mot · FZ02301 · 1976-01-14 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:50 om ändring i , m. m. I regeringens proposition 1975/76:50 föreslås en uppmjukning av den obligatoriska skyldigheten att förrätta bouppteckning efter avliden person. Enligt förslaget får bouppteckning ersättas med en enkel s. k. dödsboanmälan hos tingsrätten om den dödes tillgångar inte förslår till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet och om fast egendom eller tomträtt inte ingår i tillgångarna. Dödsboanmälan skall göras av socialnämnden. Förslaget innebär att den dödsbodelägare som har den dödes egendom i sin vård i regel blir initiativtagare till dödsboanmälan genom att framställa önskemål därom till socialnämnden. Tjänstemannen eller annan av socialnämnden utsedd person bedömer därefter huruvida bouppteckning kan underlåtas och ersättas med dödsboanmälan. Denna bedömning kommer i flertalet fall att göras på grundval av muntliga uppgifter från den delägare som tagit initiativ till dödsboanmälan. Finner förrättningsmannen att dödsboanmälan kna göras, skall han utfärda ett intyg om att den dödes tillgångar inte förslår till annat än till begravningskostnader och andra utgifter i samband med dödsfallet. Den departementspromemoria som ligger till grund för lagförslaget kritiseras på väsentliga punkter av några remissinstanser. Hovrätten för anser att de bouppteckningar som avses med förslaget inte kan anses särskilt betungande för den enskilde från arbets- och kostnadssynpunkt. Fördelarna för den enskilde skulle enligt hovrättens mening resultera i så stora nackdelar för det allmänna i form av ökad belastning på socialnämnderna att någon rationalisering inte skulle uppnås. Hovrätten avstyrker därför förslaget. påpekar att delägare i ett dödsbo ofta visar intresse för en delning av tillgångarna även när behållningen är obetydlig. Tingsrätten anser att ett eftergivande av bouppteckningskravet sannolikt skulle föra med sig att redovisningsskyldigheten inte sällan helt åsidosattes. har avstyrkt förslaget om dödsboanmälan och anser det bl. a. olämpligt att dödsboets tillgångar inte uppges under edlig förpliktelse. Verket anser vidare att ett visst mått av ansträngningar för efterforskningar och arvingar och testamentstagare bör krävas även om tillgångarnas värde efter ekonomiska bedömningar är ringa. anser det synnerligen tveksamt om man bör ersätta bouppteckningen med ett förfarande, där viktiga faktorer ej blir klart utredda och redovisade. konstaterar att särskilt livförsäkringsbolagen har stor erfarenhet av dödsboutredningar, beroende på att försäkringsbeloppen i regel skall utbetalas till efterlevande make, barn eller andra arvingar. Om bouppteckning ersätts med dödsboanmälan, där förteckningen över dödsbodelägare inte är tillförlitlig,uppstår besvärande ovisshet för både försäkringsbolagen och andra. har avstyrkt förslaget att socialnämnden skall åläggas att i förekommande fall göra dödsboanmälan. Registrering av dödsfall och indrivning av arvsskatt är traditionellt typiska statliga angelägenheter. Enligt mening har den lokala skattemyndigheten den bästa inblicken i den avlidnes ekonomi. Styrelsen anser därför att skyldigheten att göra dödsboanmälan bör läggas på den lokala skattemyndigheten. Även lagrådet har anfört starkt kritiska synpunkter på förslaget om dödsboanmälan. Den föreslagna ordningen leder enligt lagrådets mening till stötande konsekvenser särskilt i det fallet, som kan tänkas föreligga, att den döde saknar egentliga tillgångar, beroende på att han givit bort huvuddelen av sin egendom till någon av arvingarna. Det kan då vara så, att det just är gåvotagaren eller någon honom närstående som har att besluta huruvida bouppteckning skall äga rum eller inte. På några punkter har departementschefen i propositionen gjort ändringar i förhållande till förslaget i departementspromemorian och det förslag som remitterades till lagrådet. Dessa förändringar är dock inte av sådan art att de undanröjer underlaget för kritiken i de remissutlåtanden vi redovisat i det föregående. Även om flertalet övriga remissinstanser tillstyrkt förslaget om dödsboanmälan i dess huvudprinciper finner vi dock att den kritik som redovisats i det föregående har sådan tyngd att den bör beaktas vid behandling av propositionen Hur små tillgångarna i ett dödsbo än må vara bör varje delägare ha rätt till säker information om dödsboets tillgångar. Enligt nu gällande ordning garanteras denna rätt dels genom att varje delägare kallas till bouppteckning, dels genom möjligheten att i efterhand ta del av bouppteckningens innehåll. För vår del finner vi det inte tillfredsställande att en person - socialnämndens företrädare - som i många fall helt saknar kännedom om den dödes ekonomiska förhållanden ensam skall underteckna ifrågavarande intyg och garantera dess riktighet. Det skulle i flertalet fall innebära att den som bäst känner till dödsboet och som därtill kan vara huvudintressent befrias från skyldigheten att skriftligen och under edlig förpliktelse intyga att boets samtliga tillgångar har redovisats. Skall socialnämndens företrädare ha någon möjlighet att säkert bedöma om rätt till dödsboanmälan föreligger, är det enligt vår mening nödvändigt att den som har den avlidnes egendom i sin vård under samma former som vid bouppteckning skriftligen under sanningsförsäkran garanterar riktigheten i lämnade uppgifter. Vi finner det också nödvändigt att till dödsboanmälan fogas bevis om att delägarna underrättats om dödsfallet. I lagförslaget föreskrivs att i anmälan skall angivas namn och bostadsadresser beträffande dödsbodelägare, om uppgifter därom kan inhämtas utan avsevärd tidsutdräkt. Men någon kontroll att delägarförteckningen är fullständig och att samtliga delägare underrättats om dödsfallet kommer inte att krävas. Dödsbodelägares rätt att i efterhand begära bouppteckning, även om dödsboanmälan gjorts, blir tämligen illusorisk, om det inte finns garantier för att delägaren underrättats om dödsfallet. Därtill kommer att dödsboets tillgångar i flertalet fall torde skingras så snart önskemålet om dödsboanmälan infriats av socialnämnden. Om någon delägare i ett senare skede begär bouppteckning, föreligger knappast några möjligheter att med säkerhet rekonstruera den ekonomiska situationen vid dödsfallet. Skall verksamheten med dödsboanmälningar skötas på ett sådant sätt, att delägarnas intressen och statens rätt till arvs- och gåvoskatt blir tillfredsställande bevakade, kommer enligt vår övertygelse betydande arbetsinsatser att krävas från socialnämndernas sida. Vi kan inte dela departementschefens uppfattning att kostnaderna härför skall drabba kommunerna. Om förslaget genomföres bör kommunerna genom statsbidrag få ersättning för kostnaderna. Med hänvisning till det anförda föreslår vi A. att beslutar 1. att avslå förslaget i prop. 1975/76:50 att bouppteckning i vissa fall skall ersättas med dödsboanmälan, 2. att hos regeringen hemställa om åtgärder i syfte att inom den obligatoriska bouppteckningspliktens ram åstadkomma ett enklare förfarande i de fall då dödsboets tillgångar är obetydliga; B. under förutsättning att yrkandet under punkt A 1 inte vinner bifall och förslaget om dödsboanmälan genomföres, att beslutar hemställa hos regeringen om 1. att det till dödsboanmälan fogade intyget angående dödsboets tillgångar förutom av socialnämndens företrädare också under edlig förpliktelse undertecknas av den som har den avlidnes egendom i sin vård, 2. att till dödsboanmälan fogas bevis om att samtliga delägare i dödsboet underrättats om dödsfallet, 3. att de kostnader som åsamkas kommunerna genom verksamheten med dödsboanmälan ersätts av staten. . () ()