ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ02276 · 1976-01-14 00:00:00 — om utökning av trafikvakternas arbetsuppgifter I samtliga större kommuner i landet finns anställda trafikvakter, vilkas uppgift endast är att kontrollera parkeringstider och parkeringsförbud samt skriva ut inbetalningskort för inom resp. kommun fastställd parkeringsbot. Med dagens biltäthet skulle det utan dessa trafikvakters insatser råda fullständigt parkeringskaos i de berörda kommunerna. Men trots trafikvakternas värdefulla arbete bedöms de av många trafikanter på ett negativt sätt. En utökning av trafikvakternas arbetsuppgifter från endast polisiära till mer servicebetonade insatser för trafiken skulle bl. a. medverka till att trafikanterna fick en mer positiv syn på deras arbetsinsatser. Av tillkommande arbetsuppgifter kan tänkas bl. a. ett övertagande av skolpolisernas uppgifter, eftersom användandet av skolbarn som trafikövervakare från många synpunkter är förkastligt. De skulle även kunna sättas in på trafikövervakande uppgifter under högtrafik, t. ex. vid övergångsställen, för att hjälpa till att slussa över folk. Många gamla, barn och handikappade känner otrygghet och rädsla för att passera en starkt trafikerad gata i rusningstid. Detta är bara några av tillkommande arbetsuppgifter som kan åläggas trafikvakterna. Vi anser därför att en utredning om lämpliga arbetsuppgifter för trafikvakterna bör komma till stånd. Man bör även utreda trafikvakternas utbildning samt statsmakternas möjligheter att stimulera kommunerna att utöka antalet, detta under förutsättning att trafikvakterna åläggs nya arbetsuppgifter. Detta kommer i sin tur att medföra utökad personal, men vi tror att detta är en riktig satsning för att skapa bättre trivsel och säkerhet i trafiken. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär att frågan om en utökning av trafikvakternas arbetsuppgifter i syfte att skapa större trivsel och säkerhet i trafiken utreds. () ()
mot · FZ02277 · 1976-01-14 00:00:00 — av om varselljus för motorcyklar Under remissbehandlingen av betänkandet till ny Trafikskadelag påpekades bl. a. från flera motorcykelorganisationers sida att man inte kunde acceptera en försäkring helt uppbyggd på den s. k. No fault-principen, innebärande att kostnaderna vid en trafikolycka skulle läggas på försäkringen för det fordon med vilket den eller de skadade färdats. Anledningen var dels att personskadorna i regel är allvarligare för dem som färdas på en motorcykel än för dem som åker bil vid en kollision, dels att flertalet kollisioner mellan mc och bil enligt undersökningar visat sig vara vållade av ifrågavarande bilförare. No fault-principen skulle därför innebära en mycket kraftig höjning av försäkringsavgifterna för mc, något som dessa organisationer fann orimligt. Mot bakgrund av bl. a. denna kritik frångick också departementschefen utredningens förslag på denna punkt. Men därmed är naturligtvis inte kärnfrågan löst dvs., hur man skall göra för att minska denna form av trafikolyckor. Den vanligaste orsaken torde vara att bilföraren helt enkelt inte observerar ett mötande, passerande eller bakomvarande motorcykelekipage och därför framför sitt fordon på ett sådant sätt, att motorcykelföraren inte kan undvika en kollision med den aktuella bilen. Ändock blir ju konsekvenserna av kollisionen allvarligast för den oskyldige mc-föraren och hans eventuella passagerare. Enda sättet att förebygga denna form av olyckor torde vara bättre informationer till bil- och mc-förare beträffande orsakerna till dessa olyckor samt att försöka på något sätt förbättra bilförarens möjligheter att observera ett analkande motorcykelekipage. Härvid torde tända strålkastare även vara ett av de bästa hjälpmedlen för att ge bilföraren en bättre chans att observera en mc. har också motorcykelorganisationerna på vissa håll förordat denna åtgärd. I har man också med gott resultat prövat en lagstiftning av denna innebörd. Nordiska trafiksäkerhetsrådet förordar också liknande lagstiftning. Någon ytterligare utredning torde knappast erfordras och några tekniska hinder för ett införande av en dylik lagstiftning torde ej heller finnas. Erforderlig lagtext torde det ankomma på vederbörande utskott att föreslå. Under hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att i lag föreskriva att motorcyklar och eventuellt även mopeder alltid måste ha fordonsbelysningen tänd.
mot · FZ02279 · 1976-01-14 00:00:00 — 1975/76 279-281 Motion 1975/76: 279 av i m. fl. om statligt stöd till den slutna djursjukvården 1967 beslöt att den slutna djursjukvården i princip inte borde vara en statlig uppgift. Motivet varatt de statliga insatserna på det veterinära området, bl. a. genom distriktsveterinärorganisationen, dittills främst avsett animalieproduktionens djur och inte borde utökas att även omfatta de djurslag som huvudsakligen behandlas vid djursjukhusen, nämligen sällskapsdjur och sporthästar. har förhållandena väsentligt förändrats. Djursjukvården för fritidsdjur har kraftigt ökat särskilt på djursjukhusen, där antalet anläggningar i det närmaste fördubblats. 1967 fanns 13 anläggningar, 24. Initiativen till denna utbyggnad har tagits av kommuner och enskilda. Antalet sällskapsdjur och sporthästar som behandlades i såväl öppen som sluten vård 1967 var 147 400 resp. 54 400. 1973 hade motsvarande antal ökat till 344 500 resp. 114 000. Som exempel kan nämnas att vid Djursjukhuset i , ett av landets fem stora all-roundsjukhus, behandlades 20 500 djur, varav 14 386 var sällskapsdjur och 4 613 hästar. Staten stöder den öppna djursjukvården genom distriktsveterinärerna, så att djurägarna endast behöver betala av kostnaderna. Bidragen till djursjukhusen från det allmänna är begränsade till de anslag som vissa kommuner ger. Hur värdefulla dessa anslag än är är de emellertid helt otillräckliga, och de taxor djurägarna får betala hotar att bli orimligt höga. Redan nu är exempelvis taxan vid Djursjukhuset i . för ett poliklinikbesök med en enkel undersökning utan laboratorieprov, röntgen, EKG, operation eller annan behandling. Mycket talar för att staten även bör stödja den slutna djursjukvården. Djursjukhusen ger den mest kvalificerade vården, och av vårdfallen är sådana som remitterats dit av andra veterinärer som ansett att specialistbehandling krävts. Jourarbetet vid djursjukhusen har ökat starkt sedan distriktsveterinärorganisationen ändrades efter beslut av riksdag. Därigenom fick distriktsveterinärerna en mer reglerad arbetstid, som resulterade i minskad möjlighet till jourtjänst. Djursjukhusens veterinärer, som vanligen har en hög och specialiserad kunskap, utför en omfattande rådgivnings-, utbildnings- och forskningsverksamhet som kommer hela den samlade djursjukvården till godo. Djursjukhusen utgör alltså redan en integrerad del av den totala djursjukvården och fungerar som ett mycket värdefullt komplement till den statliga distriktsveterinärorganisationen. 1 1975/76. Förslag till lagstiftning om sjukhus och kliniker för djursjukvård har väckts och en framtida lagstiftning kommer att garantera att verksamheten i alla avseenden kommer att bedrivas på ett ändamålsenligt sätt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till statligt stöd till den slutna djursjukvården. HANS () i () ()
mot · FZ02282 · 1976-01-14 00:00:00 — 1975/76 282-287 av och i om röjningsarbeten vid vägarna Trafikolyckor, förorsakade av krock mellan motorfordon och vilda djur, har ökat oroväckande. Detta gäller framför allt kollision mellan motorfordon och älg eller rådjur, vilket orsakar svåra skador. Vissa län och vägsträckor är speciellt utsatta. Åtgärder har vidtagits för att nedbringa dessa olyckor. Varningsskyltar och viltspeglar har satts upp. synes det största problemet vara de sträckor vid sidan av vägen som, sedan förbud införts mot kemisk bekämpning av ungskog och sly, snabbt växt igen. Detta får till följd att i stället för att skrämma bort älg och rådjur från vägen, dessa lockas dit av tillgången på föda. För att komma till rätta med detta måsteden röjningen ökas. Ytterligare medel från AMS måste ställas till förfogande för en utökning av beredskapsarbeten på detta område. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att statens vägverk får i uppdrag att i samarbete med arbetsmarknadsverket utöka insatserna i fråga om röjningsarbeten vid vägarna i enlighet med vad som framhållits i motionen. () . () 1 1975/76.
mot · FZ02286 · 1976-01-12 00:00:00 — om klassificering av i kommun som kommundelscentrum sammanfördes och kommuner till en storkommun, kommun. Sammanläggningen av de båda kommunerna skedde under starkt motstånd från befolkningen i dåvarande kommun då man ansåg att nackdelarna med en sammanläggning övervägde. a. uttryckte man farhågor för att den kommunala servicen i Bjurholmsområdet skulle försämras och att tätort skulle komma i efterhand då det gällde lokaliseringspolitiska åtgärder. Problemet med den kommunala servicen har lösts på ett tillfredsställande sätt. I tätort finns socialkontor, byggnadskontor, fritidskontor samt skolkontor för rektorsområde. Bland allmänna inrättningar kan vidare nämnas 2-läkarstation, sjukhem för långtidssjuka och akutplatser för observationsfall, folktandvårdsklinik, privatpraktiserande tandläkare samt veterinär. är centrum för kommunikationerna i området med ett rikt förgrenat bussnät och har ett rikt differentierat utbud av olika affärer. Trots att är ett utpräglat centrum för basnäringarna jord- och skogsbruk finns det en växande småindustri i området. Bland dessa kan nämnas två sågverk, en mekanisk industri och en förpackningsindustn. Den nuvarande kommun är stor till ytvidden och de byar som ligger i ytterområdena i den f. d. kommun har ett avstånd till centralorten på mer än 9 mil. Med en redovisning av ovanstående fakta vill jag peka på nödvändigheten av att får ställning som kommundelscentrum. Detta för att trygga en framtida servicenivå, för att kunna ge ytterområdena i kommun närmare till tätortsservice och för att dokumentera ett samhällsintresse att utveckla de näringspolitiska förutsättningar som finns i området. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att tätort i kommun får status som kommundelscentrum.
mot · FZ02287 · 1976-01-14 00:00:00 — av i om torghandeln Torghandel och marknader av olika slag är ett mycket gammalt inslag i vår miljö och former av handel som alltjämt uppskattas och utnyttjas av många människor. De traditionella marknaderna, med i många fall rötter i medeltiden, liksom torghandeln med dess likaledes ofta gamla ursprung, bör få fortleva och ansvariga myndigheter bör på lämpligt sätt stödja en sund marknads- och torghandel. Dessa former av varuutbyte fyller ett behov som de utgör ett personligt och färgstarkt inslag i detaljhandeln. 1 vissa fall förekommer emellertid att möjligheterna till fri försäljning av varor begränsats genom att ensamrätt för försäljning av viss vara lämnas till en enda person. Benämningen frimarknad är då i praktiken felaktig. En på sina håll förekommande bestämmelse i lokala torghandelsstadgor föreskriver att vid upplåtelse av saluplats skall tillses att företräde ges åt den som säljer produkter av egen tillverkning eller odling. I många torgstadgor förekommer även en bestämmelse om att endast visst slag av varor får försäljas på torget. Bestämmelser av det slag som här refererats är tveksamma ur laglighetssynpunkt. Torghandeln är i princip fri, varför lokala begränsningar i fråga om varusortimentet inte får göras av andra än i lag direkt angivna skäl. Är begränsning erforderlig av ordningsskäl skall begränsningen göras i det enskilda fallet i samband med att anvisning av plats sker. 1 samband med inspektioner har JO vid ett flertal tillfällen anmärkt mot att restriktioner förekommit av den enskilda torghandeln i lokala ordningsoch torgstadgor. JO har påpekat att sådana begränsningar skett utan att egentligt lagligt stöd har förelegat. Det är ur allmänhetens synpunkt av intresse att begränsningar ej sker så att ensamrätt för försäljning av viss vara förekommer. Resultatet kan då bli att möjligheten till priskonkurrens sätts ur spel. Likaledes minskas möjligheten att välja ur ett tillfredsställande sortiment. Vid marknader och torghandel bör därför fri konkurrens föreligga och diskriminerande bestämmelser i aktuella stadgor avskaffas. Detta avser de fall då torghandel förekommer på mark. I det av utarbetade normalförslaget till torghandelsstadga (upprättat ) förekommer ingenting om begränsning av handeln till att endast omfatta viss person eller visst varuslag. Då det uppenbarligen förekommer inskränkningar av det slag som omnämnts i denna motion på vissa håll, finns det anledning att vidtaga åtgärder för att i fortsättningen förhindra att begränsningar görs i torghan delsstadgorna som minskar konkurrensen. Med hänvisning till innehållet i motionen hemställes att ger regeringen till känna att begränsningar i lokala stadgor ej får ske som innebär att försäljningstillstånd ges till endast en person eller för viss vara, och att regeringen gör en översyn av frågan och vidtager nödvändiga åtgärder.
mot · FZ02288 · 1976-01-13 00:00:00 — 1975/76 288-297 Motion 1975/76: 288 av m. fl om statlig myndighets upplysningsskyldighet till riksdagsutskott Vid riksdag antogs definitivt en ny riksdagsordning. Denna grundlag, liksom den antagna nya regeringsformen, bygger på folksuveränitetens princip, som givits formen av lag i det att denna princip inskrivits i regeringsformens första paragraf. Folksuveränitetens princip har emellertid inte helt slagit igenom i riksdagsordningens 4 kap. 10 § i vilken stadgas att statlig myndighet, som enligt huvudregeln skall lämna upplysningar och avgiva yttrande om utskott begär det, dock "kan hänskjuta begäran från utskott till regeringens avgörande". Detta betyder att , som i kraft av folksuveränitetens grundlagsstadgade princip är det främsta statsorganet, i detta avseende underställts regeringen. Den historiska bakgrunden till denna föreskrift kan härledas till frihetstidens styrande riksdag. När sedermera regeringsform maktdelningsläran lades till grund för statsskicket, tilldelades konungen ensam den styrande makten. När därför ett riksdagsutskott ville ha ett yttrande av ett ämbetsverk måste det hos konungen begära att han ålade verket att avgiva yttrande. En föreskrift härom intogs riksdagsordning och denna har sedan följt med ända in . Författningsutredningcn, som i sitt slutbetänkande rekommenderade utbyte av maktdelningsprincipen mot folksuveränitetsprincipen, föreslog följdriktigt: "Statlig myndighet skall, om utskott så finner erforderligt för att fullgöra sina uppgifter, tillhandagå utskottet med upplysningar och yttranden. Den lydelse av 4 kap. 10 § riksdagsordningen som beslutats innebär att maktdclningslärans invanda tankegångar fått leva kvar. Folksuveränitetsprincipen, som ställer i centrum, har således icke genomförts fullt ut. Om utskott hos statlig myndighet begär upplysning eller yttrande beträffande fråga som kan anses ligga utanför myndighetens kompetensområde torde det vara tillräckligt att utskottet underrättas därom. Regeringssanktion för myndighets yttrande till riksdagsutskott torde ur denna synpunkt icke vara erforderlig. För att följa folksuveränitetsprincipen och för att i övrigt hävda ställning vill vi sålunda förorda att den föreskrift som ger regeringen möjlighet att vägra statlig myndighet att tillhandagå riksdagsutskott med upplysningar borttages ur nämnda paragraf i riksdagsordningen. 1 1975/76. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att 4 kap. 10 $ forsta stycket riksdagsordningen ges följande lydelse: "Statlig myndighet skall lämna upplysningar och avgiva yttrande då utskott begär det. Sådan skyldighet åligger dock ej regeringen." () ()
mot · FZ02289 · 1976-01-13 00:00:00 — Motion 1975/76: 289 av m. fl. om förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti Varje människas rätt att själv avgöra om hon önskar tillhöra ett politiskt parti är grundläggande för demokratin. Rätten att reservera sig mot ett majoritetsbeslut om kollektivanslutning till politiskt parti undanröjer på inget vis det faktum att denna form för anslutning av enskilda individer till en politisk åsiktsriktning innebär ett intrång i medborgarnas självklara rätt att själva och enskilt besluta om partitillhörighet. Reservationsrätten tvingar individen att offentligt avslöja vilket politiskt parti vederbörande inte vill tillhöra. Med hänsyn till att reservationen innebär vissa ekonomiska dispositioner, medlemsavgift till partiet skall sålunda inte utgå, måste uppgiften på ett eller annat sätt antecknas. Kollektivanslutning i förening med reservationsrätt blir således i detta sammanhang likställt med en omvänd åsiktsregistrering. Mycket allvarligt är också det faktum att en motsvarande anteckning i många fall görs i arbetsgivarens löneregister, där man av uppgift om avdragen till fackföreningsavgift eventuellt kan sluta sig till vilka som begärt att slippa vara medlemmar i det politiska parti till vilket en majoritet inom fackföreningen beslutat om kollektivanslutning. Dessa register förs i de allra flesta fall på dala, vilket i detta sammanhang är en starkt försvårande omständighet med hänsyn till riskerna för intrång i den personliga integriteten som personregistrering på data innebär. Mot denna bakgrund har , 1973 och 1974, klart uttalat sig mot kollektivanslutning. är folkmaktens centrala organ och den har därför rätt att förvänta sig att de beslut som fattar och de uttalanden som gör skall vara rättesnöre för dem som beslutet eller uttalandet gäller. Vi tvingas konstatera att beträffande kollektivanslutning har uttalande inte respekterats. Vi finner det angeläget att understryka att uttalanden på inget sätt riktade sig mot fackliga föreningars rätt att själva besluta om sina egna angelägenheter. Denna rätt kvarstår självfallet orubbad. Däremot riktas uttalandet mot det politiska parti, som accepterar majoritetsbeslut från fackliga föreningar och avdelningar som grund för att kollektivt ansluta hela fackavdelningar. anser att skyddet förden politiska integriteten och individens rätt att själv avgöra om han vill eller inte vill tillhöra ett politiskt parti har så stor principiell betydelse i en demokrati att ånyo bör göra ett uttalande i denna fråga. Förhoppningen är att de som ett sådant uttalande riktar sig till skall besinna sitt ansvar för de demokratiska viirdena och avstå från att kollektivt ansluta människor till politiskt parti. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar uttala alt de politiska partierna ej får tillämpa kollektivanslutning av medlemmar och att de såsom medlem får registrera endast den som individuellt begär inträde i parti. H. ()
mot · FZ02290 · 1976-01-15 00:00:00 — Motion 1975/76: 290 av herrar och 0111 förbud mot retroaktiv lagstiftning I motionen 1974:1178 framhöll vi följande: "Ett lika utmärkande som grundläggande drag i vårt rättssamhälle är att människorna med utgångspunkt i lagar och förordningar tar konsekvensen av sina handlanden. Medvetandet och den enskildes möjligheter att finna sig till rätta i samhället konsekvenser är av största betydelse för rältsmedvetanden och den enskildes möjligheter att finna sig lill rätta i samhället och känna rättstrygghet. En omvänd situation, där ansvaret för ett handlande är osäkert på grund av att de juridiska konsekvenserna bestäms och då med retroaktiv verkan, skapar stor osäkerhet och är i hela sitt perspektiv demoraliserande. Retroaktiv lagstiftning som är till förfång för enskilda människor och juridiska personer är helt oförenlig med rättssäkerheten." Utskottet tillstyrkte inte yrkandet om ett tillkännagivande hos regeringen trots förståelse för våra synpunkter. Emellertid har utvecklingen ytterligare visat på sådana brister i återhållsamheten med retroaktiv lagstiftning, att vi nödgas återkomma med motion i ärendet. Med stöd av vad som anförts hemställs att ger regeringen till känna att s. k. retroaktiv lagstiftning, sorn är till förfång för enskilda medborgare och juridiska personer, icke får förekomma. () ()
mot · FZ02291 · 1976-01-14 00:00:00 — Motion 1975/76: 291 om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet Enligt gällande bestämmelser skall värdet av bränslet från egen fastighet upptas som naturaförmån vid taxering. meddelar därför genom anvisningar till taxeringsnämnderna vilka värden som bör tillämpas i normalfallen. Om bränslet däremot inköpts eller erhållits utan ersättning, t. ex. från grannfastighet, beskattas inte bränslevärdet. Samma förhållande gäller när rivningsved används för uppvärmning. De här åsyftade bestämmelserna har tillkommit då vedbränsle var allmänt förekommande, i varje fall på landsbygden, och då förhållandena i många avseenden var helt annorlunda. har det pågått en omställning när det gäller bränsleförsörjningen. Även skogsägarna har på grund av höga huggnings- och körningskostnader övergått till oljeeller eluppvärmning av sina bostadsfastigheter. Förutom de starkt ökade kostnaderna för huggning och hemkörning har bekvänilighetssynpunkter medverkat till detta. Vedeldning är en arbetskrävande och obekväm uppvärmningsmetod. Detta gäller även eldning med klenvirke och annat skogsavfall. Därför är den så kallade förmånen av den egna brännveden obefintlig. När det egna bränslet dessutom blir föremål för beskattning, förstärks motiven för övergång till andra bränslen. Till detta kommer att beskattningen medför ett känslomässigt motstånd mot att utnyttja eget bränsle i största möjliga utsträckning även i de fall då den inte har någon större ekonomisk betydelse. Ur nationalekonomisk synpunkt borde statsmakterna snarare stimulera användningen av inhemskt eget bränsle än beskatta den. Den allt större importen av olja och andra bränslen ställer bl. a. anspråk på utländska valutor. Denna effekt blir ännu mer påtaglig, om priserna på olja stiger ytterligare. Skogsindustrin utnyttjar visserligen i allt större utsträckning det avfall som uppstår vid avverkningar och gallringar. Stora mängder kan dock inte nyttiggöras för några andra ändamål än uppvärmning. Ökad användning av inhemska bränslen för bostadsuppvärmning gör det möjligt att utnyttja oljan för ändamål för vilka den är helt oundgänglig. Ett borttagande av beskattningen på bränsle från egen fastighet skulle stimulera en sådan utveckling. Med hänvisning lill det anförda hemställer vi att beslutar att beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet slopas. () ()