett brev som är avsett att påverka hans politiska handlande utan att det är tillgängligt för någon annan, även om brevet rör ett ämne som han har att befatta sig med som befattningshavare vid myndighet ororande från offentlighetssynpunkt. 2 kap. 4 § TF bör därför få en utformning som överensstämmer med OSK:s förslag. Med åberopande av det anförda hemställes att 2 kap. 4 J TF erhåller följande lydelse: Brev eller annat personligt meddelande till befattningshavare vid myndighet anses som allmän handling; dock ej om det uppenbarligen icke avser mål eller ärende som myndigheten har att befatta sig med. () H. () () ()
mot · FZ022380 · 1976-04-06 00:00:00 — Motion 1975/76: 2380 med anledning av propositionen 1975/76:185 om ytterligare industricenteranläggningar samt vissa andra regionalpolitiska frågor Regeringen föreslår i propositionen 1975/76:185 att nya industricenteranläggningar byggs i och . Däremot förekommer inte i propositionen andra orter, som varit nämnda som lämpliga för industricentra. vid har i en utredning framfört också , och . Vid länsplaneringen 1974 föreslogs en rad andra orter. Sålunda betonade i lämpligheten av att fick industricentrum. Stiftelsen industricentra har för sin del icke nu gett förslag på orter i denna omgång. Det har varit en allmän förväntan att skulle få industricentrum. Dess läge som vidsträckt inlands- och fjällkommun har betytt många bekymmer i , när de gamla basnäringarna minskat i betydelse. Det är av yttersta vikt att redan befintlig verksamhet i form av hantverk och småindustri utbyggs och kompletteras till större allsidighet. Gruvbrytningen i Stekenjokk och turistnäringen behöver som komplement andra företag. Det torde just nu vara rätt tidpunkt för en planering av en industricenteranläggning. Även om föredragande statsråd anser att en anläggning bör ligga i och en av de nya lokaliseras längre söderut, bör enligt min mening i denna etapp just komma med. Utan invändning mot de två föreslagna orterna kan det dock sägas att den ena är en kommun vid kusten och vid E 4; den andra bör genom sin relativa närhet till folkrikaste trakter, och övriga , ha ett avsevärt gynnsammare läge än . Jämte och bör därför redan nu få industricenteranläggning. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandling av proposition 1975/76:185 uttalar att industricentrum byggs i . () i Agnäs 1 1975/76.
mot · FZ022386 · 1976-04-07 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:110 om radio och television i utbildningsväsendet I regeringens proposition 1975/76:110 föreslås att det nya utbildningsprogramorganet skall lokaliseras till södra delen av . I den tidigare debatten har framför allt och nämnts som lokaliseringsorter, men även har varit ett alternativ. Många remissinstanser har sagt sig föredra en lokalisering närmare än alternativen eller . kommun har förordat en lokalisering till . Intressant är att även i förordat lokalisering till . grundar sitt ställningstagande dels på regionalpolitiska bedömningar, dels på att anser att det finns goda förutsättningar för programorganet att bedriva sin verksamhet i . Mot bakgrunden av dessa klara ställningstaganden från sida och mot bakgrund av de vid olika tillfällen uttalade önskemålen om en starkare satsning på kommun för att uppnå en bättre regional balans, så föreslår ändå regeringen att TRU-verksamheten lokaliseras till södra delen av . Detta förslag från regeringen måste ses som ett slag i ansiktet på i . kommun och alla andra som vill uppnå en bättre regional balans vad beträffar arbetstillfällen och bosättning genom lokalisering till kommun av verksamheter som med fördel kan förläggas dit. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att vid behandlingen av regeringens proposition 1975/76:110 beslutar att det föreslagna utbildningsprogramorganet förläggs till .
mot · FZ022387 · 1976-04-07 00:00:00 — 1975/76: 2387 av herrar och i med anledning av propositionen 1975/76:136 om ändringar i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap I propositionen 1975/76:136 föreslås vissa ändringar i lagen om svenskt medborgarskap. Enligt propositionen föreslås bl. a. en sänkning av kravet på viss tids hemvist i vid naturalisation och vid nordbos förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan. Naturalisation skall därmed kunna beviljas annan än nordbo . föreslås gälla alla nordbors medborgarskapsförvärv genom anmälan. Medborgare i nordiskt land skall kunna naturaliseras hemvist i . I vad det gäller barnen föreslås ändringar rörande barns förvärv av svenskt medborgarskap. Sålunda skall barn till svensk moder inte längre i något fall kunna födas statslöst. De ändringar som föreslås i ovannämnda proposition har vi inget att erinra mot utan instämmer helt i de förslag som av departementschefen framförts i nämnda proposition. Dock förväntar vi oss att naturalisationsförfarandet i samband med föreslagen ändring förenklas så att handläggningen kan ske något snabbare än vad som f. n. är fallet. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till vad lagutskottet 1974:16 anförde om önskvärdheten av en snabbare behandling av medborgarskapsärendena. a. till vad invandrarverket pekat på i fråga om förbättringar i detta avseende. var också inne på att avgiften för naturalisation skulle slopas och hänvisade bl. a. till att utvecklingen på adoptionsområdet givit belägg för att tiden nu var mogen för ett sådant steg. Utskottet ville därför för sin del rekommendera att avgiften slopas. Tyvärr har det visat sig att avgiften fortfarande finns kvar. Den är visserligen endast men kan för en del berörda medborgare vara betungande. Enligt vår mening synes starka skäl tala för att förvärv av medborgarskap inte skall medföra kostnader i form av expeditionsavgifter. Med stöd av vad vi här ovan anfört hemställer vi att ger regeringen till känna att efter översyn av expeditionskungörelsens avgiftslista beslut bör fattas att avgift ej skall utgå för förvärv av svenskt medborgarskap genom naturalisation. () ()
mot · FZ022388 · 1976-04-07 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor I propositionen 1975/76:155, som behandlar vissa körkortsfrågor, föreslås att frågor som körkortsindragningar som skett skall handläggas av administrativ domstol, dvs. länsrätt, kammarrätt och regeringsrätt. Som jag tidigare i riksdagsmotioner framhållit, anser jag att det inte minst från praktisk synpunkt vore befogat att frågan om indragning av körkort handlägges av tingsrätt i samband med fastställande av övrig straffpåföljd. För den enskilde medborgaren kan det te sig mindre tillfredsställande att tingsrätten forst utdömer ett visst antal dagsböter för en förseelse och att , exempelvis , frågan kommer upp i länsrätten om indragning av vederbörandes körkort. Den enskilde upplever i de allra flesta fall en indragning av körkortet som ett straff vida större än övrig straffpåföljd. För den enskilde kan indragning av körkortet innebära betydande ekonomiska förluster för både honom själv och hans familj. Vederbörande kan för sin och sin familjs försörjning vara helt beroende av körkortet. Tingsrätterna har större möjligheter än länsrätterna att bedöma straffpåföljden med hänsyn till vederbörandes familjeförhållanden och ekonomiska ställning. Jag har svårt att förstå det resonemang som departementschefen för, när han hävdar att likformigheten i rättstillämpningen skulle vara större om länsrätterna, som , handlägger körkortsindragningar än om denna uppgift skulle åvila tingsrätterna. Detta skulle innebära - i all rättstillämpning - att nuvarande tingsrätter skulle upphöra och ersättas med länsrätter i syfte att därmed uppnå större likformighet i rättstillämpningen. Någon sådan tanke har inte framförts och är ej heller realistisk. Från både praktisk synpunkt och rättvisesynpunkt vore det riktigare om frågan om körkortsindragning också avgjordes av tingsrätten. På det sättet skulle körkortsindragningen komma in i själva straffbedömningen. Tingsrätten har större möjligheter, t. ex. genom personundersökningar, att bedöma vilken straffpåföljd som är mest lämplig i varje särskilt fall. Genom att beslut om indragning av körkort överförs från länsrätt till tingsrätt uppnås dessutom den självklara principen att vad som av medborgarna bedöms som straffpåföljd för en viss förseelse utdöms av domstolarna och inte av administrativ domstol. Med stöd av vad jag här ovan anfort hemställer jag att beslutar att körkortsindragningar skall handläggas av allmän domstol.
mot · FZ022392 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2392 med anledning av propositionen 1975/76:165 om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt I propositionen 1975/76:165 föreslås vissa inskränkningar i möjligheterna att enligt lagen om kriminalvård i anstalt hålla intagen skild från andra intagna. I samband med riksdagsbehandlingen av ifrågavarande lag begärde en utredning, syftande lill att ersätta isoleringsstraffet med andra påföljder. Denna begäran upprepades vid . Någon utredning har ej igångsatts. Förslaget i ifrågavarande proposition presenteras således utan någon utredning och utan att berörda remissmyndigheter fått tillfälle att bedöma förslagets verkningar. Det finns således anledning att rikta kritik mot regeringen för underlåtenhet att villfara upprepade begäran. Det statistiska underlaget i propositionen förefaller även bristfälligt, eftersom erfarenheterna tyder på en i varje fall mellan olika riksanstalter ganska skiftande praxis, när det gäller användningen av isoleringsstraffet. I propositionen anger föredraganden att en disciplinär förseelse stundom kan ge anledning att företa sådana åtgärder som indragning eller senareläggning av frigång eller permission eller förflyttning till annan mera sluten anstalt. Och föredraganden fortsätter: Det är angeläget att åtgärder av dessa slag inte tillgrips i ökad utsträckning som en konsekvens av isoleringsstraffets borttagande. Enligt min bedömning är det självklart att ifrågavarande åtgärder inte skall tillgripas annat än när det förefaller motiverat från rent behandlingsmässiga synpunkter. Avgörandet bör träffas efter en individuell bedömning i det särskilda fallet. Det kan enligt min mening ej säkert förutses vilken inverkan isoleringsstraffets borttagande bör få, när det gäller beslut om åtgärder av angivet slag. Något generellt uttalande som det ovan citerade av departementschefen bör därför inte göras. Frågan bör förutsättningslöst överlämnas åt den praktiska rättstillämpningen. Under hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av propositionen 1975/76:165 som sin mening uttalar vad som i motionen anförts rörande inverkan av isoleringsstraffets borttagande på beslut om permission m. m.
mot · FZ022393 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2393 med anledning av propositionen 1975/76:170 om ändring i föräldra balken, m. m. Proposition 1975/76:170 föreslår vissa ändringar i regler om faderskap och vårdnad om barn m. m. Dessa ändringar innebär bl. a. nya lagbestämmelser på hithörande område. Departementschefen har i väsentliga avseenden ändrat på nuvarande lagregler; dock anser vi det anmärkningsvärt att man i de föreslagna lagbestämmelserna fortfarande använder termen "sinnessjuk och "sinnesslö". Dessa termer ter sig stötande och föga i överensstämmelse med det synsätt som utmärker vår inställning till den sjukdomssituation som termerna avser. Enligt vår mening torde termerna psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet vara mer adekvata benämningar. Dessa termer överensstämmer med dem som anges i förmyndarskapslagen. Vi hänvisar i det sammanhanget till 10 kap. 1 §, där ovannämnda termer anges. Det torde vara både lämpligt och önskvärt med en harmonisering av lagtexterna så att en viss sjukdomssituation om möjligt anges med samma term, oavsett i vilken lagtext den förekommer. Vi anser därför att i lagtext, 4 kap. 5 8, termerna sinnessjuk, sinnesslö skall utbytas mot psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag. Genom denna ändring av termerna kommer lagtexten att bättre överensstämma med den nya förmyndarskapslagen. Med stöd av vad som här anförts hemställer vi att måtte besluta om ändring av termerna "sinnessjuk och "sinnesslö i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · FZ022394 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2394 med anledning av propositionen 1975/76:173 om kvinnor i statlig tjänst I proposition 1975/76:173 redovisas vissa åtgärder för att förbättra kvinnornas situation och skapa ökad jämställdhet. Föredraganden tar upp olika åtgärder som kan bidraga till att förbättra kvinnornas möjligheteratt avancera inom statsförvaltningen. Kravet på att kvinnorna i högre utsträckning deltar i internutbildning är givetvis helt riktigt. Det måste också vara ett mål - vilket påpekas i propositionen - att uppdelningen i typiskt manliga, resp. kvinnliga yrken försvinner. Propositionen berör emellertid inte den verkliga flaskhalsen, när det gäller kvinnor i statlig tjänst. Därmed åsyftas den totala obenägenheten att erkänna hemarbete som merit såväl för erhållande av tjänst som för uppfattning i lönegrader. Vi är medvetna om att det ibland måste fastställas specifika tjänstgöringsmeriter för erhållande av viss tjänst, men det torde inte vara uteslutet att man i andra fall skulle kunna komma fram till att arbete i hemmet borde kunna räknas som merit vid anställning eller lönegradsuppflyttning. Den eftersläpning som kan konstateras när det gäller kvinnors karriärmöjligheter inom statsförvaltningen har till stor del sin grund i det faktum att kvinnorna avstått från förvärvsarbete för att vårda barn eller sjuka anhöriga. Inom har man jämställt vårdarbete med förvärvsarbete, och det måste vara angeläget att motsvarande värdering kan göras vid anställning. Vi föreslår därför att frågan om meritvärdering av arbete i hemmet för anställning i statlig tjänst utreds och att förslag med anledning därav läggs fram. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att frågan om meritvärdering av visst arbete i hemmet för anställning i statlig tjänst och för lönegradsuppflyttning utreds i syfte att en hemarbetande skall kunna få tillgodoräkna sig meriter av sådant arbete. () ()
mot · FZ022397 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2397 av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:167 om ny organisation för postverket 1 proposition 1975/76:167 föreslår regeringen en ny organisation inom postverket. I propositionen föreslås tillskapandet av en ny , som skall omfatta huvuddelarna av och . Vidare föreslås att , och , , och Åmåls kommuner i förs till . Departementschefen säger i propositionen att den föreslagna organisationsreformen är omfattande och genomgripande och att konsekvenserna av densamma inte nu i alla avseenden kan överblickas samt att det kan bli nödvändigt att ompröva någon fråga. Länsstyrelserna i och har starkt betonat att länens naturliga inriktning mot sydväst alltid måste beaktas vid regionala indelningar av landet för att länens förutsättningar effektivt skall kunna utnyttjas. läns inriktning mot sydväst är en naturlig självklarhet. Det mellan Vänerlänen etablerade samarbetet - grundat på intresse, gemenskap och frivillighet - har efter hand fördjupats och funnit olika former. Vänerbäckenet utgör en grund för gemensam planering och skapar en stark intressegemenskap mellan länen runt . Vänerbäckenet har helt naturligt en klar inriktning mot sydväst. Härav följer att den föreslagna indelningen ej gynnar utvecklingen i området. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att med anledning av propositionen 1975/76:167 beslutar att samt Åmåls, och kommuner inom den nya organisationen för postverket, liksom , skall tillhöra . KARL-ER1C () () () i Ulfsbyn
mot · FZ022398 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2398 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:170 om ändring i föräldrahalken, m. m. Propositionen 1975/76:170 om laglig möjlighet till gemensam vårdnad av barn även för skilda/separerade föräldrar måste välkomnas med största tillfredsställelse och utgör ett stort framsteg i det familjepolitiska reformarbetet. Lagförslaget uppställer dock som villkor att föräldrarna är ense om gemensam vårdnad. Den viktiga frågan hur föräldrarna skall kunna både bli ense och också kunna förbli det förbigås helt. Skilsmässoföräldrar slåss inte för att äga barnen utan för att slippa mista dem. En vårdnadstvist utgör ingenting annat än en meningslös tragedi såväl för mammorna och för papporna som för barnen. Vi menar att ansvaret för alltför många vårdnadstvister i själva verket vilar på vårdnadslagstiftningen själv. En vårdnadstvist kan ju sättas i gång av endera föräldern när som helst och av vilket skäl som helst, t. o. m. bara av ren rädsla. Redan denna risk för vårdnadstvist är enligt vår uppfattning tillräcklig för att, i rädsla eller panik och utan att någon av dem egentligen önskar eller vill det, driva föräldrar från sitt gemensamma ansvar för barnen till att bli varandras uppskrämda motparter. Sådana risker för vårdnadstvist består trots lagförslaget. Vi menar att dessa förhållanden även alltför kommer att upplevas som så starka, latenta hot, att en gemensam vårdnad till barnens bästa i hög grad försvåras eller omöjliggörs. Hur skall föräldrarna våga lita på och vara trygga i den gemensamma vårdnaden? Givetvis bör inte en förälder tvingas in i gemensam vårdnad mot sin önskan, men minst lika viktigt är att ingen förälder tvingas mista sina barn mot sin vilja. Reformarbetet i fråga om gemensam vårdnad måste därför fortsätta. Syftet bör vara att göra den gemensamma vårdnadens principer till själva huvudregeln för vårdnad av barnen. En sådan trygghetsreform såväl för mammorna och för papporna som för barnen skulle göra det möjligt för det stora flertalet skilsmässoföräldrar att bli ense om gemensam vårdnad och sedan också kunna förbli det. Den gemensamma vårdnaden av barnen skulle på det sättet inte bara vara en laglig möjlighet utan också kunna förverkligas i det stora flertalet fall. att av regeringen begär förslag till lagstiftning som gördén gemensamma vårdnadens principer till huvudregel för vårdnad av barn. () () () i Kumla