mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Om också detta beaktas kan konsumtionsökningen knappast överstiga 1,5 å . Det torde i detta sammanhang kunna vara av intresse att analysera innebörden av en ökning av hushållens reala disponibla inkomster med de i finansplanen förutsedda . I långtidsutredningen framhålls, att antalet pensionärer ökar med och att beslutade pensionsförbättringar motsvarar en årlig real inkomstökning på per capita. Om hushållens reala disponibla inkomster ökar totalt, torde drygt hälften därav motsvaras av pensionsförbättringama. Det skulle betyda, att för den förvärvsarbetande befolkningen innebär den 2-procentiga förbättringen . beräknas transfereringarna till hushållen öka i löpande priser. Pensionerna, som representerar mindre än hälften av denna ökning, ökar . Man frågar sig mot denna bakgrund: Hur stor del av ökningen av hushållens reala disponibla inkomster beror på, att realinkomsten efter skatt ökar? Eller enklare uttryckt: Hur stor blir den genomsnittliga inkomsttagarens inkomstökning efter skatt sedan hänsyn tagits till inflationen? Det är förenat med vissa svårigheter att besvara sådana frågor. Detta sammanhänger med att pensioner och vissa andra sociala förmåner är skattepliktiga. Detta betyder, att man måste uppskatta hur stor del av det allmännas inkomster från inkomstskatten som kan härledas till skattepliktiga sociala förmåner. Vi har satt denna siffra till , vilket torde vara en överskattning. Med tanke på att transfereringarna ökar dubbelt så snabbt som faktorinkomstema, har vi satt siffran till , vilket i än högre grad torde vara en överskattning. av de ca , som 1975 inbetalades till stat och kommun, antages alltså vara skatt på faktorinkomster, dvs. egentliga löner, enskilda företagares inkomster och övriga faktorinkomster. Dessa antaganden ligger bakom tabell 1 nedan. Inkomsterna efter skatt skulle alltså öka under loppet av 1976. har man i den preliminära nationalbudgeten räknat med en prisuppgång på . Det betyder, att faktorinkomstema netto och med hänsyn till prisökningarna skulle öka . Och denna siffra är antagligen för hög på grund av de antaganden som gjorts avseende de sociala förmånernas beskattning. Om man ovanpå detta tar hänsyn till, att också löneavtalet har en viss låglöneprofil nettoinkomstökningen för en låginkomsttagare blir större än genomsnittligt torde det stå klart, att normalinkomsttagaren knappast kan räkna med någon köpkraftsökning. I finansplanen antages bruttoinvesteringarna öka , näringslivsinvesteringarna och därav industriinvesteringarna . För oss framstår dessa mycket låga siffror närmast som en antiklimax efter den utläggning som återfinns i finansplanen om nödvändigheten av ökade avsättningar av våra samlade resurser till investeringar och efter redogörelsen för alla genomförda och föreslagna åtgärder för att stimulera investeringarna. Inkomster och skatter 1975 och 1976. Miljarder kronor, löpande priser. 1975 1976 Ändring 19751976 Faktorinkomster 181,7 199,9 18,2 Därav direkt skatt, avgifter m. m. Faktorinkomst netto 126,8 137,7 10,9 måste kontinuerligt bygga ut vår produktionskapacitet, dvs. i snabb takt öka investeringarna. Endast genom en kraftigt utbyggd produktionskapacitet inom varuproduktionen och fortsatt hävdad konkurrenskraft i vår industri torde det vara möjligt att kombinera ett återställande av underskottet i bytesbalansen med det centrala målet om full sysselsättning, heter det i finansplanen. Vi kan skriva under varje ord i detta uttalande. Vi finner emellertid, att det knappast är någon beskrivning av den förutsedda utvecklingen . En ökning av näringslivsinvesteringarna representerar enligt vår uppfattning långt ifrån en kraftigt utbyggd produktionskapacitet. Den investeringskalkyl, som görs i den preliminära nationalbudgeten, skiljer sig påtagligt från finansplanens. Där beräknas investeringarna i byggnader och anläggningar komma att minska , maskininvesteringarna och de totala investeringarna likaledes . Skillnaden, eller ca priser, skulle alltså vara den ökade investeringsaktivitet, som uppnås genom de i finansplanen föreslagna åtgärderna. Flera av de insatser, som nämns i finansplanen, aviserades redan i regeringsdeklarationen och har beaktats i kalkyl. Vilka är då de övriga åtgärder, som skulle förbättra investeringsaktiviteten? För det första har regeringen beslutat att de nuvarande möjligheterna att utnyttja investeringsfonderna för konjunkturutjämning förlängs till utgången av . En sådan förlängning föreslogs av moderata samlingspartiet i vår motion 1975/76: 99 med anledning av propositionen 1975/76: 65 om inriktningen av den ekonomiska politiken. Så sent som avvisades emellertid vårt förslag av samtliga andra partier i enlighet med finansutskottets utlåtande /76: 16, där det heter: Utskottet förordar liksom att den extra investeringsstimulans som fondfrisläppen innebär t. v. begränsas till innevarande vinter i syfte att överbrygga den internationella lågkonjunkturen. Mot den bakgrunden anser utskottet att ej nu bör förorda fondfrisläpp för än t. o. m. , varför yrkandet 1 i motionen 99 avstyrks. Det förtjänar att observeras, att ungefär som samtliga partier i utom moderata samlingspartiet gjorde detta uttalande, beslöt regeringen, som ovan nämnts, att förlänga rätten att utnyttja investeringsfonderna. Vår uppfattning är naturligtvis att det beslutet är sakligt riktigt, och vi avser inte att göra sak av detta uppenbara fall av åsidosättande av i beslut uttalade mening. För det andra föreslår regeringen, att AP-fondens möjligheter till aktieköp ökas med 500 milj. kr. För det tredje meddelas, att förslag senare kommer att föreläggas om medel för ökad aktieteckning i på samt ökade anslag till För det fjärde konstateras, att extraordinära åtgärder krävs för att stödja varvsindustrin. Slutligen skall senare ett förslag läggas om en utvidgning av femårsramen för regionalpolitisk stöd. För vår del har vi svårt att se, hur dessa åtgärder redan under loppet av 1976 skall kunna leda till en ökning av industriinvesteringarna i stället för den av enligt preliminära nationalbudgeten beräknade minskningen . Inte minst den påtagligt försämrade lönsamheten inom näringslivet och minskade självfinansieringsförmågan liksom dess internationellt sett låga soliditet torde utgöra spärrar mot en investeringsökning. Vad gäller lagerinvesteringarna räknar man i finansplanen med att dessa skall öka med . Jämfört med 1975 är det en betydande minskning i lagrens ökningstakt. Regeringen räknar emellertid med fortsatt lagerökning. Också på denna punkt är bedömningen i finansplanen påtagligt annorlunda mot den preliminära nationalbudgeten, där lagerökningen beräknas stanna vid ca 100 milj. kr., dvs. ca 2 miljarder mindre. Enligt vår uppfattning är näringslivets möjligheter att binda ytterligare resurser i ökade lager utomordentligt begränsade. Det torde vara så, att risken för att åtskilliga företag av likviditetsskäl tvingas realisera sina inneliggande lager är betydande. Om vi antar, att finansplanens bedömning av den offentliga sektorns samt bostadsinvesteringarnas utveckling är riktig, skulle de av oss i det föregående anförda synpunkterna närmast leda till slutsatsen, att en viss nedgång i bruttonationalprodukten är att räkna med under detta år. En sammanfattning av våra bedömningar återfinns i tabell 2. -0,5 -2,6 -0,1 -0,2 -3,9 -8,4 -0,1 -0,2 Regeringen räknar för sin del med en BNP-ökning på 1,. Med tanke på att BNP-ökningen i finansplanerna regelmässigt överskattats med 1 å ligger vår bedömning inom en rimlig sannolikhetsmarginal. Det är värt att notera, att regeringen i en finansplan räknat med en så låg tillväxtsiffra som . Det är vid en genomgång av finansplanen svårt att komma ifrån intrycket, att regeringen är allvarligt oroad över sysselsättningsutvecklingen . Det sysselsättningspolitiska åtgärdsprogrammet bör nu föras vidare i ett tredje steg för att möta den försvagning av arbetskraftsefterfrågan som kan förutses på vissa områden, heter det. Någon precisering av vad denna försvagning av arbetskraftsefterfrågan kan komma att innebära i arbetslöshetshänseende görs inte. Också i den preliminära nationalbudgeten uttrycker man sig mycket vagt i detta hänseende. Med antagandet, att produktionen skall öka och att produktivitetsökningen blir 2 å , kommer man fram till en nedgång i sysselsättningen mätt i antalet timmar . beräknas utbudet av arbetskraft öka med 20 000 å 30 000 personer, dvs. med 0,50,. Man konstaterar vidare att en viss arbetstidsförkortning sker som vissa reformer genomförs på pensionsområdet. Uppenbarligen räknar man med att detta skall föranleda en del nyanställningar. I vissa fall kan naturligtvis så komma att ske. Mot bakgrund av den dolda arbetslöshet inom industrin, som vi redogjort för i det föregående, tror vi emellertid att en sådan nyanställning kommer att få blott mycket ringa omfattning. Beräkningarna i den preliminära nationalbudgeten torde innebära en ökning av arbetslösheten . Detta torde innebära en öppen arbetslöshet på 2,52,. Vi har ovan funnit anledning att förutse en mindre produktionsökning än vad regeringen redovisar i finansplanen. Även om vi räknar med en fortsatt hög, dold arbetslöshet inom näringslivet och en ökad absorption av arbetslösa via AMS-kurser, vidareutbildning, beredskapsarbeten och skyddad verksamhet, kommer vi ändå fram till, att en arbetslöshet överstigande kan befaras. Det skulle innebära en ökning av antalet öppet arbetslösa med omkring 50 000 personer till över 120 000 arbetslösa. Vi har i det föregående nämnt, att vi räknar med en inflation av ungefär samma storleksordning som , dvs. Regeringen nämner i finansplanen siffran 7 å . Det är samma inflationsantagande, som man gjorde i förra årets finansplan. Visserligen kommer troligen arbetskraftskostnaderna att öka något mindre än 1975. Icke desto mindre måste man räkna med en ökning på åtminstone . Produktiviteten beräknas, som konstaterats, i den preliminära nationalbudgeten öka . genomslaget begränsas dels genom att den svenska kronan genomgick en faktisk appreciering det utländska prisgenomslaget blev därigenom mindre och genom en neddragning av näringslivets lönsamhet. Detta indikeras bl. a. av en nedgång av kapitalandelen av nationalinkomsterna. Denna låg 1974 på , vilket var en mycket hög nivå och sjönk, som framhålls i konjunkturrådets rapport, till 1975. Tack vare det goda kunde prisgenomslaget 1975 begränsas. De siffror som finns i den preliminära nationalbudgeten skulle innebära, att kapitalandelen sjunker ytterligare ned mot strax , vilket är en efter efterkrigsförhållanden mycket låg siffra. kan vi varken räkna med några apprecieringstendenser på den svenska kronan eller att näringslivet kan ta en motsvarande lönsamhetsnedgång som . Arbetskraftskostnadernas uppgång kommer att få ett mer direkt genomslag på prisnivån. Med en arbetskraftskostnadsökning på minus en produktivitetsökning på , torde ett antagande om en prisuppgång på kunna betecknas som försiktigt. Krav på den ekonomiska politiken Som framgått av denna analys av de ekonomiska utsikterna är vi allvarligt oroade . 1976 har förutsättningar att bli ett för det svenska folkhushållet mycket dåligt år med minskad totalproduktion, stigande arbetslöshet, fortsatt snabb inflation och en otillräcklig investeringsutveckling. Underskottet i bytesbalansen kan förväntas bli av samma storleksordning som . I finansplanen har regeringen inte velat ta ställning till de frågor, som behandlas av långtidsutredning utom på en punkt att balansen i de svenska utrikes betalningarna skall vara återställd . Också vi anser, att detta måste vara ett centralt mål för den ekonomiska politiken. Detta mål i förening med vårt nu alltför stora underskott begränsar rörelseutrymmet för den ekonomiska politiken. I vår motion med anledning av förra årets finansplan reagerade vi, som redan nämnts, mot att den ekonomiska politiken inför en begynnande lågkonjunktur fick en väsentligt mer restriktiv prägel än under det förhållandevis gynnsamma . Den offentliga sektorns tillskott till den totala efterfrågan sjönk från av BNP 1974 till 1975. Den budget som redovisas i årets finansplan innebär en ytterligare åtstramning. Efterfrågetillskottet via den offentliga sektorn beräknas sjunka till . I förhållande till 1975 är det en åtstramning av efterfrågan av storleksordningen av BNP och i förhållande till 1974 på inte av BNP eller ca . Vi antar, att nedgången motiveras av omsorgen om balansen i våra utrikes betalningar. Det är emellertid en alldeles bakvänd konjunkturpolitik. För att den utveckling, som vi skisserat i det föregående, skall kunna undvikas, är en omläggning av den ekonomiska politiken i mer expansiv riktning erforderlig. Härvid är flera framkomstvägar tänkbara: Den privata konsumtionen kan stimuleras genom en sänkning av mervärdeskatten. Detta är en metod som prövades , och erfarenheterna därav är enligt vår bedömning positiva. En mervärdeskattesänkning tillhör dessutom den åtgärdsarsenal, som återfinns i den av riksdag beslutade ekonomisk-politiska beredskapsplanen. Vi förordade själva en mervärdeskattesänkning som alternativ till det av oss föreslagna programmet mot inflationen och återkom med detta krav i vår motion med anledning av den reviderade finansplanen. Om man via den ekonomiska politiken vill realisera en 3-procentig ökning av den privata konsumtionen, är det realistiskt att också låta de disponibla inkomsterna öka . En mervärdeskattesänkning är en enkel metod att åstadkomma detta. En mervärdeskattesänkning har vidare en positiv inverkan på prisutvecklingen i landet om än blott temporärt, dvs. tills momsen på nytt höjs. Nackdelen med en mervärdeskattesänkning är, att den på intet sätt förbättrar exportindustrins eller den importkonkurrerande industrins internationella konkurrensläge. Via den konsumtionsstimulans, som man åstadkommer, kan importen förväntas öka och sålunda medverka till en ytterligare försämring av bytesbalansen. En direktskattesänkning är en annan möjlighet. I vår motion med anledning av finansplan hade vi ekonomisk-politisk stimulans via en sänkt direkt skatt som förstahandsalternativ till programmet mot inflationen; mervärdeskattesänkningen var ett andrahandsalternativ. Vi föreslog att en sådan skattesänkning skulle få formen av en skattereduktion motsvarande av den till statlig skatt beskattningsbara inkomsten. Med tanke på de problem, som sammanhänger med de höga marginalskatterna och det höga skattetrycket var det enligt vår uppfattning naturligt, att man i stimuleringssyfte angrep den direkta skatten. Även en direktskattesänkning har den nackdelen, att den inte i nämnvärd utsträckning förbättrar exportindustrins och den importkonkurrerande industrins konkurrensläge. Liksom en mervärdeskattesänkning kan den förväntas leda till en viss ökning av importen genom den av skattesänkningen initierade konsumtionsökningen. Möjligen kan effekterna på importsidan bli något mindre. Ökade transfereringar är ett möjligt instrument att stimulera konsumtionen. Det användes 1974 då barnfamiljer och pensionärer fick ett extra bidrag. I princip anser vi emellertid, att transfereringarna är mindre lämpliga att använda som konjunkturinstrument. Effekterna på importen blir desamma som av en mervärdeskattesänkning. Regeringen har regelmässigt tillgripit selektiva åtgärder för att stimulera den totala efterfrågan i lägen med en vikande 5 1975/76. I första hand har man därvid sökt öka den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringarna samt tidigarelagt planerade investeringar. Vad gäller den förra typen av åtgärder har vi brukat anföra, att dessa leder till bestående högre kostnader för stat och kommun, vilka det i ett ändrat konjunkturläge blir nödvändigt att finansiera via ökade skatter. Eftersom vi menar, att det är ett viktigt ekonomiskt-politiskt mål att begränsa den offentliga sektorns expansion, har vi inte kunnat förorda sådana åtgärder. Även ökade offentliga utgifter får effekter på importsidan, även om dessa kan antagas bli relativt sett något mindre än direkt stimulans av den privata konsumtionen. I vår motion med anledning av reviderade finansplan nämnde vi möjligheterna att sänka utgående arbetsgivaravgifter i stimulanssyfte. I motionen 1975: 2151 anförde vi sålunda: En sänkning av den allmänna arbetsgivaravgiften med exempelvis skulle leda till en lika stor sänkning av lönekostnadsökningen . Med de antaganden, som vi tidigare gjort om sambandet mellan löner och priser, är det troligt att en 3-procentig sänkning av den allmänna arbetsgivaravgiften skulle leda till att prisstegringarna reducerades med . Åtgärden skulle härigenom också medverka till en förbättring av hushållens reala köpkraft . Ur rent samhällsekonomisk synpunkt kan en sänkning av arbetsgivaravgiften sägas ha vissa fördelar framför en momssänkning: den har vissa positiva effekter på den externa balansen, vilket däremot momssänkningen inte har. Dessa förhållanden till trots avstod vi 1975 från att väcka ett sådant förslag. Som skäl härför anfördes i motionen: En sänkning av arbetsgivaravgiften kan med tanke på den roll ar betsgivaravgifterna spelat i avtalsförhandlingarna sägas vara mindre lämplig. Löntagarorganisationerna har formellt avräknat de höjda arbetsgivaravgifterna från sina lönekrav. Ett beslut om sänkning av arbetsgivaravgiften innan avtalsförhandlingarna är helt slutförda skulle kunna leda till komplikationer på arbetsmarknaden. Bland raden av tänkbara åtgärder skall också nämnas sådana, som mer direkt syftar till att åstadkomma en ökning av investeringarna. medges ett 10-procentigt investeringsavdrag alternativt ett investeringsbidrag på maskininvesteringar. Detta kan höjas och även utvidgas till att gälla näringslivets investeringar i byggnader. Möjligheter finns också att stimulera bostadsbyggande och sanering av äldre fastigheter. Bland de investeringsbefrämjande åtgärderna finns också sådana, som skall underlätta näringslivets lagerinvesteringar. Bidrag till lagerinvesteringar utgår under vissa förutsättningar. Också investeringsbefrämjande åtgärder har effekter på importsidan. Särskilt torde detta gälla näringslivets maskininvesteringar. Dessa effekter måste emellertid anses godtagbara, eftersom investeringsökningen medverkar till en varaktig ökning av näringslivets produktionskapacitet och till en förbättring av exportindustrins och den importkonkurrerande industrins internationella konkurrenskraft. föreslog i sin rapport en devalvering av den svenska kronan. En sådan åtgärd skulle få som effekt, att exporten stimulerades som importen hämmades till förmån för den importkonkurrerande industrin. En nackdel med en devalvering vore, att genomslaget av utländska prisstegringar på den svenska prisbildningen skulle öka. Sn devalvering är dessutom en ekonomisk-politisk åtgärd, som inte lämpligen görs till föremål för debatt och beslut i . Vi vill emellertid understryka, att en devalvering kan bli en framtvingad konsekvens av en misslyckad politik. Enligt vår bedömning är en ökning av bruttonationalprodukten med fullt möjlig från kapacitetssynpunkt. Det produktionsbortfall i förhållande härtill, som den bedömning av den ekonomiska utvecklingen vi har gjort i det föregående innebär, är av storleksordningen . I förhållande till prognosen i finansplanen är produktionsbortfallet av storleksordningen . I den sammanställning av beräknad BNP-tillväxt i andra länder, som redovisas i den preliminära nationalbudgeten, befinnes den totala produktionen i och öka , i och , i och i en rad andra europeiska länder . Mot denna bakgrund vore det långt ifrån någon orimlighet, om man satte en ökning av BNP med åtminstone som ett av målen för den ekonomiska politiken . I ett bättre efterfrågeläge torde produktivitetsökningen i den svenska ekonomin kunna överskrida de 2-2,, som den preliminära nationalbudgeten räknar med. En snabbare produktionsökning skulle givetvis också ha gynnsamma effekter på sysselsättningsutvecklingen. Den öppna arbetslösheten skulle inte behöva öka; den dolda arbetslösheten skulle reduceras. En sådan produktionsökning förutsätter en omläggning av den ekonomiska politiken i expansiv riktning. Kravet på att om möjligt förbättra eller åtminstone inte försämra balansen i de utrikes betalningarna sätter emellertid snäva gränser för valet av ekonomisk-politiska stimulansåtgärder. En mervärdeskattesänkning skulle sannolikt komma för sent för att förhindra konjunkturnedgången. Dessutom skulle den öka importen, vilket med nuvarande underskott i bytesbalansen vore olyckligt. Att sänka den direkta skatten ligger i linje med våra allmänna skattepolitiska strävanden, men från konjunkturpolitisk synpunkt är även denna åtgärd svår att genomföra tillräckligt snabbt. Mot åtgärder ägnade att öka den statliga eller kommunala konsumtionen eller transfereringarna ytterligare eller den offentliga sektorns investeringar har vi samma invändningar som tidigare: de leder till en bestående ökning av den offentliga sektorns utgifter och fordrar ökade skatter. Eftersom devalvering bör tillgripas först i sista hand som en nödlösning återstår två tänkbara åtgärdstyper: investeringsstimulans till näringslivet och sänkning av arbetskraftskostnaderna. På investeringssidan är förlängningen av det 10-procentiga investeringsavdraget för maskininvesteringar fram /77 inte tillräckligt. Avdraget bör fördubblas till för maskininvesteringar. Det bör vidare kompletteras med ett 10-procentigt investeringsavdrag för näringslivets byggnadsinvesteringar. Dessutom torde en viss ökning av bostadsbyggandet främst småhus vara möjlig. Sanering av äldre fastigheter bör underlättas genom en förenkling av nu gällande regler, genom gynnsamma lånevillkor och inte minst genom hävande av de restriktioner på enskild byggnadsverksamhet som följer av en extrem tillämpning av det s. k. markvillkoret och andra liknande uttryck för en doktrinär bostadspolitik. En åtgärd som direkt skulle medverka till en sänkning av arbetskraftskostnaderna vore att minska eller helt ta bort den allmänna arbetsgivaravgiften. Åtgärden och dess konsekvenser har behandlats under punkt 5 bland tänkbara ekonomisk-politiska åtgärder ovan. Om den 4-procentiga avgiften helt borttogs skulle detta leda till att prisuppgången kunde bli ett par procentenheter mindre än de , sorn vi nu måste förutse. En långsammare uppgång i konsumentprisindex skulle, vid oförändrad lönestegringstakt, medföra en snabbare ökning av de reala disponibla inkomsterna än vad som annars vore möjligt. Den privata konsumtionen borde kunna stiga med i stället för med av oss förutsedda 1,5 å . Konsumtionsökningen skulle sannolikt få vissa konsekvenser på importsidan. De torde emellertid övervägas av motsvarande exportstimulerande effekter. En arbetsgivaravgiftssänkning skulle också gynna den importkonkurrerande industrin. Positiva effekter skulle även kunna förväntas på näringslivets investeringsbenägenhet, särskilt om det försäkrades att några nya arbetsgivaravgifter inte skulle tillkomma 1977. I finansplanen har en sådan aviserats vilken vi kommer att motsätta oss. Det skulle därjämte positivt påverka näringslivets investeringsvilja och dess tro , om det klart sades ifrån, att någon överföring till löntagarorganisationerna av äganderätten till det svenska näringslivet enligt Meidners modell eller liknande förslag inte kommer att ske. Denna fråga och frågan om aktieköp i näringslivet med AP-medel diskuteras på annat ställe i denna motion. De argument å andra sidan mot en sänkning eller ett borttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften, som vi återgivit i det föregående, har emellertid fortfarande relevans. Arbetsgivaravgifternas höjd spelade en roll i förra årets avtalsförhandlingar. kan, i varje fall formellt, sägas ha beaktat de höjda arbetsgivaravgifterna vid angivandet av sina lönekrav. Ett borttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften skulle kunna sägas innebära en förändring av förutsättningarna för ingångna avtal och nya förhandlingar påfordras. Det var bl.