mot · FZ02438 · 1976-01-20 00:00:00 — Motion 1975/76: 438 av m. fl. om arbetsmarknadspolitiska åtgärder till stöd för handikappade Det pågår en omfattande utslagning av såväl arbetare som tjänstemän från arbetsmarknaden. Arbetsvärden i landet har ca 90 000 ärenden aktuella. Dess uppgift är att åstadkomma en yrkesmässig rehabilitering för återgång till öppna marknaden. Detta lyckas man bara med i ca 11 000 fall. 18000 placeras i skyddat arbete, som också syftar till återgång till öppna marknaden. Så sker emellertid bara undantagsvis. Nästan alla blir kvar i skyddat arbete, på verkstäder och i arkivarbeten, eller pensioneras. På det sättet har en andra rangens arbetsmarknad uppstått. Från arbetsvärden placeras ca 20000 i arbetsmarknadsutbildning. En gjord undersökning visar att efter genomgången AMUutbildning är av eleverna fortfarande utan arbete. Bara 1/3 av eleverna får jobb i utbildningsyrket. Detta är betydelsefulla delar av bkagrunden till att kommunisterna i denna motion föreslår att ett nytt statligt företag bildas. Företaget skall ha som primär uppgift att ge de arbetshandikappade möjlighet till ett meningsfullt arbete. Företaget skall vara organiserat som ett huvudföretag med produktionsenheter runt om i landet. Det skall anställa såväl handikappade som icke handikappade på lika villkor, och produktionen skall vara anpassad efter de anställdas förutsättningar. Lönerna skall följa respektive fackavtal. De anställda skall ha ett avgörande inflytande över produktionens planering liksom över anställningar, omplaceringar och avskedanden. I sysselsättningsutredningen (SOU 1975:90) har parollen arbete åt alla vunnit uppslutning. Med detta menar man troligen (det råder viss tveksamhet bland deltagarna i utredningen om begreppets innebörd) att inte bara de som brukar räknas in i arbetskraften skall ha arbete, utan alla som vill ha ett jobb och måste sälja sin arbetskraft för att klara sin försörjning. Detta skulle betyda att de övriga partierna och arbetsmarknadens parter äntligen har vaknat till insikt om riktigheten i detta mycket gamla vpk-krav. Men det räcker inte att med ord deklarera målsättningen "arbete år alla. Man måste också vara beredd att i praktisk handling verka för att målet uppnås. Inom ramen för den kapitalistiska ekonomin har det inte visat sig möjligt att uppnå ens det lägre ställda målet full sysselsättning. Full sysselsättning eller arbete åt alla kan inte åstadkommas i den privatkapitalistiska ekonomiska anarkin. För det fordras en socialistisk plan 1* 1975/76. hushållning, vilket exemplen runt om i världen klart visar. Men även så länge som det primitiva kapitalistiska produktionssättet dominerar samhället finns möjligheter att åstadkomma förbättringar för eftersatta grupper. I de av oss väckta motionerna 1973:94, 1974:563 och 1975:1709 har vi ställt förslag om åtgärder för förbättringar av de arbetshandikappades villkor i arbetslivet. Med arbetshandikappade menar vi människor som av olika skäl, exempelvis att de slitit ut sig eller skadats i arbetet, av arbetsköparna inte betraktas som tillräckligt lönsamma för att få ett jobb. 1 inrikesutskottets betänkande 1973:3 hänvisades till beredning av betänkandet Skyddat arbete, där också frågan om huvudmannaskapet skulle tas upp. Motionen 1974:563 behandlades på ett likartat sätt; man hänvisade också till en utredning om huvudmannaskapet som skulle komma att tillsättas, och motionen lämnades utan bifall. Även motionen 1975:1709 lämnades utan bifall, och förslagen kunde inte överlämnas till den utredning man hänvisat till föregående år, organisationskommittén för skyddat arbete (OSA), eftersom den snart kunde väntas avge sitt betänkande. avgav sitt betänkande (SOU 1975:82). Det som främst behandlas där är frågan om huvudmannaskapet för det skyddade arbetet. Det är emellertid inte denna fråga som är den centrala när det gäller det skyddade arbetet. Det centrala är utkristalliseringen av en andra rangens arbetsmarknad, med lägre löner, mer begränsade valmöjligheter och mindre rationella produktionsmetoder än på den öppna marknaden. Därtill kommer att produkterna i stor utsträckning är marginella och udda och ofta upplevs som mindre meningsfulla. Denna arbetsmarknad byggs ut alltmer och omfattade ca 44 000 människor, varav 15 000 i skyddade verkstäder och 14 000 i arkivarbete. Den har utökats med ca 5 000 . Placeringarna i skyddat arbete sker via arbetsvärden, där ca 90 000 personer är aktuella efter att ha remitterats från olika myndigheter och vårdorgan. tillkommer ca 30 000 som inte varit anmälda till arbetsvärden tidigare. Syftet med verksamheten där är att åstadkomma en yrkesmässig rehabilitering, dvs. förbereda och underlätta en återgång till arbete i öppna marknaden. och kunde det också förefalla som om denna målsättning var möjlig att uppfylla. fick av dem som inskrevs vid landets arbetsvärd arbete i öppna marknaden . hade emellertid procenttalet sjunkit till 37 "<>. Denna trend fortsatte, 1965 var det av de inskrivna som fick arbete i öppna marknaden och 1969 var det 12,6 °o. Därefter har andelen t. o. m. Siffrorna talar sitt tydliga språk, och det är uppenbart att arbetsvärden, med de medel som stått den till buds, inte har förmått uppfylla sin tidigare målsättning. har antalet placeringar i skyddat arbete varit fler än arbetsanskaffningar på öppna marknaden. 1974 placerades 18 000 i skyddat eller halvskyddat arbete, medan 11000 kunde beredas anställning i öppna marknaden. Man har inom arbetsvårdsverksamheten sökt olika vägar för att ändra den här utvecklingen. Således har man byggt ut institutionerna för arbetsprövning, arbetsträning och arbetsmarknadsutbildning. 1 utbildning placerades 22 000 av de 90 000 arbetsvårdssökande. I det sammanhanget finns det emellertid anledning att peka på den undersökning av AMUverksamheten som har företagits av revisorer och som redovisats i granskningspromemoria nr 9/1975. 1 undersökningen ingick en intervju med ett tusental personer som genomgått AMU-utbildning. Av intervjuerna framgick att ännu inte hade fått något arbete . Ytterligare 6 "<> hade arbetat mindre än halva tiden efter utbildningen. Nära hälften av alla intervjuade hade vid intervjutillfället anställningar i andra yrken än utbildningsyrket. Tyvärr drabbades undersökningen av ett stort bortfall (), som är större än vad som brukar anses acceptabelt i den här typen av undersökningar. Men mot bakgrund av andra studier som riktar sig till liknande grupper finns det anledning förmoda att en betydande del av bortfallet består av människor som lever under svårare sociala och ekonomiska förhållanden än genomsnittet i populationen. Därav kan man dra slutsatsen att det sannolikt är en betydligt större andel än 23 "<> som fortfarande saknade anställning . De intervjupersoner som bereus AMU-utbildning genom arbetsvärden har inte särbehandlats i materialet. Men resultaten är ändå intressanta, eftersom de på ett mycket klart sätt visar på att AMU-utbildningen inte utgör någon garanti för att få arbete. För detta fordras helt andra åtgärder från samhällets sida. Det pågår en omfattande och av allt att döma också ökande utslagning av såväl arbetare som tjänstemän från den s. k. öppna marknaden. Rationaliseringar och strukturomvandling betyder ökad hets i arbetet och företagsnedläggelser. Det är de anställda som får bära bördan av detta i form av större fysisk och psykisk förslitning, större olycksfallsrisker och arbetslöshet. Det är inte givet att detta kommer att innebära ökande köer av arbetsvårdssökande, eftersom sociallagstiftningen har anpassats till de ändrade förhållandena på arbetsmarknaden, exempelvis genom möjligheter till pensionering redan på grund av arbetsmarknadsskäl. förändrar också arbetsmetoder och sätt att mäta arbetslöshet, så att köerna därigenom kan reduceras. Arbete åt alla måste också innebära att de som kallas handikappade eller förtidspensionerade får ett meningsfullt arbete. Det är inte nog att skapa ersättningsformer för arbeten på den öppna marknaden. Det gäller att skapa nya arbetstillfällen för dem som blir utslagna från eller aldrig kommer in på arbetsmarknaden. Den arbetsmarknad som kallas den skyddade måste förvandlas till en integrerad del av statens företagsverksamhet. Som vi redan har påpekat innehåller vårt förslag således avsevärt mycket mer än bara en omorganisation eller förändring av huvudmannaskap för befintliga skyddande verkstäder. Vi föreslår en ny organisation med en annan inriktning och som syftar till att trygga vars och ens rätt till ett meningsfullt arbete oavsett handikapp. Vi föreslår således skapandet av en företagsorganisation, vars syfte skall vara dels att svara för en värdefull produktion, dels att ge människor med handikapp arbete, då de inte kan fä detta inom andra företag. För att det skall vara möjligt att uppfylla dessa båda målsättningar - meningsfull produktion och arbete åt människor med alla olika slag av handikapp - ställs stora krav på mångsidighet hos produktionen, både när det gäller produkter och produktionsprocesser. Dessutom måste produktionen planeras på sådant sätt att den anpassas efter de arbetandes förmåga, vad gäller exempelvis snabbhet, uthållighet och funktionsbegränsningar. Det är sannolikt att man för att kunna fylla alla arbetsfunktioner i företaget också måste anställa icke handikappad arbetskraft. Men mot bakgrund av att man nu kan konstatera att staten har misslyckats i sina försök att integrera den handikappade arbetskraften på öppna marknaden, måste man anställa icke handikappade på arbetsmarknaden för handikappade för att motverka den segregation som har uppstått. Här är det också möjligt för samhället att påverka utvecklingen på ett helt annat sätt. För att åstadkomma en utjämning i förhållande till öppna marknaden måste det emellertid ske en anpassning till dess löner, samt handikappade och icke handikappade vara anställda på samma villkor. De skyddade verkstäderna drivs under huvudmannaskap av landsting och kommuner. En verksamhet som här föreslås förutsätter ett statligt huvudmannaskap, dels därför att den fordrar produktions- och kapitalinsatser som varken kommuner eller landsting kan åstadkomma, dels därför att en verksamhet av den karaktär och omfattning som föreslås knappast ryms inom den nuvarande kommunala kompetensen. I detta sammanhang finns det anledning att understryka att den utredning och de förslag angående organisation och huvudmannaskap för de skyddade verkstäderna som lagts av organisationskommittén inte på något sätt svarar mot de förslag som här framläggs. Under en övergångstid kommer den nuvarande skyddade verksamheten att bibehållas under kommunalt eller landstingskommunalt huvudmannaskap. Utan tvivel kommer den sedan efter hand att krympas, för att senare avvecklas, allteftersom det blir uppenbart att den här förordade verksamheten är överlägsen och ändamålsenlig. Förslaget innebär således att staten, exempelvis genom , påtar sig uppgiften att bygga upp ett företag enligt här föreslagna riktlinjer. Det bör vara uppbyggt som ett huvudföretag med filialer i olika delar av landet. Vissa delar av produktionen kan med fördel drivas i mindre enheter, medan andra fordrar större enheter. Företagets syfte att ge arbete åt handikappade kommer här i viss mån att prägla organisationen, eftersom vissa typer av produktion kan komma att kräva större enheter än normalt genom att det kan bli nödvändigt att dela upp tillverkningen i många små moment. 1 de tätbefolkade landsdelarna bör detta inte vålla några problem. Däremot måste man räkna med att till de glesbefolkade landsdelarna lokalisera sådan verksamhet som antingen kan kan drivas i små enheter eller där delfabrikat utan alltför stora olägenheter och kostnader kan fraktas mellan olika tillverkningsenheter. Vi har tidigare pekat på den centrala betydelsen av att åstadkomma en meningsfull sysselsättning. En förutsättning för detta är att man producerar varor som av de anställda upplevs som nyttiga och upphör med den framställning av mer eller mindre onyttiga produkter som i stor utsträckning sker vid de skyddade verkstäderna. Detta är också av betydelse för hur arbetsplatserna kommer att betraktas utifrån, om de kommer att ses som likvärdiga eller sämre än andra arbetsplaster. Det är också nödvändigt att avveckla den legotillverkning som pågår, i den mån den innebär en alltför stor bindning till privata företag och försvårar den långsiktiga planeringen inom det samhällsägda företaget. Alla anställningar i företaget skall gå via arbetsförmedlingen, men de anställda skall ha ett avgörande inflytande över alla anställningar, omplaceringar och avskedanden. De anställda måste också delta i den långsiktiga planeringen och ges ett avgörande inflytande över produktionen och eventuella driftförändringar. För de skyddade verkstäderna gäller principen att inte konkurrera med etablerad privat företagsamhet. Etablerandet av ett samhällsägt företag med den inriktning som här föreslås innebär att denna princip måste brytas. Dessutom måste staten markera sitt ansvar genom att det redan från början slås fast att vissa statliga beställningar skall gå till detta företag och att nuvarande olika former av statsbidrag och kommunala bidrag ersätts med uppdragsersättningar, som till en del får karaktären av förskott och till en del får karaktären av statssubventioner. Trots stora insatser i form av utbildning, arbetsträning och olika bidrag till enskilda och företag har arbetsvärden inte förmått uppnå sin målsättning att ge eller återge arbetshandikappade möjligheter att erhålla anställning på öppna marknaden. Tvärtom visar utvecklingen att man kommer allt längre från att uppnå målen. Handikappbegreppet utvidgas, och allt fler omfattas av det och slås ut från arbetsmarknaden. Vi har visat detta i vår motion, och vi har visat på de åtgärder vi anser vara nödvändiga för att trygga de arbetshandikappades rätt till ett meningsfullt arbete. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för 1. att arbetsmarknadspolitiken bör ges en ny principiell inriktning i syfte att bereda arbetshandikappade en meningsfull sysselsättning i produktionsföretag enligt i denna motion skisserad riktning och med löne- och anställningsvillkor i enlighet med dem som gäller för öppna marknaden och där de anställda tillförsäkras inflytande över såväl produktionsinriktning som anställnings-och arbetsvillkor, 2. att ett statligt huvudföretag bildas jämte på lämpliga platser i skilda delar av landet lokala produktionsföretag samt att huvudmannaskapet för denna verksamhet blir statligt, förslagsvis genom . (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk)