mot · FZ022308 · 1976-03-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3 Kulturpolitiken kan aldrig vara neutral. Kulturen kan inte ses isolerad från klasskampen. Kulturen är ett av uttrycken för de klassförhållanden som råder i dagens monopolkapitalistiska . Arbetarrörelsen tog från första början upp den socialistiska kulturkampen. Den slog vakt om de progressiva och levande inslagen i det historiska kulturarbetet. Egendomslösa som vi var, närmade vi oss det hopsamlade med ängslan till en början, fyllda av vördnad, tills det blev klart för oss, att vi måste fylla allt detta med våra egna värderingar, att det samlande begreppet kunde bli användbart först när det utsade något om våra livsvillkor och om svårigheterna och egendomligheterna i våra tankeprocesser. (: Motståndets estetik.) tillförde arbetarklassen kulturskapandet sina egna erfarenheter och började skapa en kultur präglad av sina socialistiska ideal. Den demokratiska och socialistiska kulturkampen får allt större betydelse i arbetarrörelsens allmänna verksamhet. Det sammanhänger med de allmänna förändringar som skett av det kapitalistiska samhällssystemet och i sammanhang därmed av borgarklassens ställning, också till kulturen. Under kapitalismens uppgångsperiod var kulturens sociala bas den välbärgade och bildade borgarklassen. Borgarklassen var kulturbärande klass i den meningen att den finansierade kulturen. Kulturprodukterna började bli handelsvaror, men för deras framställning svarade fortfarande väsentligen enskilda konstnärer och författare. Deras kamp för att förstå och utvidga verkligheten präglade deras skapelser. Kvalitetskravet sattes högt. Den kultur som dominerar under monopolkapitalismen har en annan karaktär. Den antar alltmer karaktären av industriell bearbetning och direkt exploatering av arbetarklassens och medelklassens fritid. Den härskande kulturen är inte längre vad man kan kalla konstkulturen utan den monopolkapitalistiska massproduktionskulturen. Veckotidningspress, filmindustri, videogram, radio, TV, grammofonindustri är delar av den monopolistiska kulturen, som tillsammans utgör en medvetandeindustri avsedd att påverka arbetarklassen. Monopolkapitalets massproduktionskultur har s. k. lönsamhet och profit som sina kriterier. Den är ointresserad av kvalitet, den gör inte anspråk på att tillfredsställa reella behov hos människor, dess legitimering är att den ger vinst och att dess reklam är framgångsrik. Kommersialiseringen spelar en tilltagande roll inom kultursektorn. 1* 1976. tidigt ökar koncentrationen och monopoliseringen, här liksom inom andra områden. Storfinansen har slagit under sig avgörande delar av medvetandeindustrin. De stora internationella koncernernas verksamhet spelar en allt större roll. Arbetarrörelsen måste ta upp och fullfölja kampen mot kommersialiseringen och monopoliseringen av kulturen. Den måste försvara mänsklighetens progressiva kulturarv och kämpa för en socialistisk kultursyn. I denna socialistiska kulturkamp kan arbetarklassen ingå förbund med avgörande delar av kulturarbetarna. Dessa har alltmera radikaliserats. Kulturarbetarna har som grupp alltmer kommit att spela rollen av motvikt mot den kommersiella massproduktionskulturen. Deras arbete är en viktig del av kulturkampen. I kampen mot de kapitalistiska monopolen och deras inflytande över kulturlivet bör arbetarrörelsen och de progressiva kulturarbetarna också söka påverka den statliga kulturpolitikens utformning. Viktiga delar av kulturen är delar av statsapparatens verksamhetsområde under monopolkapitalismen. Radio, TV, teatrar, bibliotek, museer är institutioner som spelar en allt större roll för den del av klasskampen som kulturpolitiken utgör. Dessa kulturinstitutioner är delar av en apparat för reproduktion av den härskande ideologin, men formellt är de underställda den lagstiftning som reglerar frioch rättigheter i den borgerliga demokratin. På dessa institutioner görs ständiga försök att tysta kritiska röster i namn av opartiskhet och neutralitet. Detta är i själva verket försök att begränsa yttrande- och tryckfriheten. Därför är det viktigt att med alla medel kämpa för demokratiska rättigheter på dessa institutioner. Det är rättigheter som inte är begränsade särintressen hos kulturarbetare eller andra grupper. Det är arbetarklassens och demokratins intressen som försvaras i denna kamp. Detta är några ståndpunkter utifrån vilka vpk tar ställning till konkreta åtgärder som gäller kulturpolitiken. Vad beträffar de förslag som framförs i regeringens proposition om den statliga kulturpolitiken 3 vill vi som allmän kritik anföra att förslagen i huvudsak har en begränsat teknisk karaktär, bakom vilken döljer sig den falska föreställningen om kulturpolitikens förmenta neutralitet och opartiskhet. En sådan "teknisk inställning blir i själva verket ett stöd åt den nuvarande maktstrukturen på kulturområdet, dvs. åt tilltagande kommersialisering, massproduktionskulturoch monopolmakt. Propositionen tar heller inte till vara de möjligheter till nya arbetsuppgifter som de senaste årens utredningar - , Barns fritid etc. - pekar på. Kulturpolitiska åtgärder måste klart syfta till att bekämpa och bryta monopolmakt och kommersialisering. De måste ha som målsättning att försvara det progressiva kulturarvet och att befordra en socialistisk kultursyn. Först då kan den relativt betydande ökning som skett av de statliga anslagen till kulturändamål och de förbättrade ekonomiska villkoren för grupper av kulturarbetare få en avgörande betydelse. Till enskilda frågor i propositionen om den statliga kulturpolitiken 3 vill vpk framföra följande synpunkter och förslag: Från konstnärernas egen sida har med skärpa framförts kravet på ersättning för nyttjande av utfört arbete som princip för statens insatser för kulturarbetarna. I det av , , utformade fackliga och kulturpolitiska programmet ställs krav på såväl utställningsersättning som visningsersättning. KRO kräver utställningsersättning när konstnären ställer sina arbeten till allmänhetens förfogande genom utställning. Denna ersättning skall utgå därför att publiken på en utställning tar del av ett samlat arbetsresultat jämfört med offentliga framträdanden inom andra konstarter. Den skall inte relateras till eventuell försäljning. Villkoren skall regleras genom avtal med utställningsarrangörerna. Staten bör i detta sammanhang genom bidrag underlätta för parterna att träffa avtal. KRO kräver också visningsersättning. Den utställningsverksamhet som äger rum med verk som är i konstnärens ägo sker utan ersättning. Denna utställningsverksamhet bör principiellt jämställas med biblioteksutlåningen av böcker, anför KRO. En visningsersättning är ett nödvändigt komplement till utställningsersättningen. Den kan byggas upp efter mönster av biblioteksersättningen. Vpk, som redan tidigare i motioner tagit upp frågan om utställningsersättning, ansluter sig till det principiella kravet på utställningsersättning och visningsersättning. Den konkreta utformningen bör snabbutredas av regeringen under överläggningar med konstnärernas fackliga organisationer. O att ersättning för nyttjande godtas som princip för statens insatser för O att regeringen i samråd med konstnärernas fackliga organisationer snabbutreder den konkreta utformningen av utställningsersättning och visningsersättning. B. Procentregeln för konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader Principen om uppdrag och arbete åt de utövande konstnärerna i enlighet med samhällets kulturella behov ligger till grund för idén om en procentregel för konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader. Procentregeln innebär ett fastställande av att konsten är en organisk beståndsdel av den nya miljö som formas i samhället. Den tryggar ett visst minimum av arbetsuppgifter åt konstnärerna. fattade principbeslut om att "ett icke alltför ringa belopp, i allmänhet inte understigande en procent av byggnadskost naderna, skulle anslås till konstnärlig utsmyckning av statliga byggnader. Regeln har emellertid aldrig tillämpats fullt ut. Enligt propositionen motsvarar det särskilda fbrvärvsanslaget, som utgår /67, innevarande budgetår av de totala statliga byggkostnaderna. Enligt vpk:s åsikt, redan tidigare framförd i motioner, bör procentregeln bli riktningsgivande beträffande anslagen till konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader. Denna regel gäller nybyggnation. För äldre och förhyrda lokaler bör särskilda medel anvisas. Procentregeln bör utvidgas så att en viss procent till konstnärlig utsmyckning ingår i de statliga bidrag för offentliga byggnader, såsom skolor och sjukhus, till vilka kommuner och landsting är berättigade. Vi vill understryka det angelägna i att de miljöskapande och konstnärliga insatserna kommer in redan på projekteringsstadiet. Detta bör emellertid inte utgöra något hinder för tillämpning av procentregeln. 0 att procentregeln blir riktningsgivande beträffande anslagen till konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader. Arbets- och utställningslokaler för konstnärer En viktig del av konstnärernas verksamhet redovisas i utställningsform. Ändamålsenliga utställningslokaler utgör en förutsättning för denna redovisning. Kravet på kommunala utställningslokaler har länge förts fram av konstnärernas organisationer. Det har också rests i motioner av vpk. Målsättningen bör vara minst en utställningslokal i varje kommun, varvid staten förutsätts lämna bidrag till verksamheten. Även behovet av ändamålsenliga arbetslokaler för den konstnärliga verksamheten i form av ateljéer och verkstäder är stort. 1 sin byggnadsplanering ta hänsyn till detta behov. En stor del av det äldre ateljébeståndet har försvunnit genom sanering. Kostnaderna för nybyggda ateljéer överstiger ofta konstnärernas betalningsförmåga. Statliga och kommunala subventioner bör utgå till ateljéer och verkstäder. 0 att varje kommun svarar för minst en utställningslokal för konst, O att kommunerna i sin byggnadsplanering tar hänsyn till behovet av ateljéer och verkstäder för konstnärer. Fria grupper och centrumbildningar Såsom framhållits i det inledande avsnittet är det svenska kulturlivet starkt präglat av de motsättningar som karakteriserar samhället i stort. Kapitalkoncentrationen och monopoliseringstendenserna ger storfinansen ett avgörande inflytande också över kulturen. Konstnärernas verksamhet har allt svårare att fä plats, deras arbetsersättningar är ofta låga och deras insatser har att konkurrera med kommersiella masskulturprodukter. turarbetarnas oppositionsställning mot den kommersiella kulturens makthavare har accentuerats. Nya vägar har brutits för att sprida den progressiva, seriöst arbetande kulturen. Detta är bakgrunden till att kulturlivet i rymmer en betydelsefull sektor som innefattar fria grupper och ensembler samt de olika centrumbildningarna. Genom sammanslutningar av typen Författarcentrum och Teatercentrum bedrivs ett framgångsrikt uppsökande och arbetsförmedlande arbete av och bland konstnärer. Centrumbildningarna och de fria grupperna utgör ett viktigt alterntiv till monopolens masskultur. Det är viktigt att de fria grupperna och centrumbildningarna ges ett ökat stöd så att de kan utvecklas och mera effektivt föra kampen mot monopolmakten över kulturlivet. O att bidragen för teater-, dans- och musikverksamhet i mindre ensembler och fria grupper ökas med ytterligare 3,1 milj. O att bidragen för verksamheten vid centrumbildningar på teaterns, dansens, musikens, filmens, bildkonstens och litteraturens område höjs med ytterligare 1,0 milj. kr. Den verksamhet som under en mer än tioårig försöksperiod bedrivits av Riksutställningar har visat sig ha en mycket stor och positiv betydelse. Vi uttalar vår tillfredsställelse över propositionens förslag att organisationen nu får en fast form. Vad beträffar riktlinjerna för den fortsatta verksamheten vill vi understryka betydelsen av de allmänt informerande och debatterande utställningar kring samhälls- och miljöfrågor samt andra allmänpolitiska problem som framställts av Riksutställningar. Det är viktigt att denna del av verksamheten också i fortsättningen ges stort utrymme. Det är också viktigt att Riksutställningar kan nå ut till alla orter i landet, så att hela befolkningen kan ta del av utställningsverksamheten. Vi anser det därför riktigt att, såsom även gjort, aktualisera ett särskilt bidrag till vandringsutställningar och övriga större tillfälliga utställningar, avsett för museer med begränsade utställningsanslag. Anslaget bör för nästa budgetår uppgå till 1,0 milj. kr. O att till Riksutställningar anvisas ett särskilt anslag för vandringsutställningar och övriga större tillfälliga utställningar, avsett för museer med begränsade utställningsanslag, av 1,0 milj. kr. Den svenska arbetarklassens kulturtraditioner utgörs i första hand av dess kamptraditioner, dess tidiga kamp för organisationsrätten, dess organisering av fackföreningar, dess politiska kamp, dess hyreskamp. Men även inom litteratur, måleri, teater och musik finns många exempel på konstnärliga insatser som inneburit solidaritetsförklaringar med arbetarklassen och varit en del av dess ideologiska kamp. Denna del av arbetarklassens historia förtigs eller förvanskas av den härskande ideologin i undervisningen och massmedia. En av den socialistiska kulturkampens viktiga ideologiska uppgifter är att försvara och dra lärdom ur denna tradition. spelar en viktig roll för att bevara och vidareföra arbetarrörelsens kulturtraditioner i vid mening. Arkivets resurser är emellertid otillräckliga för att det skall kunna fullgöra alla sina viktiga uppgifter. Vpk anser det angeläget att Stiftelsen ges ett ökat stöd och föreslår i första hand att det utgående bidraget för nästa budgetår höjs till av stiftelsen begärda . O att för nästa budgetår ges ett bidrag av 580 000 Vpk anser att ett massmarknadsförlag kan spela en viss kulturpolitisk roll om det inte enbart utformas med tanke på nya distributionsvägar och försälj ningsformer utan framför allt som ett verksamt instrument mot monopoliseringen inom bokproduktionen. Massmarknadsförlaget bör därför i första hand samarbeta med folkrörelseanknutna förlag samt progressiva småförlag. Detta samarbete bör dels ta formen av en representation i utgivningsrådet/styrelsen, dels ta initiativ till utgivning såväl från förlagens som från utgivningsrådets sida. Det är också angeläget att är representerat i styrelsen/utgivningsrådet. En tydlig markering av samarbetet med ovan nämnda förlagstyper på bekostnad av samarbetet med storförlagen är desto viktigare som det ligger i massmarknadsförlagets idé att utgivningen måste öka i omfattning för att effekten inte enbart skall bli marginell. Även om de progressiva småförlagen endast har en begränsad utgivning av sådan typ som lämpar sig för massmarknadsutgivning kan massmarknadsförlagets kommande expansion bedömas som ett hot mot småförlagens möjligheter att inrikta sin utgivning på folkbokserier. För att kompensera de hårt trängda småförlagen föreslår vpk inom ramen för det nu befintliga litteraturstödet dels en höjning av den summa som är avsatt för kreditgaranti till förlagen, dels en förändring av författningen så att kravet på bankgaranti för en fjärdedel av beloppet utgår, dels en bidragskonstruktion som är möjlig att utnyttja för icke-kommersiella förlag (t. ex. Författares bokmaskin). Men framför allt vill vpk peka på att en utgivning av litteraturstödet i dess nuvarande form gagnar småförlagens utgivning. I motionen 1975/76:316 föreslog vpk en utvidgning av stödet F. n. är det endast ett 25-tal standardverk i översättning som får stöd. En utvidgning av stödet till facklitteratur skulle dels kunna gynna den svenskproducerade facklitteraturen, dels innebära ett stöd åt den typ av debattlitteratur som inte faller under kriterierna för skönlitteratur (böcker som , och himlen har inte fått stöd). Inte minst om det utformas som ett produktionsstöd har det möjlighet att fungera som ett reellt stöd till småförlagen. Vpk vill också påpeka det flagrant felaktiga i att ett massmarknadsförlag, vars styrka bl. a. ligger i att använda sig av ett icke-konventionellt distributionssystem, inte från början omfattar barn- och ungdomslitteratur. Det stora utnyttjandet av barn- och ungdomslitteratur i bibliotekens bokutlåning på arbetsplatser har visat på att distributionsvägar som når föräldrar också når barnen och att det intresse för litteratur som kan väckas i ett uppsökande arbete också kan omfatta barnlitteratur. Dessutom råder inget tvivel om att barn utgör den mest exploaterade gruppen när det gäller det konventionella massmarknadsutbudet. Vpk föreslår därför att massmarknadsförlaget redan under första försöksåret omfattar också en barn- och ungdomsutgivning av samma omfattning som böcker för vuxna. Massmarknadsförlaget kan, i synnerhet med den ringa omfattning utgivningen har , ses som ett försök till kamp mot kommersialismen på villkor som delvis är kommersialismens egna. ägnade stor uppmärksamhet åt kioskförsäljningen, dock utan att föreslå några reformer. tog upp frågan om kioskförsäljning i ett särskilt yttrande till L68 och föreslog en kommunalisering av kioskväsendet, vilket skulle knytas till en kommunalägd bokhandel. Pressbyrån, som har det i särklass mest vittförgrenade försäljningsnätet inom boksektorn, har en så betydelsefull roll i bokdistributionen att ett samhälleligt ägande är motiverat. Vpk föreslår därför att Pressbyrån förstatligas, inte minst med tanke på dess monopol på kioskverksamhet på järnvägens mark. Slutligen vill vpk påpeka det olyckliga i bristen på samordning när det gäller kulturpolitiska och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De bidrag och kreditlån som t. ex. givits B. Wahlströms förlags Bookomatic-tryckeri i (för tryckning av undermålig kiosklitteratur) uppgår till ett belopp av ungefär samma storlek som hela det statliga litteraturstödet under innevarande budgetår. Det kan omöjligt vara meningsfullt att staten arbetar fram och satsar på en kulturpolitik som sedan av arbetsmarknadsskäl saboteras. Med utgångspunkt i ovan sagda föreslår vpk O att progressiva småförlag, folkrörelseanknutna förlag samt (såväl barn- och ungdoms-, som vuxenförfattare) blir representerade i massmarknadsförlagets styrelse/utgivningsnämnd, O att förlagen, i synnerhet småförlagen, kompenseras genom höjning av summan för statlig kreditgaranti till 4 milj. kr., med uteslutande av kravet på bankgaranti, O att ett särskilt bidrag inrättas åt icke-kommersiella förlag, O höjning av litteraturstödet för facklitteratur till 1,7 milj. kr. (ca 100 titlar) samt för utländsk skönlitteratur i översättning med . (ca 40 titlar), O ökning av bidraget till massmarknadsförlaget med . för att möjliggöra en barnboksutgi vning av samma omfattning som den planerade utgivningen för vuxna, O förstatligande av Pressbyrån, O samordning av arbetsmarknadspolitiska och kulturpolitiska åtgärder så att de förra inte eliminerar de . Med godkännande av propositionens förslag i övrigt föreslås 1. att ersättning för nyttjande i enlighet med vad som anges i motionen godtas som princip för statens insatser för konstnärer, 2. att hos regeringen hemställa att i samråd med konstnärernas fackliga organisationer snabbutreda den konkreta utformningen av utställningsersättning och visningsersättning, 3. att procentregeln skall vara riktningsgivande för anslagen till konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader, 4. att uttala att varje kommun bör svara för minst en utställningslokal för konst, 5. att hos regeringen begära förslag om statsbidrag för anläggning och drift av kommunala utställningslokaler för konst, 6. att uttala att kommunerna i sin byggnadsplanering bör ta hänsyn till behovet av ateljéer och verkstäder för konstnärer, 7. att under 14.7 bidragen för teater-, dans- och musikverksamhet i mindre ensembler och fria grupper ökas med ytterligare 3,1 milj. kr. till sammanlagt 8,2 milj. 8. att under 14.7 bidragen för verksamheten vid centrumbildningar på teaterns, dansens, musikens, filmens, bildkonstens och litteraturens område ökas med ytterligare 1,0 milj. kr. till sammanlagt 2,6 milj. 9. att till Riksutställningar anvisas ett särskilt anslag för vandringsutställningar och övriga större tillfälliga utställningar, avsett för museer med begränsade utställningsanslag, av 1,0 milj. 10. att till för /77 anvisas ett bidrag av , 11. att uttala att progressiva småförlag, folkrörelseanknutna förlag samt (såväl barn- och ungdoms- som vuxenförfattare) bör vara representerade i massmarknadsförlagets styrelse såväl som i dess utgivningsnämnd, 12. att förlagen, i synnerhet småforlagen, kompenseras genom höjning av summan för statlig kreditgaranti till 4 milj. kr., med uteslutande av kravet om bankgaranti, 13. att hemställa hos regeringen om inrättande av ett särskilt bidrag till icke-kommersiella förlag, 14. att bidraget till massmarknadsförlaget ökas med 1,0 milj. kr. för att möjliggöra en barnboksutgivning av samma omfattning som den planerade utgivningen av litteratur för vuxna, 15. att hos regeringen hemställa om förslag angående förstatligande av AB Pressbyrån. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)