mot · FZ022557 · 1976-05-14 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /77, m. m. Regeringens beskrivning av den ekonomiska utvecklingen liksom dess bedömning av utvecklingen är i stora stycken en skönmålning. Den prognos som moderata samlingspartiet gjorde var på centrala punkter mer realistisk än regeringens beräkningar. Det gäller bruttonationalproduktens utveckling, prisutveckling, investeringsutveckling och den internationella konjunkturutvecklingen. Också för redovisar vi en från regeringen i den reviderade finansplanen på viktiga punkter avvikande bedömning. Vi räknar sålunda med en något långsammare ökning av bruttonationalprodukten och den privata konsumtionen. I likhet med i dess Sverigerapport förutser vi en nedgång i industriinvesteringarna. Vi räknar vidare med en inflation av storleksordningen 10 96. Även på denna punkt överensstämmer vår bedömning med . avvisade genom lottning ett förslag från bl. a. moderata samlingspartiet om höjda investeringsavdrag för näringslivets maskininvesteringar. Vi konstaterar med tillfredsställelse att ett sådant förslag , knappt , lagts av regeringen. Det är en upprepning av vad som hände , då regeringen beslöt att förlänga näringslivets rätt att utnyttja investeringsfonderna strax efter det att beslutat avvisa ett sådant förslag från oss. Vi begär att näringslivet dessutom ges rätt till investeringsavdrag för byggnadsinvesteringar på 10 96. I motionen avvisas regeringens tal om moderata överbud. Vi konstaterar att förslaget om ökade investeringsavdrag för maskininvesteringar tidigare fanns med på regeringens lista över s. k. moderata överbud. Vi begär ett program mot inflationen. Åtgärder av just det slag som vi förespråkat sedan slutet av har förordats av de socialdemokratiska regeringarna i och . I ett sådant program mot inflationen måste ingå: O indexreglering av skattesystemet, O garantier för statsmakterna om viss real inkomstförbättring , O återhållsamhet med löneökningar, O stark restriktivitet i fråga om prishöjningar. 1 1975/76. O fortsatt prisövervakning, O stopp för fortsatta höjningar av arbetsgivaravgifterna, 0 åtgärder för att öka näringslivets produktionskapacitet och medverka till effektivisering och rationalisering av såväl privat som offentlig verksamhet. Vi understryker behovet av en begränsning av den offentliga sektorns expansion. Detta är en förutsättning för att balansen i den svenska utrikeshandeln skall kunna återställas och för att normalinkomsttagaren över huvud taget skall få någon standardförbättring. Vi framhåller nödvändigheten av en näringspolitik som garanterar de mindre och medelstora företagens fortbestånd. kunde en vändning uppåt i den internationella konjunkturen skönjas efter den djupa och långvariga nedgång som följde på den s. k. oljekrisen . förutsåg i sin decemberrapport en BNP-ökning inom OECD-området på . minskade BNP med . Ökningen väntades bli hela 5 3/i , medan den antogs komma att bli något lägre inom det europeiska OECD-eller . Uppgången har också varit särskilt markant i . I vår motion med anledning av finansplan ifrågasatte vi realismen 1 den bedömning av den internationella konjunkturutvecklingen som där gjordes, och utvecklingen gav oss rätt. I vår motion 1975/76:1979 med anledning av årets finansplan kunde vi däremot i det stora hela instämma i regeringens bedömning, som också i allt väsentligt sammanföll med prognoser. Detsamma gäller bedömningen av den internationella konjunkturutvecklingen i den reviderade finansplanen. Utvecklingen har bekräftat dessa prognoser. Möjligen kan uppgången i den internationella konjunkturen bli något snabbare än vad som förutsågs i . I vad gäller takten i konjunkturuppgången är emellertid indikatorerna inte entydiga, varför osäkerheten i bedömningen är påtaglig. I fråga om industriinvesteringarna, som är en för stabiliteten och kraften i konjunkturutvecklingen strategisk faktor, kan inte några påtagliga ökningstendenser registreras - inte minst gäller detta för vidkommande. Den ekonomiska politiken har i flertalet länder givit hög prioritet åt kampen mot inflationen, högre än åt t. ex. sysselsättningspolitiken, som fått stå tillbaka för betalningsbalanspolitiska mål. Arbetslösheten inom OECDområdet har i själva verket varit rekordhög för efterkrigsförhållanden med en topp på ca 17 miljoner människor utan arbete. Därefter har arbetslösheten dock åter börjat gå ned. Strävan att dämpa inflationstakten har lett till framgång. Mot en inflation på i har många länder pressat ned inflationstakten till 7 å 8 96 på helårsbasis. har haft en uppgång i konsumentprisindex på och på blott 6 96. kan en ytterligare dämpning av inflationen förutses. För helaOECD-området beräknas inflationen stanna vid 7å8 96 motea 10 96 . Som en följd av den internationella konjunkturuppgången kommer världshandeln att öka igen efter en minskning med ungefär 6 96 i volym . En faktor som försvårar en bedömning av storleksordningen av denna uppgång är, såsom också framhålls i den reviderade nationalbudgeten,att det sedvanliga sambandet mellan produktionstillväxt och expansion i världshandeln kan ha förändrats till följd av det låga kapacitetsutnyttjandet i världsekonomin. I förutsågs en ökning av världshandeln med 5 å 6 96. I årets reviderade nationalbudget är motsvarande siffror 7 å 8 96. Eftersom det är via den internationella handeln som konjunkturutvecklingen i ett land påverkar utvecklingen i ett annat, är världshandelns utveckling en strategisk faktor i en konjunkturanalys. Vi gör i detta hänseende ingen annan bedömning än den reviderade nationalbudgeten och den reviderade finansplanen men anser att det bör understrykas att detta är en optimistisk prognos. Vi diskuterade bl. a. i vår motion 1975/76:1979 riskerna för en utveckling mot ökad protektionism. Den bedömning som vi där gjorde var densamma som , nämligen att en sådan utveckling var mindre sannolik. framhöll vi emellertid att risken för en utveckling mot ökad protektionism inte var övervunnen om än den är mindre . Detta gäller fortfarande, om än benägenheten att vidta protektionistiska åtgärder torde minska i ett läge då världshandeln åter ökar. Vi instämmer till fullo i det bekymmer över de amerikanska åtgärderna på stålområdet som regeringen givit uttryck för, men vi vill framhålla att uttalanden från svensk sida i detta hänseende skulle ha haft större tyngd i internationella sammanhang, om självt avhållit sig från protektionistiska åtgärder. Det internationella valutasystemet har varit utsatt för hårda påfrestningar, främst till följd av de kraftiga prishöjningarna på råolja och det stora underskott som därigenom uppkom i flertalet industriländers handelsbalanser gentemot de oljeproducerande länderna. Dessa svårigheter är ännu långt ifrån övervunna. Särskilt det engelska pundet och den italienska liran har svårigheter att finna en stabil valutakurs. Det internationella samarbetet på valutapolitikens område har emellertid på det stora hela varit framgångsrikt. Spådomar om valutasystemets nära sammanbrott har helt kommit på skam. Stora bytesbalansunderskott har inte föranlett några panikåtgärder, vilket kunde befaras . Även om valutapolitiska panikåtgärder har undvikits genom det internationella samarbetet följer inte härav att allt varit gott och väl. För i stort sett samtliga industriländer gäller att den ekonomiska politiken varit alltför restriktiv. Som nämnts i det föregående har ar betslösheten varit rekordhög förefterkrigsförhållanden. Ekonomisk-politiska stimulansåtgärder har satts in alltför sent. Härvid torde försvaret av den egna valutan ha varit den viktigaste orsaken. Extrema åtgärder för att skydda den egna valutan har undvikits men också de stimulansåtgärder som, om de vidtas blott av något eller några länder, skulle kunnat medföra en försämrad bytesbalans jämfört med länder som vidhåller en stramare ekonomisk politik. En lärdom av den ekonomiska utvecklingen bör vara att en utvidgning av det internationella ekonomiska samarbetet måste eftersträvas till att också gälla inriktningen av de enskilda ländernas konjunkturpolitiska agerande. Hade man exempelvis inom ramen för OECD-samarbetet eller kunnat enas om en mer expansiv ekonomisk politik, borde den höga arbetslösheten och produktionsminskningen till stor del ha kunnat undvikas. Vi tror inte att en sådan mer expansiv inriktning av de olika ländernas ekonomiska politik hade förhindrat den dämpning av den internationella inflationen som faktiskt har åstadkommits. Inflationen har nämligen långt ifrån haft karaktären av efterfrågeinflation . Inte minst utvecklingen i illustrerar detta. Trots miljonarbetslöshet har man där haft en inflation överstigande . Utvecklingen i har inte nämnvärt avvikit från det internationella mönsret även om, som diskuteras närmare nedan, de officiella arbetslöshetssiffrorna legat förhållandevis lågt och någon BNP-minskning inte registrerats i försörjningsbalansberäkningarna. Också i har en succesiv åtstramning skett av den ekonomiska politiken, motiverad av i främsta rummet hänsynen till betalningsbalansen. Den ekonomiska utvecklingen i Den reviderade försörjningsbalansen i den reviderade finansplanen skiljer sig endast i ringa utsträckning från finansplanens beräkningar . Den analys av utvecklingen och av den ekonomiska politiken som vi redovisade i vår motion 1975/76:1979 med anledning av årets finansplan är därför i allt väsentligt fortfarande relevant. Vi kunde där konstatera att regeringens felbedlmning av den internationella konjunkturens utveckling finansplan också ledde till att prognosen för den ekonomiska utvecklingen i på centrala punkter visade sig alltför optimistisk. Detta gäller särskilt den externa balansen. finansplan beräknades exporten komma att öka \ det blev i stället en exportminskning på . Även importen blev mindre än förutsett i stället för en importökning på blev det en minskning - men importnedgången blev inte tillräckligt stor för att balansera den minskade exporten. Underskottet i bytesbalansen blev hela 6 400 milj. kr. mot finansplan beräknade 4 850 milj. kr. Från moderata samlingspartiets sida varnade vi särskilt i vår motion med anledning av den reviderade finansplanen 1975 (1975:2151) för en sådan utveckling. Vi framhöll, att de stora arbetskraftskostnadsökningarna kan leda till en sådan försämring av vår exportindustris och importkonkurrerande industris konkurrensläge, att effekterna på bytesbalansen blir påtagliga. Detta är också vad som skedde. 1 årets reviderade nationalbudget konstateras sålunda, att den svenska exporten tycks ha sjunkit väsentligt kraftigare än de övriga industriländernas samlade export. beräknar sålunda att medlemsländernas export sjönk med 5,5 96, att jämföra med en nedgång på för export. De svenska exportpriserna steg betydligt mer än världsmarknadspriserna 1975, vilket kan vara en del av förklaringen till att den svenska exportens andel av världshandelsvolymen sjönk. export av färdigvaror - som motsvarar ca 75 96 av den svenska exporten exkl. fartyg - minskade enligt beräkningar med 13,3 96, vilket motsvarar en förlust av marknadsandelar på . Bytesbalansunderskottet finansierades genom upplåning utomlands. Kapitalbalansens netto uppgick till 7 530 milj. kr. Genom den stora upplåningen ökade valutareserv med hela 5 260 milj. kr., vilket torde ha medverkat till en faktisk uppskrivning av den svenska kronan jämfört med med ca 4 96. Som vi framhöll i vår motion med anledning av årets finansplan torde detta ha haft det i och för sig goda med sig, att genomslaget på den svenska ekonomin av internationellt genererade prisstegringar har blivit mindre än vad som annars skulle ha blivit fallet. Eftersom apprecieringen inte åtföljdes av åtgärder, avsedda att dämpa kostnadsutvecklingen, har den emellertid också medverkat till att den svenska exportindustrins konkurrensförmåga försvagats mer, än vad enbart effekterna av de rekordhöga arbetskraftskostnadsökningarna skulle ha medfört. I årets finansplan hette det, att vår utländska upplåning kan enligt min mening endast försvaras om den används så att den varaktigt och långsiktigt stärker vår framtida bytesbalans. Vi kunde i vår motion 1975/76:1979 konstatera, att på detta sätt har de upplånade medlen uppenbarligen inte använts. Regeringen räknade finansplan med en ökning av näringslivets investeringar på 5 96 och av industriinvesteringarna på inte mindre än 10 96. Vi bedömde i vår motion 1975:1020 detta sorn mindre sannolikt,även om olika fondavsättningar frigörs. Inte desto mindre räknade regeringen så sent som med en ökning av industriinvesteringarna på 7,5 96. I försörjningsbalansen i vårens finansplan var emellertid regeringen tvungen att konstatera, att näringslivsinvesteringarna minskat med 1,6 96; beträffande industriinvesteringarna beräknades dessa ha ökat med 4,3 96. 1 den reviderade försörjningsbalans som återfinns i den reviderade finansplanen konstateras , att ökningen av industriinvesteringarna i själva verket stannade vi 1,3 96 . Näringslivets investeringar minskade med ca ; ökningen av industriinvesteringarna stannade vid ca . De totala investeringarna inklusive lagerinvesteringar ökade med blott 0,3 96. Den utländska upplåningen har sålunda inte alls använts så att den varaktigt och långsiktigt stärker vår framtida bytesbalans; den har snarare använts för att finansiera importen av konsumtions- och förbruknings varor. Den privata konsumtionen är den tyngsta posten i försörjningsbalansen. Regeringen räknade finansplan med en ökning av den privata konsumtionen på 3,5 96. Vi räknade för vår del med att konsumtionsökningen skulle stanna vid . Den verkliga ökningen kom att ligga ungefär mitt emellan; den privata konsumtionen synes ha ökat med 2,9 96. En viktig förklaring till att regeringen överskattade den privata konsumtionens ökning var, att man räknade med att prisstegringen skulle stanna vid 7 å 8 96. Vi hävdade för vår del att priserna troligen skulle gå upp med ca 11 96. Den faktiska prisuppgången mellan blev 10,1 96. Det kan diskuteras, om inte denna siffra underskattar takten i inflationen på grund av en tillfällig uppbromsning . Mellan var uppgången i konsumentprisindex 11,1 96; för februari var motsvarande siffra 10,8 96 och för mars 11,3 96. Det kan av samma skäl ifrågasättas, om inte den i den reviderade finansplanen angivna ökningen av den privata konsumtionen överskattar den verkliga ökningstakten. Ovannämnda faktorer samverkade till att bruttonationalproduktens ökning blev betydligt mindre än vad regeringen räknade med finansplan. Där förutsattes en BNP-ökning på 2,5 96 . Från moderata samlingspartiets sida menade vi i vår partimotion 1975:1020 att om inga särskilda stimulansåtgärder sätts in, torde resurstillväxten inte komma att överstiga 1-1,5 96. Även detta var, kan vi nu konstatera, en överskattning. BNP-ökningen stannade vid 0,6 96 mätt från såväl användnings- som produktionssidan. Regeringen är mycket nöjd med den ekonomiska utvecklingen i . var, heter det i den reviderade finansplanen, ett av de mycket få industriländer där produktionen inte minskade. arbetslösheten nådde rekordhöjder i andra industriländer sjönk den i till den lägsta nivån . blev prisstegringarna i inte större än i genomsnitt för . I avsnittet om den internationella utvecklingen har konstaterats, att den genomsnittliga prisuppgången inom OECD-området uppgick till ca 10 96. Konsumentprisindex uppgång i mellan var enligt ovan av samma storleksordning. Icke oväsentligt i detta sammanhang är emellertid att, medan inflationstakten i andra länder har avtagit , någon motsvarande tendens inte kunnat iakttas för del. Det framgår av ovannämnda siffror avseende konsumentprisindex utveckling , . i tabell 1 visar konsumentprisernas utveckling i ett antal viktigare OECD-ländermellanjuli 1975 och . Avde 14 i tabellen upptagna länderna är det bara , och , som haft en snabbare inflation än . är inte medtaget i tabellen, därför att en där genomförd mervärdeskattesänkning försvårar jämförelser. Om effekten av mervärdeskattesänkningen elimineras, pekar statistiken på en inflationstakt på i . Ökningen av konsumentprisindex i under enbart januari, motsvarar omräknat till helårstakt en inflation på . Tabell 1: Inflationstakten i några omräknat till helårstakt. Källa: Nationell statistik. Vad beträffar arbetsmarknadsutvecklingen är det riktigt att arbetslösheten i enligt den officiella arbetslöshetsstatistiken varit mycket låg under 1975.1 den reviderade finansplanen konstateras att arbetslösheten inte varit lägre och att antalet sysselsatta stigit med nästan 100 000 personer. 1 vår motion 1975/76:1979 diskuterade vi utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden . Där påpekades att antalet registrerade arbetslösa under större delen av 1975 var lägre än 1974. var antalet arbetslösa 30 000 färre än 1974; var antalet arbetslösa 13 000 färre. däremot var antalet arbetslösa något större än . Siffrorna pekar alltså på en märkbar försämring av arbetsmarknadsläget under loppet av 1975. Samma bild antyder förhållandet mellan antalet arbetslösa och antalet lediga platser. Under första tertialet 1975 rådde i stort sett balans i detta hänseende; därefter minskade antalet lediga platser, under det att en ökning av antalet arbetslösa ägde rum. Vidare ökade antalet varsel om personalinskränkningar kraftigt under loppet av 1975: berördes 14 228 personer av sådana varsel men hela 23 793 personer. Klart är emellertid att ökningen av arbetslösheten , som den mäts genom arbetskraftsun dersökningar, varit mindre än och tidigare konjunkturnedgångar. Med tanke på att bruttonationalproduktens ökning stannade vid 0,6 96 och därmed var den lägsta kan utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden vid forsta ögonkastet te sig märklig. Industriproduktionen minskade med 1,8 96, men icke desto mindre ökade antalet industrisysselsatta med 1,3 96. Om vi till att börja med betraktar industrisysselsättningen, kan vi konstatera att denna var 2,8 96 högre än 1974 enligt arbetskraftsundersökningarna; var den 0,4 96 lägre och hela 4 96 lägre. Enligt statistiken över antalet anställda arbetare inom gruvor och tillverkningsindustri var antalet anställda 2,3 96 högre än 1974 men 2,7 96 mindre. Även statistiken över sysselsättningen inom industrin speglar sål unda samma försämrade arbetsmarknadsläge som arbetslöshets- och varselstatistiken enligt ovan. Även om sysselsättningen genomsnittligt ökade med 100 000 personer, var antalet sysselsatta blott 40 000 fler än på grund av nedgången i industrisysselsättningen under årets senare hälft. Det är främst inom den offentliga sektorn som ovannämnda sysselsättningsökning ägt rum. Genomsnittligt har den offentliga sysselsättningen ökat med 6,5 96. var antalet offentligt anställda större än . I absoluta tal motsvarar det en ökning med ca 70 000 personer. Det är en betydligt större ökning av den offentliga sysselsättningen än vad som planerades . finansplan räknade man med en ökning av den offentliga konsumtionen med 3 96. Den verkliga ökningen kom att uppgå till hela 5,6 96. Under det att bruttonationalproduktens ökning uppgick till , ökade den offentliga konsumtionen med icke . Övriga sektorer lämnade med andra ord ett negativt bidrag till BNP-ökningen på inte . Anställning i offentlig tjänst har varit det kanske viktigaste sysselsättningspolitiska instrumentet . Det kan vid första ögonkastet synas rationellt och effektivt att - förenklat uttryckt - klara sysselsättningen genom att anställa de arbetslösa i eller statlig tjänst. Även om det naturligtvis är fråga om människor som gör en värdefull samhällsinsats, är detta en vådlig metod. I ett ändrat konjunkturläge med ökande efterfrågan i samhället och med en som följd därav ökad efterfrågan på arbetskraft är det en sysselsättningsstimulans som inte kan bringas att upphöra. Man har - mer eller mindre permanent - överfört en icke försumbar del av arbetskraften från näringslivet till offentlig tjänst. Den ökade offentliga konsumtionen måste vidare betalas i det längre perspektivet. Efterfrågan från övriga sektorer inom ekonomin måste begränsas, dvs. skatterna måste höjas. Trots den stora ökningen av antalet offentligt anställda har den absorberade arbetslösheten - arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten och skyddad eller halvskyddad verksamhet - varit ofärändrat hög. Genomsnittligt har nästan 100 000 personer varit föremål för sådana åtgärder. Till bilden av arbetsmarknadsläget i hör också de ökade möjligheterna till förtidspensionering. Detta torde ha medverkat till att hålla särskilt den långvariga arbetslösheten nere. Antalet förtidspensionärer har fördubblats och uppgår nu till ca 300 000 personer. I genomsnitt har ca 45 000 förtidspensioner beviljats . Det är omkring 20 000 fler än senare hälft. 1 förra årets preliminära nationalbudget räknade med en produktivitetsökning på . Eftersom industriinvesteringarna ökade betydligt mindre än man då räknade med, torde detta vara en överskattning av produktionskapacitetens tillväxt. Icke desto mindre måste man naturligtvis räkna med att näringslivets strävan att effektivisera och rationalisera sin verksamhet har fortsatt . Detta i kombination med det ovannämnda förhållandet att industrisysselsättningen ökade något 1975, som industriproduktionen minskade, är en ekvation som måste tillföras ytterligare en variabel för att gå ihop. Denna är vad man skulle kunna kalla den dolda arbetslösheten inom industrin, dvs. personer som är anställda men ej fullt sysselsatta. Det har uppskattats att det finns en ledig kapacitet inom industrin av storleksordningen . I vår motion 1975/76:1979 diskuterade vi orsakerna härtill: dels hårde s. k. trygghetslagarna gjort det svårare för företagen att permittera sina anställda, dels har givetvis det stöd som lämnats till företagen för att de inte skall dra ned på arbetsstyrkan haft sin betydelse. Vidare har kostnaderna för rekrytering och inlärning av arbetskraft stigit väsentligt; så länge en uppgång i efterfrågan har bedömts som nära förestående har det ställt sig fördelaktigt ått behålla arbetsstyrkan och sysselsätta en del av denna med bl. a. reparations- och underhållsarbeten m. m. Slutligen torde erfarenheterna från 1973-1974 ha utgjort en tankeställare. Företag hade då svårt att återrekrytera den arbetskraft som man friställt under lågkonjunkturen 1971-1972. Genomgången ovan bör ses som en komplettering av den bild av sysselsättningsutvecklingen som regeringen lämnat. De i för sig låga officiella arbetslöshetssiffrorna ger en mycket ofullkomlig bild av arbetsmarknadssituationen i . Det finns vid sidan härav en betydande dold arbetslöshet. Man måste ha detta klart för sig, när man bedömer effekterna av den ekonomiska politiken. Ur samhällsekonomisk synpunkt ställer sig en dold arbetslöshet nästan lika kostsam som en öppet redovisad. har en rikare arsenal av arbetsmarknadspolitiska instrument än flertalet andra länder - som i allmänhet tillkommit under bred politisk enighet. En person i ett annat land som förlorar sin anställning blir troligen registrerad som arbetslös. I är sannolikheten betydande att han blir föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, t. ex. omskolning, och därigenom inte kommer att räknas som arbetslös. Under det att gällande regler i på arbetsmarknadspolitikens område stimulerar till temporär 1* 1975/76. friställning av en anställd, har den svenska arbetsmarknadspolitiken en direkt motsatt inriktning. Det kan i detta sammanhang vara värt att notera att svenska sysselsättningsstimulerande åtgärder - främst lagerstödet - i den amerikanska debatten anförts som argument för att begränsa importen av specialstål. De svenska stödåtgärderna har sålunda ansetts som subventioner med en konkurrenssnedvridande verkan. Med tanke på sysselsättningen i har det hävdats att amerikansk stålindustri inte skall behöva konkurrera med en subentionerad svensk.