mot · FZ02441 · 1976-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot diskriminering av ungdom vid lönesättningen på arbetsmarknaden Frågan om lika lön för lika arbete är inte endast en fråga om jämlikhet mellan könen. Principen lika lön för lika arbete är ett allmänt rättvisekrav. Principen innebär att ovidkommande faktorer ej skall bestämma den lön man erhåller. Sådana ovidkommande faktorer är t. ex. kön, ras, nationalitet m. m. tidernas lopp i och utomlands har dessa och andra ovidkommande faktorer tagits som intäkt för att löneskillnader skall förekomma. Det enda som ur rättvisesynpunkt kan accepteras när det gäller lönesättning är att det är det jobb man utför som skall vara utslagsgivande för lönens storlek. Utöver denna allmänna princip kan för löneskillnader endast accepteras sådana faktorer som yrkeserfarenhet, branschvana och liknande. Principen lika lön för lika arbete är en formellt sett allmänt accepterad rättviseprincip. Denna ingår i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Trots detta förekommer dock i än att många arbetare diskrimineras på grund av ovidkommande faktorer. Den flitigast utnyttjade ovidkommande faktorn Jör att legitimera olika löner är härvid åldern På arbetsmarknadens flesta avtalsområden finns särskilda ungdomslöner. Dessa innebär att endast på grund av att en anställd ej uppnått tillräckligt hög ålder skall denne ha lägre lön än äldre arbetskamrater. Denna diskriminering på grund av ålder förekommer inom LO-SAF-området men också inom andra avtalsområden. De åldersgränser som används är olika från olika avtalsområden. Inom en del branscher finns gränserna 18 och . Inom andra t. ex. statliga och kommunala anställningar, där är en part, är motsvarande gräns . Är de anställda under dessa nämnda gränser får de möja sig med lägre lön än vad äldre arbetskamrater får. Användandet av åldersgränser för att legitimera löneskillnader faller på sin egen orimlighet. Det finns givetvis ingenting som säger att bara för att en anställd icke uppnått viss ålder, så är dennes arbetskraft mindre värd. Att parterna på arbetsmarknaden icke har någon genomtänkt uppfattning om varför de unga skall ha lägre lön framgår om inte annat av att man ej är överens om var den diskriminerande åldersgränsen skall sättas. Användandet av åldersgränser innebär att den som ej uppnått tillräckligt hög ålder (18, 19, 20, 21 eller liknande gräns) erhåller lägre lön än den som är äldre och kommit över de befintliga åldersgränserna inom respektive avtalsområde. Detta innebär att en ung anställd inom en bransch där gränsen är kan jobba innan hon/han får vuxens lön. Om däremot någon som är över den befintliga åldersgränsen inom branschen blir anställd, utgår den vuxnes högre lön. På så sätt kan en ungdom jobba och erhålla en mängd yrkeserfarenhet och branschvana, men ändock tjäna mindre än en äldre nybörjare trots att de gör samma jobb. De som tjänar på detta diskriminerande system mot ungdomen är givetvis arbetsköparna. Det kan sedan gälla arbetsköpare på den privata arbetsmarknaden eller inom stat och kommun. Alla får de jobb utförda av ungdomar men slipper betala full lön. Principen att sätta löner efter ålder är lika diskriminerande som att sätta lön efter kön, nationalitet, ras eller någon annan ovidkommande faktor. De befintliga åldersgränserna i avtalen på arbetsmarknaden strider på ett uppenbart sätt mot rättviseprincipen om lika lön för lika arbete. Lika väl som det ej tillåts att särskilda löner på grund av kön ingår i avtalen på arbetsmarknaden kan det ej tillåtas att det finns särskilda löner på grund av ålder. Åldern kan icke anses ha någon som helst betydelse för vilken lön man skall ha. Principen lika lön för lika arbete oavsett ålder måste gälla. Det har i andra sammanhang förekommit att i sak berättigade krav avvisats vid behandling i med hänvisning till att det tillkommer arbetsmarknadens parter att träffa avgörande i den ena eller andra frågan. Men lika fullt kvarstår betydelsen för lösning av dessa frågor i progressiv riktning av att manifesterar sin anslutning till obestridliga rättvisekrav. Detta har skett när det gäller intressefrågor för kvinnorna. restes också i krav om slopande av dyrortsgrupperingen. Opinionen i för slopande av dyrortsgrupperingen bidrog i hög grad till den slutliga lösningen av frågan. Under alla förhållanden tillkommer - vid bedömningen om ett ställningstagande bör ske eller ej - den inte alls oväsentliga faktorn att staten själv är en stor arbetsköpare. Med stöd av anförda utgångspunkter föreslår vi sålunda att , med uttalande av sin anslutning till att principen om lika lön för lika arbete oavsett ålder bör gälla på arbetsmarknaden som helhet, hos regeringen hemställer att denna princip genomföres på det statliga avtalsområdet. (vpk) i INGA (vpk) (vpk) (vpk) i