mot · FZ02954 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 954 av herr förste vice talmannen m. fl. om beräkningen av skatter, sociala avgifter och arbetsgivaravgifter Enligt lagen om begränsning av skatt i vissa fall (SFS 1970:172) har uttaget av inkomst- och förmögenhetsskatt av fysiska personer i begränsats till det s. k. spärrbeloppet, nämligen av den beskattningsbara inkomsten i vad den icke överstiger . resp. av överskjutande belopp Begränsningslagen omfattar emellertid icke den kommunala skatten och därför blir, med bortseende från förmögenhetsskatten, det effektiva skatteuttaget å beskattningsbara inkomster i tiden fr. o. m. dels statsskatt enligt senaste skatteskalor för inkomster i vad de överstiger , dels kommunalskatt därå efter eller således sammanlagt marginellt ca 82 av sådan beskattningsbar inkomst. Progressionen har i de högre inkomstlägena successivt skärpts med en å även bortsett ifrån kommunala skattehöjningar. Begränsningslagen omfattar icke heller sådana sociala avgifter som det åligger enskilda personer som icke är anställda att själva svara för via sin debetsedel, nämligen tilläggspensionsavgift (ATP), folkpensionsavgift, sjukförsäkringsavgift m. fl. sociala avgifter (utom allmän arbetsgivaravgift). Dessa kostnader ligger således utanför/ovanför förenämnda spärrbelopp och skall betalas ur återstoden av inkomsten, sedan marginalskatten har avgått. För enskilda personer, som driver näringsverksamhet under enskild firma eller i handelsbolag, blir den ekonomiska effekten därav att verksamhetens årliga överskott i dess helhet beskattas utan föregående avdrag för nämnda arbetsgivaravgifter i vad avser företagare själv. uppgår de sociala arbetsgivaravgifterna till sammanlagt varifrån dock här skall bortses från tilläggspensionsavgiften (ATP) som icke utgår på inkomster utöver 7 1/2 basbelopp ./. varför nettoeffekten å inkomster däröver blir Intill utgången av har uttaget av dessa något lägre (36,72 ./. 10,25 = ) sociala avgifter begränsats till att avse inkomster upp till 7 1/2 basbelopp (ATP-avgiften). Dubbelbelastningen har således drabbat inkomster intill en relativt rimlig nivå (ex. . efter ett basbelopp om . Effekten därav har också mildrats av att av gifterna förutom folkpensionsavgiften är avdragsgilla såsom allmänna avdrag vid nästföljande års inkomsttaxering. Emellertid har Il-överenskommelsen med ett slag medfört en mycket väsentlig, ja avgörande ändring därutinnan. Sålunda skall.//-, o. m. dr 1976 nämnda avgifter (utom ATP) uttagas man basbeloppsbegränsning. Denna dubbeleffekt av inkomstbeskattning och avgiftsuttag utan tak blir förödande för enskilda företagare, som själva har att svara för avgifterna, jämfört med dem som bedriver sin verksamhet genom aktiebolag. skulle belastas av skatte- och avgiftsuttag med och för tiden därefter med . De egenavgifter som egenföretagarna erlägger får icke dras av från inkomsterna under det inkomstår till vilket avgifterna hänför sig. Avdrag får göras först året efter inkomståret. Avgifter på lön till anställd aktieägare får däremot aktiebolaget dra av som omkostnad i rörelsen som lönen och avgiften betalas. Vidare uppkommer för egenföretagare en dubbelbeskattningseffekt, som icke drabbar en anställd aktieägare därigenom att egenavgifterna beräknas på ett avgiftsunderlag som icke minskats med de därpå belöpande avgifterna. Avgifterna beräknas således även på avgifterna. I avgiftsunderlaget ingår den del av inkomsten som egenföretagarna betalar i , t. ex. till SPP eller till annat försäkringsbolag. Även detta är en nackdel som egenföretagaren icke skulle vidkännas om rörelsen bedrevs i aktiebolagsform. Dessa nackdelar för egenföretagaren i förhållande till den anställde aktieägaren kommer naturligtvis att bidra till att ytterligare ett antal aktiebolag bildas av de egenföretagare som finns. För en grupp av egenföretagare, nämligen advokaterna, erbjuds dock icke ens denna lösning. Advokaterna får nämligen, till skillnad från andra näringsidkare, icke övergå till att driva verksamhet i aktiebolagsform. Detta anges uttryckligen i lag. Förbudet återfinns i 8 kap. 4 § andra stycket . Frågan om företagsform för advokater har tid efter annan varit föremål för överväganden. Inställningen till advokatverksamhet i aktiebolagsform har dock från lagstiftarens sida varit tveksam, och synes ändringar härutinnan f. n. icke skönjbara. I och med Il-överenskommelsen blir nu situationen helt omöjlig för fria företagare såsom läkare, arkitekter, uppfinnare, konstnärer, revisorer, tekniska konsulter, advokater m. fl. att driva verksamhet i ett högt inkomstläge utan att sätta sig på aktiebolag. Många advokater ställs nu inför valet att antingen lämna och därmed avstå från titeln advokat för att i stället bli fristående juristkonsult eller att begränsa sina arbetsinsatser och därmed sina inkomster. kommer även nyrekryteringen till advokatyrket att allvarligt försvåras. Detta är desto mer beklagligt eftersom det i det svenska samhället finns och kommer att finnas ett stort behov av en självständig och oberoende advokatkår. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag som syftar till att undanröja de skillnader i skatte- och avgiftsuttag som föreligger mellan enskilda företagare och aktiebolag i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()