ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ021961 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. om rätt till bostadslån och energisparlån vid installation av värme Ett väl fungerande system med värmepump innebär att stora mängder energi kan sparas. Det finns värmepumpar i praktisk drift i enskilda bostäder där man har en verkningsgrad på vid en utomhustemperatur på , dvs. energiåtgången är av den energimängd som erhålles. En värmepump fungerar så att den med hjälp av en liten mängd högvärdig energi t. ex. via elenergi upptar värme med låg temperatur (även vid minusgrader) och avger motsvarande värmemängd med en högre temperatur. En värmepump för bostadsuppvärmning kan kort sägas fungera som ett omvänt kylskåp. Flera olika värmekällor kan användas i ett värmepumpsystem. Luft är den vanligaste värmekällan, men också vatten och jord förekommer det gäller både ytterluft och frånluft från exempelvis industriprocessen samt vatten i sjöar eller avloppsvatten. Värmepumpen drivs vanligen med elkraft. Erfarenhet av värmepumpars funktion i luftkonditioneringsanläggningar finns världen över, där den huvudsakligen använts för att kyla lokaler. Värmepumpen var tidigare alltför kostnadskrävande för att vara lönsam i bostäder. Med de förändrade energipriserna och nödvändigheten att spara energi har den emellertid blivit högaktuell för uppvärmningsändamål. Värmepumpen hävdar sig nu ur ekonomisk synvinkel. Det allvarligaste hindret för ett mer allmänt utnyttjande av värmepump är de samhälleliga lånebestämmelserna. De är så utformade att lån inte erhålles för installation av värmepump. Inte heller energisparlånen medger bidrag eller lån för investering i värmepumpanläggningar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om en sådan ändring i de statliga bestämmelserna för bostadslån och energisparlån att även installation av värmepump berättigar till lån och bidrag. () AXEL () () () . () i () () i Glömminge
mot · FZ021962 · 1976-01-26 00:00:00 — om begränsningar i rätten till ersättning vid vägrat tillstånd till grustäkt Naturvårdslagen syftar till att för framtiden bevara skyddsvärda naturområden och trygga tillgången på områden för friluftsliv. Lagen har ändrats för att ytterligare stärka dessa intressen. Sålunda har allmänhetens rätt att fritt få ströva i skog och mark lagfästs. Bättre möjligheter har skapats för att hålla strandområden öppna för bad. Arbetet med den fysiska riksplaneringen har också inneburit en värdefull kartläggning av särskilt attraktiva områden för friluftslivet liksom av områden av stort kulturhistoriskt intresse. Även beträffande reglering av grustäktsverksamhet har en klart förbättrad lagstiftning åstadkommits. Emellertid var det för många grusexploatörer välkänt långt i förväg att lagstiftningen skulle ändras, varför många täktansökningar inlämnades som en gardering mot ny lagstiftning. Så är fallet bl. a. inom kommun i väster om för områden klassade såsom varande av riksintresse för det rörliga friluftslivet. Utformningen av övergångsbestämmelserna blev dock sådan, att mycket stora krav på ersättning skulle uppstå om täktplanerna ej fastställdes av . I dessa fall bör ansökningarnas verkliga aktualitet prövas i enlighet med vad civilutskottet anförde i sitt betänkande 1973:21. Detta bör speciellt ske mot bakgrund av det minskade bostadsbyggandet i , vilket har inneburit en klart lägre efterfrågan på grus. Detta senare förhållande har också medverkat till att återställandet av redan öppnade grustäkter försenas, vilket ytterligare talar för att en restriktivare inställning skulle kunna intas i dessa ärenden. Fruktan för orimliga krav på ersättning får inte styra beslut av så stor betydelse för möjligheterna att för framtiden bevara attraktiva friluftsområden. De kvarvarande övergångsreglerna för grustäkter bör därför slopas. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna att övergångsreglerna för ersättning vid vägrat täkttillstånd enligt 18 § naturvårdslagen vad gäller täktplaner för vilka beslut ej vunnit laga kraft bör slopas.
mot · FZ021963 · 1976-01-27 00:00:00 — om förköpsrätt för hyresgäster för bildande av bostadsrättsförening Från många håll framförs krav på att de boende bör tillförsäkras ett större inflytande över sin bostad och sin miljö. Hur detta inflytande skall utformas beror i viss mån på i vilken form bostaden disponeras. För flerfamiljshus är bostadsrätten den upplåtelseform som, med svensk lagstiftning, ger de boende de största möjligheterna till inflytande. Bostadsrätten innebär att de boende kan besluta i gemensamma angelägenheter, som de har kostnadsansvaret för dessa åtgärder. De boende kan genom sin förening bevaka sitt områdes gemensamma intresse i förhållande till bl. a. olika kommunala instanser. Om fler hyresgäster fick möjlighet att överta ansvaret för de fastigheter de bor i, skulle de boendes inflytande öka. Enligt nuvarande lagstiftning kan de som bor i ett hyreshus och eventuellt tillsammans vill köpa huset och bilda en bostadsrättsförening ej använda sig av förköpslagen. har tidigare föreslagit åtgärder, som syftar till att underlätta för de hyresgäster som så önskar att ta över förvaltningsansvaret i hyreshus genom att hyresrätten omvandlas till bostadsrätt. En situation där hyresgästerna har en möjlighet att använda förköpslagen och vid en försäljning köpa fastigheten och bilda bostadsrättsförening medför många problem. En del frågor måste troligen bli föremål för särskild lagstiftning. Finansieringsförutsättningarna måste också ses över. Det bör ankomma på regeringen att utreda problemen i samband med en ändrad lagstiftning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att av regeringen begär förslag som underlättar för de hyresgäster som så önskar att ta över förvaltningsansvaret i hyreshus genom att hyresrätten omvandlas till bostadsrätt.
mot · FZ021964 · 1976-01-27 00:00:00 — om utredning rörande äganderätt till lägenhet i flerfamiljshus Äganderätten till sin bostad är i nästan uteslutande förbehållen den som bor i småhus. Småhus kan också upplåtas med bostadsrätt eller hyresrätt. En lägenhet i ett flerfamiljshus upplåts i regel endast med hyresrätt eller bostadsrätt. I ett flertal andra länder både i Väst- och upplåts lägenheter i flerfamiljshus med äganderätt. Den svenska lagstiftningen ger ej möjlighet att äga en lägenhet i flerfamiljshus på samma villkor som i ett småhus. Man kan inte söka lagfart. Det går ej att skaffa inteckningar för lämplig belåning. Skattereglerna är inte anpassade till en sådan ägandeform. Inte heller finns regler för hur man skall förhålla sig till en eventuell minoritet, som ej vill överta ägandet. Förvaltningen kan också medföra problem. I den bostadspolitiska debatten förs ofta fram att bostadsrätten ger den boende ett betydande och viktigt inflytande över sin bostad och sitt bostadsområde. Motsvarande bör också gälla om lägenheter i flerfamiljshus ägda av de boende. De snabbt stigande drift- och underhållskostnaderna påverkar i allt högre grad hyreskostnaderna. Den som äger sin bostad har möjlighet att själv utföra vissa av dessa arbeten och hålla nere hyreskostnaden. Ett system med ägda lägenheter på samma villkor som ett småhus, s. k. egnahemslägenheter, skulle ge de boende möjlighet att minska boendekostnaden genom eget arbete. För den fortsatta bostadspolitiska debatten i vore det angeläget att möjligheten att äga sin lägenhet i ett flerfamiljshus blir grundligt diskuterad. bör därför hos regeringen begära en utredning med sådant syfte som anges i motionen. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning i syfte att undersöka förutsättningarna att på samma villkor som i ett småhus äga en lägenhet i ett flerfamiljshus.
mot · FZ021965 · 1976-01-27 00:00:00 — om lägre energikostnader i hyresfastigheter För att möjliggöra en bättre energihushållning och därmed också lägre boendekostnader i flerfamiljshus är det angeläget att taxor och klausuler för energi utformas så, att hyresgästerna kan påverka sin energiförbrukning och sina utgifter för energi. På en del håll förekommer f. n. bränsleklausuler som inte uppfyller detta krav. Energikostnaderna övervältras på hyresgästerna och är inte förhandlingsbara. Fastighetsägaren har således inga ekonomiska motiv för hushållningsfrämjande åtgärder. I syfte att skapa bättre energihushållning har bestämmelser om individuell mätning av viss energiförbrukning införts. Eenergisparstöd utgår också för viss mätutrustning. Det är angeläget att energiklausuler av detta slag ersätts av andra lösningar som ger såväl hyresgäster som fastighetsägare motiv att begränsa energiuttaget och för hyresgästernas del också energikostnaderna, som utgör en växande del av boendekostnaden. En lämplig utformning skulle mot denna bakgrund kunna vara en s. k. kombinerad inklusive och exklusive klausul. Vid sidan av hyran kan kostnad för uppmätt förbrukning av energi för varmvatten, för det källvatten som bereds till varmvatten och förslagsvis hälften av kostnaderna för rumsuppvärmning debiteras. Återstående del av energiförbrukningen för rumsuppvärmning kan då ingå i totalhyran, som är förhandlingsbar. Ett system av detta slag skulle innebära att de besparingar som görs av hyresgästerna till större delen tillfaller dem själva, medan besparingar som görs i t. ex. pannrum och distributionssystem tillfaller fastighetsägaren. Båda får således incitament till besparingar. En översyn bör göras av förekommande energiklausuler i detta syfte, vilken bör leda till rekommendationer eller lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna att en översyn bör göras av principer för bränsleklausuler i syfte att finna sådan utformning av dem som innebär lägre hyreskostnader och bättre energihushållning.
mot · FZ021966 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar i och Ekinge om höjda statliga lån för i enskild regi uppförda flerfamiljshus Med de ändringar som föreslogs i prop. 1974:152 och som fastställdes av utgår statslån till allmännyttigt företag av pantvärdet, till kooperativt företag , till småhus och till flerfamiljshus i enskild regi . Detta innebar att lånegränsen höjdes för kooperativa företag och för enskilt ägda småhus. ansåg denna höjning riktig. Vid tidigare riksdagar har partiet motionerat om höjning av lånegränserna för småhus. I likhet med vad tidigare föreslagit anser vi att lånegränsen för flerfamiljshus i enskild regi bör höjas. På så sätt skulle förutsättningar skapas för en mera likvärdig konkurrens mellan olika byggherrekategorier. I motionerna 1974:1907 och 1975:1791 har vi visat hur stora skillnaderna blir kostnadsmässigt om en lägenhet uppförs av ett allmännyttigt företag i förhållande till om den uppförs av ett enskilt företag. Om lånegränsen för flerfamiljshus i enskild regi höjs till , vilket vi förordar, reduceras kostnadsskillnaden. Detta skapar rimligare konkurrensbetingelser, vilket kommer konsumenten till godo. Redan med tidigare lånesystem ansåg vi det motiverat att höja lånegränsen för enskilt byggda flerfamiljshus. Med det nya systemet ter sig denna åtgärd än angelägnare, eftersom kapitalsubventionsanslaget i detta ytterligare snedvrider konkurrensvillkoren. Vi förordar därför att lånegränsen för ifrågavarande företag höjs från nuvarande av pantvärdet till . Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att gränsen för statliga lån till enskilt byggda flerfamiljshus höjs till av pantvärdet. () ()
mot · FZ021967 · 1976-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om höjt anslag till Bidrag till översiktlig planering m. m. Från anslaget Bidrag till översiktlig planering m. m. utgår medel för sådan planering som hänger samman med den fortsatta fysiska riksplaneringen. I första hand utgår stödet till verksamhet i de områden där kommunerna har begränsade planeringsresurser, men där det från rikssynpunkt är angeläget med större planeringsinsatser. Många av landets kommuner är berörda av de planeringsinsatser som grundas på riksintresse. Mot denna bakgrund bör det vara rimligt att staten som representerar riksintressena delar kostnaderna. Anslaget skall fr. o. m. också täcka det ekonomiska bidrag som många kommuner behöver för planering av primära rekreationsområden. /75 fick planverket 120 ansökningar om bidrag. I ansökningarna redovisades kostnader på mer än 24 milj. kr. fanns endast 3 milj. kr. till planverkets förfogande. 1975/76 var motsvarande summa 4 milj. kr. och för nästa budgetår föreslås anslaget höjas till 5 milj. kr. har för nästa budgetår äskat ett anslag av 7 milj. kr. Verket anför bl. a. att kulmen i det kommunala planeringsarbetet i det nu aktuella skedet nås under /77. Vi anser det angeläget att kommunerna genomför sin del av den fysiska riksplaneringen, som vi anser att staten bör ta ett större ansvar för kostnaderna för den del som är betingad av riksintressen. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att under C 2 Bilaga 14 Bidrag till översiktlig planering m. m. anvisar ett anslag på 7 milj. kr.
mot · FZ021969 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar och om en översyn av förköpslagen I dagspressen har lämnats uppgifter om företag som genomfört transaktion med dotterbolags skogsfastighet och därmed dels undandragit sig skatt, dels klarat markområden undan den kommunala förköpsrätten. Förköpslagen av är reviderad i syfte att komma till rätta med s.k. ändamålsbestämning. Ändringen trädde i kraft 197501-01. Vid lagens tillkomst diskuterades riskerna att den kunde kringgås, därför att den inte omfattade fusion eller tillskott till eller utdelning eller skifte från bolag eller förening. har också uppmärksammats andra möjligheter, exempelvis att ett bolag med tillhörande fastigheter kan överföras till annat bolag utan möjlighet för kommun att ingripa. har emellertid avstått från ändringar i syfte att täcka luckor i lagen med hänsyn till den nuvarande relativa regelenkelheten, som då ev. skulle komma att äventyras. Eftersom det nu har framkommit att luckan rörande bolagsform, kopplad till fastighet, utnyttjats i praktiken är det hög tid att täcka in denna och ändra förekommande luckor i förköpslagen. I annat fall kan utvecklingen på detta område bli mycket ogynnsam. Att möjlighet finns till expropriation är visserligen bra, men detta instrument kan inte lösa alla problem, bl.a. därför att expropriation som regel är mycket tidsödande. Med stöd av vad ovan sagts hemställer vi att hos regeringen anhåller att den överser lagen om förköp (SFS 1967:868 med ändringar) i syfte att täcka förekommande kryphål och därigenom upprätthålla dess väsentliga syfte. () ()
mot · FZ021971 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1971 av m. Q. om beaktande av de handikappades behov vid utformningen av den offentliga miljön Frågor om anpassning av boendemiljön till handikappades krav har tidigare aktualiserats i . behandlade motionskrav om högre ambitionsnivå i fråga om handikappanpassning i byggnadsstadgan. Utskottet anförde då: Även enligt utskottets mening bör det fortsatta normarbetet riktas in på detta. Utskottet har förutsatt att överväganden görs av möjligheten och lämpligheten att i sådant syfte föra över nu gällande eller eljest aktuella råd och anvisningar till det område som täcks av bindande föreskrifter, från vilka avsteg får ske endast efter dispensprövning i redan gällande ordning. När dessa föreskrifter sammantaget nått sådan allmängiltighet att de kan få generella uttryck i byggnadsstadgan blir det naturligt att överväga även detta. godkände detta uttalande. Efter beslut har planverket i samråd med i skrivelse till regeringen föreslagit att bestämmelserna i byggnadsstadgan 42 a § göres tvingande och utsträckes att omfatta även bostäder. överlämnade förslag till föreskrifter vid tillämpningen av paragrafen. Skrivelsen har remissbehandlats och beredes i departementet. Alla tecken tyder nu på att frågan om handikappanpassningen av bostadsmiljön får en tillfredställande lösning genom en ändring av byggnadsstadgan och att råd och anvisningar ersätts med tvingande föreskrifter. När det gäller handikappanpassning av miljön utanför byggnad och tomt, trafik- och annan offentlig miljö har man inte nått lika långt. Här planerar och bygger man ännu med ledning av råd och anvisningar; tvingande föreskrifter saknas. Trots ambitiösa insatser på vissa håll visar totalbilden att de handikappades rörelsefrihet är inskränkt på ett otillfredsställande sätt. En rullstolsbunden person hindras ofta att besöka en i och för sig väl handikappanpassad lokal, bostad eller arbetsplats, t. ex. därför att trottoarens höga kantsten hindrar honom. Det är ett rimligt krav att handikappades förflyttningsmöjligheter nu sätts in i ett större sammanhang och får omfatta samhället i dess helhet. av godkända uttalande i fråga om normarbetet för lokalers tillgänglighet bör därför utvidgas till att omfatta även den offentliga miljön. 1 1975/76. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att nu gällande råd och anvisningar i fråga om den offentliga miljöns handikappanpassning överarbetas och ges formen av bindande föreskrifter till byggnadsstadgan. . () () i
mot · FZ021972 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76:1972 av m. fl. om höjt statsbidrag till de samlingslokalägande riksorganisationerna När de nu gällande reglerna för statligt stöd till allmänna samlingslokaler infördes uttalade att det primärt var samhällets uppgift att tillhandahålla dessa lokaler. I första hand avsågs detta ansvar förverkligas genom att stödja och stimulera den resurs som föreningslivets engagemang representerar på detta område. har enskilda föreningar eller sammanslutningar med bred anslutning från ortens föreningsliv tagit på sig ansvaret att svara för nödvändiga samlingslokaler. Dessa föreningslivets lokalhuvudmän är organiserade i tre riksorganisationer, Folkets husföreningamas riksorganisation, och Förbundet våra gårdar. Dessa riksorganisationer svarar för en betydande serviceverksamhet till sina medlemmar. Den främsta uppgiften härvidlag är att biträda vid beredning av ärenden angående upprustning, ny- och ombyggnad m. m. för vilka man söker statligt och kommunalt stöd. De insatser som riksorganisationerna här står för är oftast betydande. Dessa insatser är ett samhällets intresse. Detta manifesterades genom anslaget under B. O Anordningsbidrag m. m. till allmänna samlingslokaler i budgetpropositionen. Av detta anslag anvisas som bidrag till riksorganisationerna . Detta innebär oförändrat anslag i förhållande till innevarande budgetår. Sedan de nya stödreglerna infördes har antalet ansökningar som beretts av riksorganisationerna ökat . Ett av skälen härför är organisationernas informationsverksamhet, som nått full effekt. Ett annat skäl är att kommunernas planering av lokalbehovet nu börjat avsätta resultat. Även upprustningsstödets tidsbegränsning börjar nu bidraga till ökningen. Detta ställer givetvis högre krav på riksorganisationernas insatser. Även de stegrade kraven på planering och kalkylering medför behov av ökade resurser. Det är snarare regel än undantag att en åtgärd i en samlingslokal kräver medverkan från riksorganisationen vid överläggningar med kommun. Denna medverkan är mycket värdefull för såväl kommunen som lokalägaren i syfte att uppnå ändamålsenliga lösningar. Sådan medverkan medför dock högre kostnader, som tillsammans med den allmänna kostnadsstegringen gör det svårt för riksorganisationerna att biträda i önskvärd utsträckning. På skäl som här anförts anser vi att ökat stöd till dessa riksorganisationers verksamhet bör ha mycket hög prioritet, om målsättningen för statens medverkan i lokalupprustningen skall uppfyllas inom avsedd tid. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att beslutar att bidraget till de samlingslokalägande riksorganisationerna för /77 uppräknas till , innefattande . för tekniskt/ekonomiskt utrednings- och projekteringsarbete som utförs av organisationerna gemensamt. . () ()
mot · FZ021973 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1973 om skärpta krav på hiss i flervåningshus Bostadsfrågan är central för handikappades integrering och levnadsstandard. Undersökningar har också visat att extrakostnaderna för en handikappvänlig miljö inte är stora, om de beaktas redan på planeringsstadiet. Ombyggnation kräver däremot betydligt större ekonomiska insatser. De handikappnormer som trädde 1970 var ett steg i rätt riktning. De omfattar emellertid f. n. inte bostadshus och har också kritiserats för att inte vara tillräckligt långtgående. Det viktigaste kravet gäller hiss. Handikappade, åldringar och barnfamiljer är ofta beroende av hiss. I nuvarande bestämmelser för erhållande av statliga lån vid sanering av äldre fastigheter finns krav på att hiss måste ingå i hus med fler än fyra våningar. De handikappades riksförbunds kongress 1975 konstaterade med stark oro trenden från hyresgästhåll att avstå från hiss vid renovering av fyravåningshus. Det räcker nämligen inte för den handikappade att den egna bostaden kan anpassas. Det är också önskvärt att den handikappade kan få bo kvar i samma miljö som . Många äldre känner också en stor oro inför den dag då de inte längre orkar gå i trappor. Man känner oro för att behöva flytta och bryta upp från något välkänt. Ett annat skäl är att handikappade och äldre måste ha möjlighet att besöka vänner och släktingar. Det är ett viktigt steg mot att bryta handikappades isolering. Jag vill därför föreslå att statliga lån inte bör erhållas om inte hiss sätts in i hus med fler våningar än tre. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skärpta krav på hiss i flervåningshus för erhållande av statliga lån.
mot · FZ021976 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1976 om åtgärder för att förbättra den offentliga svenskan Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975/76: 1975 hemställes att begär att regeringen i den särskilda proposition om kulturfrågor som kommer senare i vår redovisar vad man tänker göra för att förbättra den offentliga svenskan. () ()
mot · FZ021978 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1978 av m. fl. om information om förskolan Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975/1976: 1977 hemställes att hos regeringen begär åtgärder syftande till att informationen om förskolan får en utformning i full överensstäm melse med riksdagsbeslutet.