mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Dålig planering resulterar alltid i dåliga bostäder. Liksom vid annan bebyggelseplanering, måste behovet av samhällelig och kommersiell service samt behovet av arbetsplatser beaktas vid utbyggnad av småhusområden. För att erhålla en god miljö krävs vidare en varierad bebyggelse samt att husen terränganpassas väl. Det är en missuppfattning att markåtgången är väsentligt större vid småhusbyggande. I en marknadsanpassad byggproduktion blir det ett naturligt utbud av bostäder i småhus med variation i fråga om storlek, standard och kostnad och även i fråga om upplåtelseform. Med hänsyn till den efterfrågan som råder på bostadsmarknaden bör, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, de kommande årens produktion inriktas på att andelen småhus skall kvarligga vid i syfte att låta det totala beståndet spegla bostadskonsumentemas önskemål. Då köp av eget hem som regel är den största ekonomiska satsning en familj gör har köparen rätt att kräva ordentlig trygghet vid eventuellt fel i huset. Vid husköp är oftast konsumenten inte minst då det gäller tekniskt kunnande i underläge gentemot säljaren. Denna obalans bör mötas med reklamationsmöjligheter för konsumenten så att godtagbara överenskommelser mellan partema snabbt kan träffas. har bedrivit försöksverksamhet med en klagomur för bostäder i och . Erfarenheterna av denna visar att en rikstäckande reklamationsverksamhet bör byggas ut efter försöksperiodens utgång i mitten av 1976. I växande utsträckning efterfrågas småhus för fritidsboende. Även på detta område bör man sträva efter att tillgodose medborgarnas önskemål om att få äga sin bostad. En egen bostad är för många människor ett så naturligt sparmål och en socialt så värdefull boendeform att bostadssparande bör stimuleras. Moderata samlingspartiet föreslår därför att sådant sparande vid taxeringen bör berättiga till ett avdrag från inkomsten av under året sparat belopp som överstiger av den taxerade inkomsten. Avdragsrätten skall föreligga endast intill ett högsta sparbelopp av . Detta bör gälla även vid sparande till eget fritidshus. Direkt eller indirekt ägande ger de bästa förutsättningarna för ett inflytande över den egna boendesituationen. Även om konsumenternas önskemål och värderingar på en fri bostadsmarknad i balans direkt styr bostadsproduktionens inriktning och kvalitet, bör en fördjupning av de boendes inflytande över besluten eftersträvas inom ramen för den representativa demokratin. Långt fler än nu bör kunna påverka besluten, om medborgarna engageras i beredningsarbetet genom vidgad information, intensifierad debatt, större beredvillighet att lyssna på argument och en aktiv redovisning av det politiska handlandet. Delaktighet i beslut som rör bostadens utformning samt gemensamt ansvarstagande för skötsel och förbättring av bostadsmiljön stärker den enskildes delaktighet i samhällslivet över huvud taget. 1974 beslöt att ge hyresgäster möjlighet att vid ombyggnad hindra åtgärder, som går utöver vad som behövs för att lägenheterna skall uppnå kravet på lägsta godtagbara standard, samt att hyresgäst skall kunna göra ansökan om upprustningsföreläggande enligt bostadssaneringslagen. Detta var enligt moderata samlingspartiets uppfattning viktiga och kloka beslut. Oklokt var däremot beslutet att hyresgästerna skall företrädas av organisation av hyresgäster. I både 1 § bostadssaneringslagen och 4 § lagen om avveckling av hyresregleringen uttalas att med organisation av hyresgäster avses riksorganisation eller förening, som är ansluten till sådan organisation och inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen. Den enda nu befintliga riksorganisationen av hyresgäster är , som således enligt riksdagsbeslut givits monopol på att i förhandlingar med fastighetsägarna företräda hyresgäster i hyresfrågor, saneringsfrågor m. m. Efter det att beslöt om det s. k. förhandlingsmonopolet har en rad exempel framkommit som visar hur med olika medel försöker ge sina egna medlemmar särskilda favörer i form av lägre hyror m. m. Även tanken på kollektiv anslutning av hyresgäster inom ett fastighetsbolag har framförts av hyresgästföreningar. Ett modifierat men ändock lika tveksamt förslag är att fastighetsägare skall betala en avgift för sina hyresgäster motsvarande en hyresgästförenings förhandlingskostnader. Det skulle innebära att en förtäckt medlemsavgift kommer att betalas av fastighetsägaren och därmed belasta hyrorna. Dessa olika försök att utnyttja det erhållna förhandlingsmono 11 1975/76. polet i medlemsvärvande syfte strider mot traditionella arbetsmetoder i . En medlemstillströmning till en intresseorganisation bör utgå från att verksamheten bedöms som angelägen och inte byggas på tvångsåtgärder. Reglerna om vad som är att betrakta som en organisation av hyresgäster och hur denna sedan skall kunna använda sitt förhandlingsmonopol innehåller inget annat i lagtext eller förarbeten än att den s. k. hyresgäströrelsen på försök har tilldelats uppgiften att företräda alla berörda hyresgäster. Erfarenheterna visar att detta försök måste upphöra. Vi upprepar därför vårt krav att definitionen av organisation av hyresgäster (1 §) ändras så att den även omfattar sammanslutning som visar sig företräda en majoritet av hyresgästerna i fastigheten. Därmed ges möjlighet åt hyresgäster i en fastighet att utan att bli medlemmar i en hyresgästorganisation driva sina speciella frågor. Moderata samlingspartiet vill att det s. k. konkurrensvillkoret bostadspolitiska beslut omformuleras så att endast kommuner, vilka i egenskap av bostadsproducenter vid produktionen av bostäder på egen mark fullt ut tillämpar den fria konkurrensens regler, skall som villkor för statslån kunna föreskriva att samma förhållanden skall gälla för enskilda markägare och producenter vid bostadsbyggande på större område, att nuvarande subventionering av boendekostnaderna upphör genom införande av ett finansieringssystem för bostadsbyggande byggt på en successiv anpassning av bostadsräntan till marknadsmässig nivå, att den framtida bostadsfinansieringen skall bygga på ett subventionsfritt lånesystem med statlig kreditgaranti, att den successivt minskade subventioneringen kombineras med planmässiga sänkningar av statsskatten, vilket underlättas av den besparing statsmakterna gör då subventioneringen minskar, att gränsen för statlig belåning sätts till för hela bostadsbeståndet för att därigenom underlätta verklig konkurrens och marknadsmässig prisbildning, att förutsättningarna att förvärva ett eget hem förbättras, bl. a. genom att kreditinstituten ges ökade möjligheter att bevilja lån i äldre fastigheter, att kreditinstitutens möjlighet att bevilja lån till kontantinsats i egen bostad stärks genom statlig kreditgaranti, att de statliga hyresförlustlånen upphör fr. o. m. 1/7 1976, att progressiviteten i småhusbeskattningen dämpas så att den övre gränsen i skiktet för höjs från . att tillämpas som högsta procentsats vid taxeringsvärde överstigande , att sådana författningsändringar genomföres som möjliggör ett direkt ägande av lägenheter i flerfamiljshus samt att hyresgäster ges förstahandsrätt vid överlåtelse av det hus de bor i, att produktion och innehav av lägenheter med bostadsrätt stimuleras, bland annat genom att de boende ges samma rättigheter beträffande lån och hembud som ovan föreslagits vid direkt ägande, att andelen småhus av nyproduktionens bostäder bör motsvara medborgarnas efterfrågan, att bostadssparandet innefattas i ett allmänt program för att främja sparande och spritt ägande, att de boendes inflytande över den egna bostaden/fastigheten stärks genom lagändring så att begreppet organisation av hyresgäster även skall inkludera sammanslutning som visar sig företräda en majoritet av hyresgästerna i fastigheten. Goda förutsättningar ökat behov Det finns i vårt land ett påtagligt intresse för natur, friluftsliv och fritidsboende. Vi har ett rikt och varierande landskap: fjällområdena, de stora skogsområdena, tusentals sjöar, haglandskapet, stora skärgårdar, slättbygd. Genom den växande fritiden har våra möjligheter att komma i kontakt med naturen ökat. Även behovet härav har ökat inte minst beroende på de senaste decenniernas urbanisering. Den moderna människan kräver i växande utsträckning den rekreation och stimulans, som olika former av fritidsaktiviteter erbjuder. Turism, idrott och rörligt friluftsliv är därför i starkt ökande. Dagens fritidsbebyggelse är koncentrerad till vissa områden. Sålunda återfinns av alla fritidshus inom från , och , och närmare hälften ligger inom från kust. av fritidsbebyggelsen ligger inom av landets yta. Man kan sålunda konstatera, att inom vissa begränsade områden är markresurserna hårt pressade men att ofantliga markreserver står till förfogande. Som exempel kan nämnas en utredning gjord av i . Där anges, att om man för fritidsbebyggelse tar i anspråk endast en tjugondel av länets strandområden, med en från bebyggelse fredad strandzon, skulle man inom från strand kunna inrymma 75 000 fritidshus. finns mindre än 15 000 fritidshus inom . Men även i strandområdenas närhet finns betydande ytor dit viss fritidsbebyggelse med fördel kan lokaliseras. I regionplan 1973 för har exempelvis antalet tillkommande fritidshus inom kommun bedömts kunna uppgå till ca 18 000 med beaktande av bl. a. riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Efterfrågan på fritidsbostäder är stor och tillkommer ca 20 000 fritidshus. Å andra sidan visar gjorda undersökningar att det privata sparandet i första hand är inriktat på en egen permanentbostad. Sedan kommer bl a. bilar och resor och först därefter fritidshuset. Det torde dock kunna fastslås, att tiotusentals medborgare sätter ett fritidshus som främsta sparmål. Behovet av avkoppling och av att få komma närmare naturen är grundläggande motiv för dem som efterfrågar en fritidsbostad. Gjorda undersökningar visar att efterfrågan i första hand inriktas på gles bebyggelse ett fritidshus med väl tilltagen tomt och med omgivande naturområden. Detta önskemål upplevs som mycket mer väsentligt än exempelvis vatten och avlopp. Även grupper på något hundratal tomter röner efterfrågan, medan den koncentrerade fritidsbyn knappast möter något gensvar. Den ensidiga satsning på koncentrerade fritidsbyar som skett på många håll strider således mot konsumenternas efterfrågan man vill inte byta en tätort mot en annan. En koncentration av fritidshus kan också på ett helt annat sätt än glesbebyggelse förändra naturlandskapets särdrag. Medborgarnas önskemål vad gäller fritidshusens belägenhet är mycket varierande. Det beror bl. a. på att fritidshuset för många är den fasta punkten för ett rörligt friluftsliv med inriktning på så skiftande sysselsättningar som bad och segling, skidåkning och vandring i skogseller fjällterräng, insjöfiske osv. Många områden, vilka utnyttjas för fritidsbebyggelse i mycket ringa eller ingen utsträckning, är därför begärliga från konsumentsynpunkt. Medborgarnas önskemål och behov av avkoppling från en stressad tillvaro i våra tätorter gör det angeläget att verka för glesare fritidsbosättning. De hinder, som i olika hänseenden föreligger mot gles fritidsbebyggelse utanför planlagda områden, bör därför avskaffas. En utökad spridd fritidsbebyggelse kan dessutom bidraga till att upprätthålla och förstärka sysselsättningen inom jämförelsevis sysselsättningssvaga regioner. De höga planläggningskrav, som på många håll upprätthålls också för relativt gles bebyggelse, har emellertid lett till att fritidshusen koncentrerats till fritidsbyar, som visserligen motsvarar högt ställda sanitära normer och tekniska krav men som icke tilltalar alla konsumenter, bl. a. beroende på att man här inte har samma avkopplande miljö som i den glesa bebyggelsen. Den täta fritidsbebyggelsen har dessutom bidragit till starkt ökade markpriser, vilket kraftigt försämrat förutsättningarna för normala inkomsttagare att skaffa sig ett fritidshus. Fastighetsbildningsregler och bestämmelser rörande användningen av mark i anslutning till lantbruk har försvårat uppförande av enstaka fastigheter för fritidsbosättning i glesbygden. Genom en utspridning över det svenska landskapet skulle angelägna önskemål om fler och billigare fritidshus, såväl med äganderätt som för uthyrning, kunna tillgodoses. En bättre miljöanpassning skulle kunna åstadkommas och god kontakt uppnås mellan lantbrukets aktiva utövare och tätortens befolkning. Förutsättningarna för att skapa en levande landsbygd skulle förbättras, liksom möjligheterna till avkoppling och större förståelse för naturens växlingar. I av snabb teknisk utveckling är en dylik markkontakt i ordets rätta bemärkelse en nödvändig förutsättning för psykisk och fysisk hälsa. Det är mot denna bakgrund vi föreslår, att glesbebyggelserätten återinförs. De mest centralt belägna fritidsbostäderna har under det senaste årtiondet ofta ändrat karaktär och blivit permanentbostäder. Denna utveckling har medfört betydande problem inte minst för kommunerna. Samma krav på service vad gäller skolskjutsar, vatten och avlopp, bibliotek osv. som i de för permanentbebyggelse planerade områdena uppkommer efter hand. Den enda väg som många kommuner ansett möjlig att komma till rätta med dessa problem är att begränsa byggnadsrätten. är en vanlig maximigräns för fritidshus. Denna lösning är av flera skäl mindre lämplig. Alltför många familjer upplever fritidsbostaden som trång. Utbyggnadsmöjligheter saknas, om familjen växer. För att lösa problemen med permanentning av fritidsbebyggelsen måste därför en annan lösning än begränsning av byggnadsrätten åstadkommas. Vi förordar, att man söker finna denna inom ramen för en begränsning av det kommunala serviceansvaret. Man bör sålunda i den översiktliga kommunala planeringen kunna avgränsa områden för fritidsbebyggelse, inom vilka ett begränsat kommunalt serviceansvar gäller vad beträffar exempelvis kommunikationer, vatten och avlopp etc. Den som efterfrågar fritidshus eller den som önskar bosätta sig permanent i sitt fritidshus behöver då inte avsvära sig möjligheterna till tillräckligt stor och god bostad. Vederbörande får dock acceptera att en med andra kommuninvånare fullt jämförbar service ej kan krävas. För att möjliggöra en framtida planläggning med begränsat kommunalt setviceansvar krävs en förändring av kommunallagens bestämmelser om lika behandling av kommunens medlemmar. Medborgarnas intresse för och behov av den avkoppling som ett fritidshus ger bör stimuleras. Som ovan framhållits skapar en spridd fritidsbebyggelse förutsättningar för fler och billigare fritidshus. En annan väg att underlätta för normala inkomsttagare att skaffa ett eget fritidshus är att samhället stimulerar fritidshussparande. Vi föreslår därför, att sådant sparande vid taxeringen i likhet med vad vi föreslagit beträffande annat bostadssparande bör berättiga till ett avdrag från inkomsten av sparat belopp som överstiger av den taxerade inkomsten. Avdragsrätt skall föreligga intill ett högsta sparbelopp av . Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang krävt att kreditinstitutens möjligheter till refinansiering av äldre bostäder skall vidgas samt att bostadsköpare genom statlig kreditgaranti skall ges möjlighet att erhålla lån till del av kontantinsatsen. Dessa förslag bör enligt vår uppfattning även omfatta fritidsbostäder. De lättnader på kapitalmarknaden som blivit resultatet av de senaste årens minskning i bostadsbyggandet har skapat förutsättningar för en mer omfattande långivning till nyproducerade fritidsbostäder. Turismen har utvecklats snabbt . Detta är positivt, eftersom ett ökat resande, såväl inom landet som utomlands, är berikande för människorna. Det bidrar till ökad förståelse folken emellan, samt ger kulturupplevelser och avkoppling. Samhället bör därför stödja delar av landet med speciella förutsättningar för turism, exempelvis fjällvärlden, skärgården och inlandet med sina många sevärdheter. Vi bör generöst visa upp vårt vackra land. Stat, landsting och kommuner bör samverka för att främja turistinsatser. All planering måste dock ske i nära samverkan med företag, organisationer och enskilda som är verksamma inom turistnäringen. Anläggningar skall lokaliseras där de från konsumentsynpunkt bäst behövs. I ett hänseende erbjuder vårt land turistmöjligheter som är nära nog enastående i . Antalet invånare per km2 är lägre hos oss än i flertalet andra länder. Vidsträckta skogstrakter skapar förutsättningar för naturupplevelser, vilkas motsvarighet i endast kan erbjuda. Befolkningen i det kontinentala industriområden kan här beredas rekreationstillfällen, genom lämpliga, icke särskilt kostnadskrävande satsningar på glesbygdsturism. Många människor i skulle ges en betydligt mer attraktiv och värdefull avkoppling i de svenska skogstrakterna än vad de kan erbjudas genom massturism på soliga sandstränder eller i . Enbart möjligheten att få vistas i en skön natur med vidsträckta skogar, oförstörda sjöar och vattendrag borde skapa goda betingelser för turism som vårt land tyvärr alltför litet har utnyttjat. Ett villkor härför är emellertid att avstånd och restider avkortas och att den svenska naturen blir lättillgänglig för gäster från . Från storstäder till lämpligt belägna eventuellt nybyggda eller utbyggda flygplatser i de inre delarna av mellersta och norra bör charterresor kunna ordnas. Turisterna skulle från flygplatserna med buss och tåg kunna fördelas till närbelägna byar och utan påkostad service kunna erbjudas de naturupplevelser som måste te sig utomordentligt lockande för den europeiska marknaden. En turism av det här slaget skulle kunna få stor ekonomisk betydelse för människorna i Mellan- och glesbygder. Enligt vår mening bör från statsmakterna och det nyinrättade turistrådets sida möjligt vidtagas åtgärder för att i samråd med resp. landsting åstadkomma ett dylikt nät av replipunkter för en utbyggd chartertrafik mellan och vårt land. En sådan turism erbjuder den stora fördelen att den inte på samma sätt som sommar- och fjällturismen är säsongbetonad. Genom de kvaliteter denna turism i första hand bygger på kan en dylik på charterflyg uppbyggd turism utövas . De försök i detta hänseende som gjorts i har enligt uppgift lett till mycket tillfredsställande resultat. Marknadsföringen av som turistland måste förbättras, såväl utomlands som inom landet. För att åstadkomma detta måste ett bättre samarbete komma till stånd mellan turistnäringen och dess organisationer å ena sidan och stat, landsting och kommuner å den andra. Exempelvis bör flera alternativa program erbjudas utlänningar, som vill semestra i . Enskilda personer som driver campingplatser, stugbyar och övernattningsrum m. m. bör på olika sätt stödjas av det allmänna, om sysselsättningen härigenom kan bibehållas eller utökas. Möjligheterna för privatpersoner, exempelvis lantbrukare, att engagera sig i turistnäringen kan som tidigare framhållits förbättras genom återinförande av glesbebyggelserätten och minskat krångel och byråkrati vid byggnadslovsgivning. Information om och vägvisning till turist- och fritidsanläggningar kan förbättras. Tillståndsgivningen då det gäller skyltar och vägvisare till olika anläggningar bör liberaliseras och förenklas. De enskilda initiativen till utveckling av turismen skall stimuleras. Antalet svenskar som semestrar utomlands har ökat mycket kraftigt inte minst beroende på charterflygets utveckling och en hård och prispressande konkurrens mellan reseföretagen. För att främja en ökad konkurrens vad gäller utlandsresor bör nya resmål tillåtas för chartertrafik. I vårt land har av befolkningen tillgång till bil. Detta ger stor valfrihet för de enskilda medborgarna och möjliggör för stora grupper att nå turistmål och friluftsanläggningar. Huvuddelen av alla semester- och rekreationsresor sker med bil. Vägar och parkeringsplatser bör därför anpassas även till friluftsbehovet, så att fritidsanläggningar och friluftsområden kan nås smidigt. Detta måste dock ske med beaktande av miljö- och naturintressen. Bilismen får exempelvis inte försämra miljön vid badplatser och i friluftsområden. Inom områden där regelbunden kollektivtrafik inte kan upprätthållas av ekonomiska eller tekniska skäl bör, i kompletterande syfte, möjligheterna till busscharter o. d. prövas. För att främja bilturism bör researrangörer stimuleras att anordna bilreseprogram i kombination med övernattningar på hotell eller campingplatser och besök vid kulturella sevärdheter och andra turistattraktioner. Sådana program har i utlandet blivit populära och konkurrenskraftiga semesteralternativ. Antalet har ökat snabbt . För att undvika miljöproblem krävs att mark reserveras för parkering. Anläggningar härför förenade med erforderlig service bör därför ordnas. De kan med fördel drivas av enskilda, såsom komplement till annan näring inom servicesektorn. I landet finns ca 600 000 fritidsbåtar av skilda slag från roddbåtar till motor- och segelbåtar med övernattningsmöjligheter. Den snabba ökningen av antalet fritidsbåtar kräver en rad insatser från samhällets sida, men även fortsatta enskilda initiativ erfordras. Den statliga utredningen och fritidsbåtarna (SOU 1974: 95) konstaterade bl. a. att efterfrågan på förtöjnings- och uppläggningsplatser är mycket stor. Under utredningens arbete förelåg exempelvis ansökningar hos om statsbidrag på ca 70 milj. kr. för anläggande av båthamnar, medan det årliga anslaget uppgår till 2 milj. kr. Vi anser, att av båtägarna inbetalda bensinskattemedel i ökad utsträckning skall ställas till båtsportens förfogande. Den vilja till egna insatser som finns inom båtsportens föreningsliv måste även i fortsättningen tillvaratas och uppmuntras. hov bör i ökad utsträckning beaktas i samhällsplaneringen. Vi förordar därför, att en särskild lånefond inrättas för båtklubbar som själva önskar bygga och driva anläggningar. Driften av båthamnar, som det allmänna bygger, bör i största möjliga utsträckning överlåtas till föreningslivet. Anläggningarna bör i princip vara självbärande. Kommuner med ett rikt båtliv, där service måste ges åt båtägare från många andra kommuner, skall kunna erhålla särskilt statsbidrag för utbyggnad av speciella gästhamnar. Driften bör även här överlåtas till båtlivets eller turismens organisationer. Den snabba utvecklingen inom fritidsbåtssektorn har medfört vissa problem vad gäller sjösäkerhet och omgivningsmiljö. Vi motsätter oss dock förslaget att vid sidan av den internationella sjömärkningen bygga upp särskilda sjösportleder med egen från ordinarie utprickning väsensskild utmärkning. Betydligt större sjösäkerhet åstadkommes genom att ge resurser att bevara befintliga leder och sjömärken, även om en del av dessa fått minskad betydelse för den kommersiella sjöfarten. För den fasta befolkningen i exempelvis skärgården är dessa leder av stor betydelse. I hårt trafikerade stråk i insjöområden och skärgårdar måste båtsporten anpassas till olika lokala förhållanden och samplaneras med miljön i övrigt. I ger den unika allemansrätten alla människor möjligheter att röra sig fritt i naturen. Allemansrätten är visserligen allmänt accepterad men dess innebörd bör preciseras i lagstiftningen. Information om allemansrättens innebörd och om hur man uppträder i naturen måste också spridas till alla även till utländska turister. Den svenska naturen är en omistlig tillgång genom sin variation och rikedom. Alla har ett stort ansvar för dess bevarande. Naturvårdskunskap bör därför ges ökat utrymme i skolans undervisning, och naturvårdskampanjer av olika slag stödjas. Idrotts- och friluftsrörelsen är ovärderlig i vårt samhällsliv inte minst ur social synvinkel. För en stor del av befolkningen utgör idrotten den viktigaste fritidssysselsättningen. Den har en allt större betydelse för medborgarnas hälsa och är ett viktigt led i den förebyggande hälsovården. Samhället har ett ansvar för att idrottsrörelsen ges möjligheter att vidareutvecklas. Idrottsrörelsen måste förbli en fri, obunden och demokratiskt uppbyggd rörelse.