mot · FZ021817 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar och om kronoarrendatorernas situation och första årtionden upplåts delar av kronoparkerna för kolonisation. Några tusental familjer bosatte sig i den svenska statens skogar och odlade upp små jordbitar där för att försörja sig. De drevs till detta nyodlingsarbete av fattigdom och arbetslöshet, men de stimulerades också till det genom olika lagstiftningsåtgärder. Motiven till denna lagstiftning var skiftande. Somliga ville förhindra emigration och andra revolution. Somliga såg ett egenvärde i att landet uppodlades och var bebott. Andra betonade mera det praktiska behovet av vaktpersonal och arbetskraft i kronoskogarna. Det motiv man hade för att locka ut människor till skogsområdena har emellertid i flera avseenden fallit bort. Det motiv som stått sig längst var arbetskraftsbehovet. Genom mekaniseringen i skogen är även detta nu i stor utsträckning borta. De flesta kronotorparna arrendatorerna har tvingats lämna sina arrenden. Kvar finns ca 600 familjer. Kontakterna mellan domänverket och de enskilda kronotorparna har varit och är ganska stelbenta. De problem som finns är från samhällsekonomisk synpunkt mycket små. De kvarvarande kronotorparna vill i första hand friköpa sina lägenheter för att bedriva jordbruk eller använda torpen för bostadsändamål. Grunderna och villkoren för friköp är oklara och bör bli föremål för översyn. För detta talar de otaliga avslag i friköpsfrågan som meddelats på grunder som för den enskilde ter sig märkliga. De arrendatorer som önskar avträda sina kronotorp skall ha rätt till skälig avträdesersättning, där beviljade bidrag ej bör bli föremål för avräkning vilket sker trots utfästelse om motsatsen. Vidare bör reglerna om schablonavdrag för förslitning ses över, så att de faktiska förhållandena blir avgörande för om avdrag för förslitning skall göras eller ej. I de skogsbygder där kronotorpen är belägna spelar möjligheten till jakt och fiske en betydelsefull roll. Kronotorparnas möjligheter är här i stor utsträckning beroende av revirförvaltningamas inställning. Förutom de arrendatorer som i dagligt tal benämns kronotorpare finns i ett flertal arrendatorer av fjällägenheter, som sorterar under lantbruksnämnden i resp. län. Av dessa lägenheter ligger huvudparten inom renbetesfjällen, ovan odlingsgränsen eller å område som förvärvats till utvidgning av renbetesfjällen. Även för dessa arrén datorer är frågan om friköp, avträdesersättning samt tillgång till jakt och fiske av stort intresse. I ett flertal fall regleras dessa frågor och övriga arrendevillkor i avtal . En översyn är oundgängligen nödvändig. Ytterligare en fråga är av stor betydelse för dessa arrendatorskategorier, nämligen deras relation till renskötseln. Lägenheterna ligger ofta inom område som används som renbetesland. Arrendatoremas möjligheter till jordbruk begränsas genom den i deras tycke stora hänsyn som tas till rennäringen. Rennäringens förändring i extensiv riktning med fritt kringströvande renhjordar osakar skador på växande gröda. Möjligheterna till ersättning är mycket begränsade. De människor som lever och verkar på dessa kronolägenheter vill genom begränsat jordbruk, turism och skogsarbete skaffa sig en inkomst som ger dem förutsättningar att bo kvar. Det måste i dessa vidsträckta geografiska områden finnas utrymme såväl för rennäringen och dess utövare som för arrendatorsbefolkningen. Rennäringslagstiftningen förutsätter med rätta att hänsyn tas till rennäringen när åtgärder vidtas i dessa områden, men det är angeläget att regler utformas som garanterar att arrendatorsbefolkningens odlingsmöda och intressen också respekteras. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos regeringen anhåller om översyn av kronoarrendatoremas situation i enlighet med vad i motionen anförts. PER () . ÅSLING (c)