mot · FZ02454 · 1976-01-20 00:00:00 — 1975/76: 454 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:77 om avveckling av s. k. faktisk sambeskattning Det förslag till avveckling av den faktiska sambeskattningen, som läggs fram i proposition 1975/76:77, innebär att en av de mera påtagliga orättvisorna i skattesystemet försvinner. Det är i första hand makar som arbetar tillsammans i ett eget företag inom industri, jordbruk, hantverk, handel och annan serviceverksamhet, som drabbas av den merbelastning i fråga om skatter och avgifter som den faktiska sambeskattningen medför. Nuvarande regler för beskattningen av äkta makar tillkom i samband med skattereform. Då infördes i princip individuell beskattning av makars arbetsinkomster, s. k. A-inkomst. Särbeskattningen genomfördes dock inte fullt ut. Det sammanhänger med det bibehållna förbudet att dra av lön eller annan arbetsersättning till make. En skattskyldig som bedriver rörelse eller jordbruk med hjälp av make har därmed även efter 1970 blivit beskattad för hela inkomsten av förvärvskällan. Del är vanligen detta som åsyftas med begreppet faktisk sambeskattning. Motsvarande regler gäller emellertid också i vissa fall beträffande barns arbetsinsatser i företag som tillhör föräldrarna. I båda fallen leder progressiviteten i skattesystemet till en ekonomisk merbelastning jämfört med om arbetsinkomsten hade kunnat delas upp efter vars och ens arbetsinsats. Beskattningsreglerna i övrigt är dock så konstruerade, att inkomsttagare i lågaTinkomstlägen inte får någon ekonomisk känning av den faktiska sambeskattningen. Den ökade skattebelastningen inträder sålunda först vid en familjeinkomst på ca . Beaktar man dessutom verkningarna på socialförsäkringarna får merbelastningen betydelse först vid familjeinkomster på . Enligt skatteutredningens beräkningar drabbar merbelastningen ca 35 000 av de totalt 140 000 familjer, som är föremål för faktisk sambeskattning. För denna mindre grupp är sambeskattningen i gengäld synnerligen kännbar. Med stigande nominell inkomstnivå växer dessutom successivt den drabbade gruppen, åtminstone relativt sett. Ett otillfredsställande förhållande är också, att den faktiska sambeskattningen med nuvarande skatteregler kan kringgås genom bolagsbildning. som aktiebolag eller handelsbolag föreligger nämligen i princip obegränsad rätt till avdrag för makelön, så länge denna inte överstiger vad som kan betraktas som marknadsmässigt skäligt. Skattemyndigheterna har i praktiken även tillåtit inkomstuppdelning i enskild firma, om makarna har delat på äganderätten i företaget. Denna olikhet i beskattningen mellan 1975/76: 454 skilda företagsformer har lett till att bolagsbildningarna ökat kraftigt av rena skatteskal. motsatte sig ett bibehållande av den faktiska sambeskattningen redan vid omläggningen av familjebeskattningen 1970. Partiet har därefter rest krav på en avveckling i motioner i . biföll en sådan motion. Den sittande skatteutredningen har därefter utarbetat ett lagförslag, som tillförsäkrar makar som arbetar gemensamt i eget företag en viss begränsad rätt att dela upp inkomsten oberoende av företagsformen. Den föreliggande propositionen grundar sig på detta förslag från skatteutredningen. Propositionen innebär att makarna i de s. k. medhjälparfallen i princip skall få beskattas efter vars och ens arbetsinsats. Som villkor uppställs dock att den medhjälpande maken skall ha nedlagt minst i den aktuella förvärvskällan. denna förutsättning får medhjälpande make i sin deklaration ta upp marknadsmässigt skälig inkomst, dock högst en tredjedel av familjens samlade foretagsinkomst. införs motsvarande begränsningar i rätten till inkomstuppdelning mellan makar i fåmansbolag enligt förslag i proposition 1975/76:79. När det är fråga om s. k. gemensam verksamhet, dvs. då äganderätten eller det grundläggande ekonomiska ansvaret för företaget är delat mellan makarna, kvarstår rätten till inkomstuppdelning mellan makarna oförändrad. Äganderätten skall därvid inte på samma sätt som vara avgörande. Om t. ex. två makar tillsammans driver ett jordbruk och är lika verksamma, skall detta kunna bedömas som gemensam verksamhet. Motsvarande bedömningsgrunder skall gälla för verksamheter i rörelseform. Det föreliggande förslaget tillgodoser enligt vår uppfattning på ett bättre sätt än nuvarande bestämmelser kravet på likformighet i beskattningen mellan olika företagsformer. De föreslagna reglerna innebär också större likformighet - och därmed ökad rättvisa - mellan familjer med egna företag och andra grupper av skattskyldiga. På några punkter bör dock lagstiftningen enligt vår uppfattning ges en något annan utformning än vad som har föreslagits i propositionen. Kravet på 600 timmars arbetstid Som tidigare antytts ligger det inte i de skattskyldigas intresse att i medhjälparfallen dela upp inkomsten om den är förhållandevis låg eller om den medhjälpande makens arbetsinsats är förhållandevis liten. Några skattemässiga fördelar slår i det fallet inte att vinna. Makarnas sammanlagda ATP-förmåner och övriga sociala förmåner kan dessutom bli mindre. Möjligheterna till inkomstuppdelning begränsas också av att den medhjälpande makens inkomst inte får överstiga marknadsmässiga vederlag för arbetsinsatsen. Något krav på minsta arbetsinsats för den medhjälpande maken skulle 1975/76: 454 därför enligt vår uppfattning inte behöva ställas upp. Det kan dock vara praktiskt att upprätthålla ett sådant krav av administrativa skäl. Timgränsen bör emellertid då inte sättas så högt som har föreslagits i propositionen utan sänkas till förslagsvis . En sådan sänkning torde i första hand ha betydelse när den medhjälpande maken har deltidsarbete utanför det egna företaget men dessutom regelbundet gör arbetsinsatser där. Det är enligt vår uppfattning angeläget att inte försvåra den typen av kombinationssysselsättning, som dessutom torde vara vanligast i familjer med låga inkomster. Kravet på arbete utanför bostaden Förslaget i propositionen innebär att den medhjälpande makens arbete i principskall vara förlagt utanför bostaden för att grunda rätt till inkomstuppdelning. Denna regel skall dock inte vara utan undantag. Det skall sålunda finnas möjligheter att beakta exempelvis kontors- och bok föri ngsarbete som utförs i bostaden. Det förutsätts därvid att företaget saknar särskilda lokaler för ändamålet. Telefonpassning och dylikt karakteriseras däremot generellt i propositionen som "arbetsuppgifter med inslag av privat natur", som inte bör beaktas vid bedömningen av den medhjälpande makens arbetsinsats. Enligt vår uppfattning måste arbetsinsatsens betydelse för verksamheter i företaget vara avgörande, när det gäller att bedöma rätten till inkomstuppdelning. Var arbetet är förlagt måste komma i andra hand. Om det ställer sig naturligt att utföra en viss uppgift i bostaden, vore det orimligt att inte beakta arbete som utförs där vid bedömningen av den medhjälpande makens arbetsinsats. Mer eller mindre uttalade krav på speciella arbetslokaler eller särskilda arbetsrum i bostaden skulle i stor utsträckning sätta stopp för inkomstuppdelning när det är fråga om mindre rörelser. Det är därför angeläget att kommande anvisningar om hur arbete för företaget som är förlagt i bostaden skall vara ordnat för att grunda rätt till inkomstuppdelning inte utformas alltför stelbent. När det gäller den skattemässiga behandlingen av arbetsersättning till barn innebär propositionen en skärpning av avdragsrätten som vi inte kan godta. Det åsyftade förslaget innebär att den som driver rörelse eller jordbruk inte skall ha rätt att dra av arbetsersättning till eget barn som studerar, om ersättningen inte avser arbete som utförs under sommarferier eller annat uppehåll som varar minst en månad. Förslaget avser även barn som har passerat 18-årsgränsen, dvs. För barn mellan skall avdrag i enlighet med vad som f. n. gäller dessutom bara tillåtas, om barnets inkomst av arbete i föräldrarnas företag är så stor att den föranleder skatteplikt. Avdragsförbudet skall avse såväl hemma 1975/76: 454 varande som icke hemmavarande barn. Det skulle enligt vår uppfattning vara obilligt att på detta sätt slopa avdragsrätten för lön till barn som studerar på heltid för arbete som dessa utför i föräldrarnas företag under t. ex. veckosluten. Studerande ungdomar utför mycket värdefulla arbetsinsatser under veckoskiften och genom kvällsarbete i affärer, kiosker, restauranger, taxirörelser osv. I jordbruket och vissa andra företag är föräldrarna mångå gånger helt beroende av att få studerande barn som avbytare för att själva kunna ta ledigt. Med de i propositionen föreslagna inskränkningarna av avdragsrätten i situationer av det beskrivna slaget skulle all sådan inkomst som är intjänad i föräldrarnas företag komma att beskattas hos föräldrarna. Inkomster intjänade på annat håll skulle däremot på samma sätt som komma att beskattas hos den som utfört arbetet. Det finns enligt vår uppfattning ingen som helst anledning att inte upprätthålla likställdhet i dessa båda fall. All arbetsersättning till barn bör därför beskattas hos barnet. Däremot bör självfallet alltid krav upprätthållas på att det verkligen är arbetsprestationer som ersätts och att ersättningen inte överstiger marknadsmässig lön. De regler som här föreslagits gälla i de s. k. medhjälparfallen bör också gälla i fråga om fåmansbolag. Yrkanden härom framför vi i särskild motion. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1975/76:77 beslutar 1. att rätt till inkomstuppdelning i s. k. medhjälparfall skall föreligga, om medhjälpande makens arbetsinsats under det år som inkomsten intjänats uppgår till minst ; 2. att som sin mening uttala vad som har anförts i motionen beträffande arbete som är förlagt i bostaden; samt, 1975/76: 454 3. att arbetsersättning till barn , som har utfört arbete i föräldrarnas företag, alltid skall beskattas hos barnet om ersättningen inte överstiger marknadsmässigt vederlag. () () () . ÅSLING (c) () i Glömminge () i Lane-Herrestad