mot · FZ022188 · 1976-02-11 00:00:00 — av herrar och i med anledning av propositionen 1975/76:96 om viss ändrad organisation för m. m. Propositionen 1975/76:96 är baserad på de förslag som framlades av organisationsutredning () samt utrikesförvaltningens personalpolitiska utredning (UDP). Båda utredningarna har visat på behovet av genomgripande förändringar inom respektive område. Många av de väsentligaste resultaten av utredningsarbetet återfinns i propositionen. Dit hör anpassningen av organisation till den som gäller vid övriga departement, liksom skapandet av en enhetlig utrikestjänst. Emellertid ges endast ett begränsat antal av förslagen till en lösning i propositionen. Till de frågor som uppmärksammades av hör behovet a\förbättrade möjligheter till hemmatjänstgöring. Utredningen ansåg att det är önskvärt att ingen tjänsteman i utrikesförvaltningen skall tjänstgöra på mer än två poster i rad utomlands, alltså högst . I utredningen ges (s. 99) intressanta uppgifter avseende de helt oacceptabla förhållanden som innebär att av UD:s totalt ca 490 tjänstemän i de diplomatiska och konsulära karriärerna har ca 60 kontinuerligt tjänstgjort utomlands , ja, av dessa 60 tjänstemän har 20 tjänstgjort utomlands . Det är lätt att inse vilka risker detta medför för att en väsentlig del av vår utrikesrepresentation förlorar kontakten med utvecklingen i . De av föreslagna personalförstärkningarna var inte endast sakligt motiverade utan skulle även ha medfört vissa möjligheter att råda bot på dessa problem. I propositionen säger nu utrikesministern att han delar UDP:s uppfattning om betydelsen av att tillfälle till viss hemmatjänstgöring kan beredas tjänstemän, som varit verksamma på utlandsposter. Något konkret förslag lägger han dock inte fram. De båda utredningarnas förslag om att skapa vissa tjänster på sådan nivå att behovet av hemmatjänstgöring kan tillgodoses har inte uppmärksammats i propositionen. Lika viktig som den frågan är den som gäller konkreta förbättringar i vad avser den biträdande personalens befordringsmöjligheter. Samma behov av konkreta åtgärder föreligger på det område som gäller villkoren för medföljande make. Vi menar att dessa problem och sättet att lösa dem kan få avgörande betydelse för möjligheter att rekrytera och behålla kvalificerad personal. Beträffande flera av de frågor som UDP behandlat gäller, såsom utrikes ministern påpekar, att de tillhör det avtalsbara området. Detta är ju riktigt. Men lika litet som utredningen härav dragit slutsatsen att dessa frågor borde lämnas utanför utredningsarbetet hade det behövt avhålla regeringen från att ge sin syn på i vilken riktning problemen skall lösas. Beträffande tjänstgöringsförhållandena utomlands har uppmärksammat behovet av en rad reformer. Detta gäller särskilt på det sociala området, där ersättningsnormerna avsevärt skiljer sig för utomlands stationerad personal vid en jämförelse med reglerna för svenska medborgare i . På hela detta område hävisas i propositionen till de pågående förhandlingarna i syfte att lösa dessa frågor genom kollektivavtal. Några ekonomiska resurser för att genomföra dessa nödvändiga reformer har inte föreslagits. För vår del anser vi att utredningens förslag beträffande årliga hemresor för utlandsstationerad personal, barnresor, principerna vid bedömning av barnens skolgång etc. är väl underbyggda. Ersättningsnormerna vid sjukvård och tandvård för utomlands stationerad personal är inte lika förmånliga som för svenska medborgare i . En anledning till detta är att gällande svenska lagar och bestämmelser på dessa områden inte äger tillämpning på den utlandsstationerade personalen. Det är svårt att förstå att man på dessa punkter gör en åtskillnad mellan personal ute och hemma. Lagar som reglerar trygghetsområdet för i bosatta personer bör äga tillämpning också på utlandsstationerad personal. På detta område bör kunna fatta beslut med omedelbar verkan. Rörande de viktigaste utbildningsfrågorna anser vi att det är nödvändigt att konkreta reformer i linje med förslag genomförs, vilket ju också kräver att tillräckliga resurser avsätts för ändamålet. En generell synpunkt är vidare att många av de förslag i UDP som propositionen i och för sig upptar välvilligt i själva verket torde kräva mycket kraftiga resursförstärkningar på den personaladministrativa och personalsociala sektorn inom departementet. Mot bakgrund av att propositionen i stort sett halverat UDO:s väl underbyggda förslag om personalförstärkning inom departementet, dock utan att i detalj ange hur de föreslagna nya tjänsterna skall fördelas, vill vi här understryka vikten av att departementet ges de administrativa resurserna för att förverkliga UDP:s viktigaste syften. Med stöd av vad ovan anförts hemställes 1. att ger regeringen till känna att åtgärder bör vidtagas i syfte att möjliggöra målsättningen att ingen skall tjänstgöra utomlands , 2. att ger regeringen till känna att utrikesförvaltningens anställda vid tjänstgöring utomlands i princip bör behandlas på samma sätt som statsförvaltningens övriga tjänstemän i vad gäller sociala förmåner såsom sjuk- och tandvård, 3. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lagen om allmän försäkring, att utomlands stationerad personal vid vistelse i under semester eller tjänsteresor etc. skall erhålla samma förmåner som gäller för alla andra svenska medborgare, 4. att av regeringen begär att den i 1977/budgetproposition redogör för de förändringar på det personalpolitiska området som blivit en följd av beslut med anledning av den nu framlagda propositionen, samt 5. att i övrigt ger regeringen till känna vad som anförts i motionen.