mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Genomgången har visat att datalagen i dess nuvarande utformning inte ger tillräckligt skydd för den personliga integriteten. Så t. ex. krävs, efter regeringens beslut om Det bästa, ett tillägg till lagen för att förhindra en ohämmad tillväxt av centrala personregister. Vidare krävs en precisering av vilka uppgifter en myndighet har rätt att lagra om enskilda medborgare liksom även angående formerna för utbyte av uppgifter myndigheterna emellan. Frågan om s. k. mjukdata är över huvud taget inte reglerad i den nuvarande datalagen. Från moderata samlingspartiets sida hade vi åtskilliga synpunkter på hur skyddet för den personliga integriteten borde stärkas. I samband med behandlingen av dessa våra krav fattade beslut om tillsättandet av en parlamentarisk utredning med uppgift att vidta en översyn av hela datalagstiftningen. Denna utredning har märkligt nog ännu inte blivit tillsatt. Moderata samlingspartiet vill att beslut av regering eller riksdag om inrättande av nya register skall föregås av utlåtande från datainspektionen, att myndigheterna endast får lagra sådan information om medborgarna som är absolut nödvändig för att fullfölja respektive arbetsuppgifter, att upprätthållandet av offentlighetsprincipen måste garanteras, att stränga gallringsregler införs vid lagring av personinformation samt att vid statistiska bearbetningar personinformationen bör avidentifieras så snart grundbearbetningama är gjorda, att utbytet av personinformation myndigheterna emellan begränsas och att s. k. samköming endast skall få förekomma i undantagsfall, att antalet centrala personregister, dvs. register som omfattar hela eller stora delar av totalbefolkningen, bör starkt begränsas, att företag eller organisationer endast skall få registrera egna medlemmar eller kunder, ej presumtiva sådana, att registrering av s. k. mjukdata endast får förekomma i undantagsfall, att nya ADB-rutiner inte skall få inrättas utan att den personal, som berörs av systemen, har deltagit vid utformandet, att en samlad översyn av det rättsliga skyddet för den enskildes integritet företas av en särskild utredning, att den offentliga uppgiftsinsamlingen ses över och samordnas, att en statistiklag stiftas. RÄTTSTRYGGHET OCH KRIMINALVÅRD Allmänna utgångspunkter Alla lagar skola vara sådana att de tjäna till det menigas bästa. Dessa ord ur domarregler bör även vara vägledande vid all lagstiftning. Lagen skall tillförsäkra den enskilda människan erforderliga fri- och rättigheter och skydda henne mot övergrepp till liv, hälsa och egendom. Den enskildes trygghet är grunden för ett fritt och oberoende samhälle byggt på inbördes förståelse och solidaritet. För att lagstiftningen rätt skall kunna fylla sin uppgift är det viktigt att lagen är förankrad hos de enskilda människorna. Det måste föreligga ett av folkflertalet omfattande behov av lagstiftning på de områden som regleras. Att stifta lag i onödan medför inte endast att den lagens bestämmelser inte efterlevs utan också att respekten för lag i allmänhet urholkas. Det allt ymnigare flödet av nya lagar och bestämmelser är därför otillfredsställande. Anhopningen av lagar medför också att den enskilde och även myndigheterna får svårt att överblicka alla påbud och rätta sitt handlande därefter. Med hänsyn härtill, och då någon utgallring av gamla bestämmelser sällan sker, anser vi att det krävs en fortlöpande genomgång av rättsområde efter rättsområde för att utmönstra eller förenkla gällande bestämmelser. En sådan översyn bör lämpligen anförtros åt kvalificerade jurister. Syftet skall vara att öka överskådligheten, minska krånglet och därigenom förbättra den enskildes rättighet. Inte enbart mängden av lagar utan också lagarnas utformning skapar tillämpningssvårigheter. Ett klart och enkelt språk är förutsättningen för att lagarna rätt skall förstås. Än viktigare är att av lagen tydligt framgår vad som avses att reglera. Att använda löst angivna bestämmelser eller subjektiva skälighetsbedömningar, som skall ges sitt innehåll vid själva lagtillämpningen, skapar osäkerhet och otrygghet. En annan verklig fara för den enskildes rättssäkerhet är tendensen att stifta lag med tillbakaverkande effekt. Sådan retroaktiv lagstiftning omöjliggör för den enskilda människan att förutse de rättsliga följderna av sitt handlande. Det är därför en oeftergivlig princip att retroaktiv lagstiftning inte bör förekomma. Den enskilda individen är skyldig att följa de handlingsregler som fastställts i föreskriven ordning. Han har också ett berättigat anspråk på att andra människor iakttar dessa båda i förhållande till det allmänna och till honom själv. Han måste kunna utgå ifrån att vad han uppfattar som starkt berättigade krav på skydd till liv och egendom också tillgodoses av samhället. De allvarligaste överträdelserna mot regelsystemet den egentliga brottsligheten utgör ett av de mest besvärande samhällsproblemen . Det förhållandet att samma situation råder i de flesta länder får inte innebära att vi i vårt land avstår från att med till buds stående medel ständigt gå till angrepp mot brottsligheten och arbeta för att människorna skall följa uppställda handlingsregler. har en del nya åtgärder vidtagits för att nedbringa brottsligheten. Tyvärr har resultatet ofta varit nedslående. 14 1975/76. ökar brottsligheten, och de framtidsberäkningar som görs pekar på ytterligare stegring. Trots de många reformer som genomförts på kriminallagstiftningens område (t. ex. modernisering och nyansering av brottspåföljderna och förändringar inom kriminalvården) har den eftersträvade minskningen av brottslighetens omfattning inte uppnåtts. I själva verket har brottsligheten ökat. Brottsligheten utgör en brutal realitet för många. Den osäkerhet och rädsla som många människor känner i anledning av t. ex. misshandelsbrott, stöld och rån är därför lättförståelig. Det är samhällets uppgift att komma till rätta med brottsligheten och skapa en lugnare och tryggare omvärld för alla. En av de åtgärder som statsmakterna vidtagit är inrättandet av brottsförebyggande rådet. Rådet har till uppgift att främja brottsförebyggande insatser inom olika områden av samhällsverksamheten och verka för att samhällets och enskildas insatser mot brott samordnas. Rådets tillkomst kan sägas innebära ett accepterande av de krav som rests från moderata samlingspartiet om tillsättande av en kriminalpolitisk utredning med uppgift att utarbeta ett långsiktigt program för brottsbekämpningen. är organiserat som en självständig myndighet inom arbetsområde. Vi ansåg vid rådets tillkomst att vissa risker kunde följa, om rådet inrättades som särskild myndighet, med hänsyn till den tendens till byråkrati och centralstyrda åtgärder som generellt sett kan följa med centrala myndigheter. Vi är fortfarande tveksamma om rådet har den lämpligaste organisationsformen. Rådet har betydelsefulla uppgifter. Det får emellertid inte ha en organisationsform, som gör att själva rådet blir alltför stort och att det utvecklas till ett tungarbetande byråkratiskt centralt verk. Vi vill inte påstå att rådets hittillsvarande arbete kan anses ge vid handen att så är fallet men menar att risken alltid finns vid inrättandet av myndigheter av denna art. En utvärdering av rådets organisation och arbetsformer är därför önskvärd men bör, eftersom rådet ännu arbetat , anstå. Moderata samlingspartiet har lagt fram åtskilliga förslag, som syftar till minskning av brottsligheten. Några av dessa har numera accepterats inte sällan sedan de först utsatts för kritik från andra partier. Andra förslag återstår alltjämt att pröva i praktiskt handlande. Mot bakgrund av den ovan angivna uppfattningen lägger vi också fram förslag till åtgärder inom det kriminalpolitiska området. Några av förslagen anknyter till vad vi tidigare framfört men ännu icke fått accepterade, andra är nya och bygger delvis på erfarenheter från utvecklingen utomlands. har brottsligheten stigit med undantag av åren 1969 och 19721973. Minskningen de båda senare åren avsåg huvudsakligen stöldbrott och checkbrott. Nedgången har visat sig vara av tillfällig natur och torde ha haft sin grund i ändrade försäkringsvillkor och slopande av bankgarantin för checker. skedde åter en ökning av brottsligheten. Antalet anmälda brott mot under hela uppgick till 570 610, vilket innebär en ökning med 23 068 brott i förhållande . Tillgänglig statistik visar också för en uppgång i antalet anmälda brott som måste inge stark oro. aprilseptember ökade sålunda brottsbalksbrotten med drygt 44 000 jämfört med . Inbrotten i bostad ökade med 2 558 eller och inbrotten i källare och vind med 3 357 eller . Också våldsbrotten fortsätter att öka. aprilseptember anmäldes sålunda 10 630 fall av misshandel, vilket är en ökning med 1 499 brott eller i jämförelse med . I var ökningen . Uppklaringsprocenten är fortfarande mycket låg. Av anmälda 570 610 brottsbalksbrott har under uppklarats endast 126 045 eller . Av rånen uppklarades och av inbrottsstöldema . Den invändningen skulle kunna riktas mot denna statistik att brott upp även åren efter det de begåtts. Den saknar tyvärr sakligt underlag. Bilden blir nämligen nästan lika nedslående om man betraktar förhållandena i ett längre tidsperspektiv. Av de 1974 anmälda brottsbalksbrotten har uppklarats . För rånen är motsvarande siffra och för inbrottsstöldema . Den låga uppklaringsprocenten och försäkringsbolagens skärpta ersättningsbestämmelser torde menligt inverka på benägenheten att anmäla brott. Den officiella statistiken ger sålunda inte hela sanningen om antalet begångna brott. Vid enheten för rätts- och socialvårdsstatistik vid pågår /74 utvecklingsarbeten för en undersökning av den dolda brottsligheten. Projektets huvudundersökning, som skulle ha påbörjats innevarande budgetår, har ännu ej kommit i gång. Vi finner denna försening beklaglig och menar att utredningen bör påbörjas. Det torde få ankomma på det för utredningen ansvariga organet att göra den omdisposition av anvisade medel som erfordras härför. I bilaga 4 till budgetpropositionen lämnas en intressant belysning av den kriminalpolitiska diskussionen om s. k. nedkriminalisering av vissa brott och brottstyper. Vad som där framförs får naturligtvis prövas i sina egna sammanhang, och varje ställningstagande får bli föremål för självständig behandling. Redan nu kan emellertid sägas att den allmänna tendensen hos regeringen att förringa allvaret i tillgreppsbrott inger betänkligheter. Inte ens en så självklar norm som att snatta är fult tycks längre ha någon reell innebörd. Snatteri tenderar att i vissa sammanhang och åldersgrupper att bli ett lovvärt näringsfång, som man t. o. m. skryter över. Vi anser det viktigt för den allmänna laglydnaden att respekten för den enskildes lagliga rättigheter vidmakthålles och skyddas mot brottsliga angrepp av vad slag det vara må. I bilaga 4 till budgetpropositionen aviseras en utredning för översyn av BrB:s bestämmelser om de s. k. förmögenhetsbrotten. I samband därmed lämnar justitieministern en mera detaljerad redovisning för utredningens uppgifter. Enligt vår mening bör en sådan utredning emellertid inte låsas vid snäva direktiv utan få möjlighet att allsidigt pröva och ta ställning till skilda uppfattningar beträffande synen på förmögenhetsbrotten och lämpliga påföljder i anslutning därtill. Detta framstår som särskilt viktigt i belysning av vad som förekom i samband med att bestämmelsen om grov stöld var föremål för prövning . Därvid förringades betydelsen av att stöld skedde i den enskildes hem. En sådan nedvärdering av behovet att skydda hemmet från brottsliga angrepp strider uppenbarligen mot uppfattningen hos flera människor. Vi vill även i fortsättningen slå vakt om regler, som möjliggör för individen att i en alltmer krävande och farofylld värld få känna lugn och trygghet i sitt hem. Vad kostar brottsligheten? Det lidande som brottsligheten leder till för dem som drabbas därav och även för den brottslige själv och hans familj kan inte mätas i ekonomiska termer. Vissa av brottslighetens konkreta följder kan dock ekonomiskt uppskattas. kostar brottsligheten samhället stora summor. Utgifterna för polis och kriminalvård uppgår till . Försäkringsbolagens utbetalningar till enskilda för skadegörelse uppgick till omkring 200 milj. kr. Härtill måste man lägga den självrisk som den enskilde själv står för. De höga självriskerna ställer en stor del av de försäkrade utan ersättning för sin lidna förlust. Stölder och snatterier i butiker och varuhus uppgår till . Dessa förluster täcks mycket sällan av någon försäkring. Kostnaderna i samband med den externa och interna bevakningen uppgår till . Dessa förluster får i sista hand bäras av alla konsumenter genom att priserna i motsvarande mån måste höjas. Brottsligheten förorsakar vidare direkt eller indirekt utgifter för bl. a. psykiskt lidande samt sjuk- och socialvård på ett ej uppskattningsbart Flera försök att uppskatta brottslighetens totala kostnader för samhället har gjorts. I en undersökning gjord i beräknades samhällskostnaderna för tillgreppsbrott till av nationalinkomsten. Skulle kostnaderna vara lika stora i , skulle de motsvara ett belopp om ca . uttalade att det fanns anledning att intensifiera arbetet med att undersöka vad den samlade brottsligheten kostar. Några resultat av dessa undersökningar har ännu inte redovisats, och såvitt vi har oss bekant har några undersökningar härom inte ens igångsatts. bör åter begära att regeringen låter utreda vad den samlade brottsligheten kostar. ådömdes 24 000 personer sådana påföljder som antecknas i kriminalregistret (fängelse, ungdomsfängelse, internering, villkorlig dom, skyddstillsyn). Av dessa var 6 000 under . meddelades förordnande om vård enligt barnavårdslagen för 1 000 personer. Beslut om åtalsunderlåtelse meddelades i ca 25 000 fall. En mycket stor del av dessa torde avse ungdomar. Detta visar att de unga i hög grad är utsatta för risken att dras in i brottslig verksamhet. Det är därför nödvändigt att särskilda ansträngningar görs för att förebygga brott i dessa åldersgrupper och att på ett tidigt stadium reagera mot sådan brottslighet på ett konstruktivt och varierande sätt. Vi har vid upprepade tillfällen och i skilda sammanhang framhållit den betydelse familjen har för de ungas fostran till självständiga och ansvarsmedvetna individer i samhället. Vikten av att föräldrar tar sitt ansvar, ägnar sig åt barnet, skänker det omvårdnad och trygghet har vi med skärpa understrukit. Vi är medvetna om att den förda familjepolitiken, långa arbetstider för dubbelarbetande föräldrar och andra omständigheter kan verka hämmande i utövandet av den fostrande gärningen. Den dåliga bostadsmiljö som den socialdemokratiska bostadspolitiken åstadkommit har också medverkat. Vi vill understryka, att mycket säkerligen skulle vinnas, om föräldrar på sin lediga tid ägnade mera uppmärksamhet åt ungdomarnas förehavanden. Utredningar har med all önskvärd tydlighet visat att vårt framhävande av familjens betydelse och vikten av kärleksfull uppfostran varit riktig. Att en ändrad bostadspolitisk inriktning verkar i samma riktning torde allt färre numera bestrida. Ett flertal intressanta rön och forskningsresultat har av Klientelundersökning framlagts i fem betänkanden Unga lagöverträdare IV (SOU 1971: 49, 1972: 76, 1973: 25, 1973: 49 och 1974: 31). Den samlade redovisning från brottsförebyggande rådet som justitieutskottet i sitt betänkande 1975:10 emotsåg har tyvärr endast kommit att lämnas i form av en redogörelse för vad som förekommit vid en konferens om klientelundersökningen . saknas gemensamma överväganden och slutsatser beträffande undersökningsmaterialet. Vi anser att detta värdefulla och från många synpunkter unika material med det snaraste måste sammanställas och utnyttjas till förmån för individ, samhälle och fortsatt forskning. En sådan sammanställning av klientelundersökningens forskningsresultat måste redovisas. Materialet har emellertid visat hur betydelsefullt det är att åtgärder sätts in att något händer när en ung människa begått en allvarligare förseelse. En låt-gå-attityd kan medföra svåra men för barnet. Tendensen på myndighetshåll att låta saken bero kan få oroväckande följder. I motioner har vi under ett flertal år framfört tanken att man för att bryta en brottslig tendens skulle kunna begagna sig av möjligheten att för en beröva den unge friheten. Över huvud taget har det synts oss önskvärt att påföljdssystemet blir mer nyanserat, så att det skapas möjligheter att bättre än vad som kan ske i dagens slentrianmässiga system anpassa påföljden till individen. I förra årets partimotion begärde vi att försök skulle göras med att ålägga den unge, som gjort sig skyldig till brott, någon form av samhällsnyttigt arbete . Man skulle därigenom vinna att den unge för t. ex. ett antal veckoslut skulle kopplas loss från sin miljö och umgängeskrets. Åtgärden kan antagas bidra till att stärka ansvarskänslan och att avhålla från vidare brott. Den får också den positiva effekten att den unge genom sin arbetsinsats till viss del betalar de kostnader han genom sin brottslighet åsamkat samhället. I skilda länder med en rättsuppfattning besläktad med den svenska har sådana system prövats med mycket lyckat resultat. I dessa sammanhang vill vi ånyo framföra förslaget att jourdomstolar måtte inrättas på försök vid några av våra största domstolar. Det är av vikt, särskilt när det gäller ungdomar men också eljest, att brott beivras i så nära anslutning till gärningen som möjligt. Självfallet får icke rättssäkerheten eftersättas. Men det är uppenbart att det från den enskildes sida är ett starkt intresse av att hans ärende snabbt avgöres, i synnerhet i de fall då omständigheterna är klarlagda. Polisens viktigaste uppgift är att förebygga brottslig verksamhet och att ingripa mot den som begår brott. Polisen har också en hjälpande funktion. Dess arbetsinriktning är klart humanitär. På grund av personalbrist har dock polisens verksamhet inte alltid kunnat fullgöras på Tillgängliga resurser har huvudsakligen fått utnyttjas för att ingripa när brott begåtts. För att polisen väl skall kunna fullgöra sina uppgifter, måste den ha god kännedom och kontakt med allmänheten och åtnjuta dess förtroende. En huvuduppgift för statsmakterna måste vara att vidta sådana åtgärder att polisens möjligheter härvidlag ökas. Moderata samlingspartiet har också under en följd av år föreslagit t. ex. att ökad fotpatrullering skall komma till stånd, att kvarterspolisverksamhet skulle införas i större tätorter och att på landsbygden polismän skall tilldelas särskilda ansvarsområden, dvs. speciella geografiska områden där den enskilde polismannen får personlig kännedom om bygdens förhållanden. Syftet med dessa förslag har bl. a. varit att försöka kompensera den minskade personkännedom och kontakt mellan allmänhet och polis, som har följt med ökad centralisering. Våra krav på kvarterspoliser har numera accepterats, men för att verksamheten inom rimlig tid skall få avsedd effekt måste den byggas ut snabbare. Tjänsterna måste också göras lönemässigt mer attraktiva för att locka för tjänstgöringen lämpade polismän, som är beredda att under något så när kvarstå som kvarterspoliser. Det tar nämligen att lära känna människorna och bli känd av dem som bor inom området. Våra önskemål om särskilda ansvarsområden har avvisats, varför vi ånyo framför våra krav härom. I detta sammanhang vill vi ge uttryck åt önskemålet att man vid rekryteringen till de nya tjänsterna eftersträvar att öka antalet kvinnliga poliser. Ett ökat antal kvinnliga poliser skulle kunna bidraga till att öka allsidigheten i polisverksamheten. De lokala polisstyrelserna har utifrån sina bedömningar av personalbehovet föreslagit inrättandet av i det närmaste 2 600 nya tjänster. I sina petita har kraftigt understrukit behovet av personalförstärkningar enbart den beslutade arbetstidsförkortningen inom polisväsendet innebär ett bortfall av 853 årsarbetskrafter. Styrelsen anser att de senaste årens förstärkningar med 1 200 polismanstjänster därför inte kommer att ge de resultat brottskommissionen avsåg med sitt förslag till åtgärder att effektivisera polisens arbete. Situationen är sålunda synnerligen allvarlig. Trots detta föreslår att inhämtandet av eftersläpningen skall utsträckas och att endast 334 polismanstjänster skall inrättas nästa budgetår. I årets budgetproposition föreslår justitieministern att 300 nya polismanstjänster inrättas. Av dessa avses 230 för övervakningsverksamhet och 70 för spanings- och utredningsverksamhet. Vid sin bedömning av personalbehovet synes departementschefen ha tagit intryck av tidigare framförda krav om att hänsyn skall tas till följderna av arbetstidsförkortningen. Däremot saknas en målmedveten plan för hur föreliggande vakanser och brist på tjänster inom polisväsendet skall mötas. Det är nödvändigt att medborgare som konfronteras med och känner sig hotade av brottslighet skall tillförsäkras ett rimligt mått av trygghet. De tendenser att uppsätta frivilliga bevakningsgrupper som förekommit inom vissa områden är illavarslande indikationer på förekomsten av en rättsotrygghet i landet. I brist på ett säkert underlag för en bedömning av behovet av tjänstei inom polisväsendet nödgas vi att för kommande budgetår biträda anslagsäskanden med avseende på antal polismän. Vi förordar således att en plan utarbetas om en sådan förstärkning av polisväsendets resurser att den av brottskommissionen av godtagna målsättningen uppnås samt att den alltmer ökande brottsligheten skall bemästras. Kostnaderna för vårt förslag kan beräknas till . Av detta belopp utgör . ökade lönekostnader m. m. och . i kostnader för utrustning. Det bör ankomma på regeringen i samråd med att fördela tjänsterna. Genom den nya lagen om kriminalvård i anstalt, som tillämpats sedan 1.7.1974, infördes genomgripande förändringar i anstalts- och behandlingssystemet. Lagen har i vissa hänseenden obestridligen haft positiva effekter. Många problem kvarstår dock olösta och nya har tillkommit. Även om lagen ännu inte varit i tillämpning , anser vi det ändamålsenligt att inhämta och värdera vunna erfarenheter. Icke minst angeläget synes det oss vara att personalens mening får komma till uttryck jämsides med vederbörande myndighets uppfattning. Personalens arbets- och säkerhetsförhållanden aktualiserade genom utbrytningsförsöken från Kumla och bör också beaktas. Då behandlade lagen om kriminalvård i anstalt ansåg att det var av stor vikt att de intagna fick tillräcklig fysisk träning och lämpliga fritidssysselsättningar. I lagen infördes därför den tvingande bestämmelsen att intagen skall beredas tillfälle till sådan fritidssysselsättning och fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans ålder och hälsotillstånd. Avsikten var att motverka skadliga följder av frihetsberövandet och lära de intagna att använda sin fritid på ett meningsfullt sätt. Särskild vikt skulle också läggas vid att tillgodose behovet av lämpliga lokaler för idrotts- och annan fritidsverksamhet. Även angelägenheten av att meddela de intagna lämplig undervisning inte minst läs- och skrivkunskaper har upprepade gånger understrukits. Vi anser det vara av vikt att verksamheten på dessa områden ägnas stor uppmärksamhet. Ökad uppmärksamhet bör också ägnas de kvinnliga intagnas situation. Den har i många avseenden varit sämre än männens. Ett allvarligt problem som kvarstår och som det tycks bli allt svårare att komma till rätta med är missbruket av narkotika på de olika anstalterna. Enligt uppgift är det så att knappast någon anstalt är helt narkotikafri. Att kartlägga omfattningen och vägarna för missbruket är förenat med stora svårigheter. Inte minst JO:s redogörelse i 1975/ämbetsberättelse (s. 203) visar att en effektiv insats inte är lätt att åstadkomma. Vi anser att en arbetsgrupp med specialister på de skilda i sammanhanget aktuella problemen bör tillsättas med uppgift att utreda frågan och framlägga förslag och åtgärder.