mot · FZ02929 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 929 av m. fl. om det kommunalekonomiska reformarbetet Kommunerna bär huvudansvaret för den grundläggande servicen till människorna liksom för deras omvårdnad och trygghet. De är därmed viktiga instrument i strävanden efter jämlikhet. Kommunerna kan förverkliga betydande delar av sina åtaganden genom självständiga beskattningsrätten som de tillerkändes redan genom stora kommunreform. Beskattningsrätten garanterar en grundläggande självständighet gentemot staten och utgör en väsentlig grundval för den kommunala självstyrelsen. För att kommunerna skall kunna fortsätta att fullgöra sina välfärdsskapande uppgifter inom utbildning, sjukvård, barntillsyn, åldringsvård, social service, kommunikationer, kultur, fritid m. m. måste deras mycket svårbemästrade ekonomiska problem ägnas en betydande uppmärksamhet. Den kommunala ekonomins betydelse för den kommunala demokratins vitalitet är uppenbar. De senaste årens kommunalekonomiska utveckling inger stark oro för kommunernas möjligheter att tillmötesgå allmänhetens berättigade servicekrav. kan därför dela de synpunkter som uttrycks i Svenska kommunförbundets och styrelsers gemensamma skrivelse till regeringen av , där krav framföres att regeringen utan dröjsmål vidtar åtgärder för att långsiktigt lösa kommunernas finansieringsproblem för att kunna utveckla samhällets service till medborgarna. Kostnadsutvecklingen och dess orsaker Primärkommunernas totala utgifter räknat i löpande priser tredubblades . Landstingen har haft en ännu snabbare utveckling, som innebär att utgifterna mer än femdubblats. Huvuddelen av den offentliga sektorns utbyggnad har således skett i regi. Förbättrad standard inom utbildning och sjukvård utgör belysande exempel på detta. Förutom de verkliga standardförbättringarna har en lång rad andra faktorer medverkat till att driva de kommunala kostnaderna i höjden. Sextiotalets kraftiga urbaniseringsprocess har framtvingat betydande kommunala åtaganden inom bostadsförsörjningen. Byggande av gator, vägar samt vatten- och avloppsanläggningar har vidare tagit betydande kommunala medel i anspråk. har den sociala omsorgen ställt allt större anspråk på resurser. Den ökade Jöirärvsarbetsfrekvensen, främst bland kvinnor, medför att ökade krav ställs på samhällets övertagande av vård och omvårdnad som tidigare gavs i hemmet. Enighet har uppnåtts mellan staten och kommunerna om ett ökat statligt ansvarstagande för finansieringen av den kommunala barntillsynen. Denna snabbt expanderande sektor kommer ändock att kräva betydande kommunala satsningar och dess andel av utgifterna kan komma att växa kraftigt. Ökade personalkostnader utgör en väsentlig del av den kommunala kostnadsexpansionen. Kommunerna och landstingen har en stor andel av löntagare i låga lönelägen. De senaste avtalsuppgörelsernas inriktning på att ge de sämst avlönade de största förbättringarna har därför medfört att ökningstakten har varit snabbare inom det kommunala lönefältet än inom de statliga och privata sektorerna. Primärkommunernas och framför allt landstingens verksamheter är mycket personalintensiva med ytterst begränsade rationaliseringsmöjligheter. Förutom de direkta lönekostnaderna medför den vidgade indirekta beskattning som är kopplad till personalsidan i form av arbetsgivaravgifter en betydande belastning för den kommunala sektorn. Det föreligger ett samband mellan de tvångsvisa kommnnsammanläggningarna och de ökade kostnaderna. De stora kommunerna har visat sig kräva en större central administration. Problemen att hålla samman verksamheten i befolkningsmässigt och ytmässigt stora kommuner kräver betydande insatser. Den kommunala centraliseringen har dessutom medfört att kostnadskontrollen allvarligt försvårats. Riskerna för felsatsningar och misshushållning ökar genom att den kommunala verksamheten i sin helhet blir mindre överblickbar för såväl förtroendemän som anställda. Många kommuner ägnar dessa förhållanden stor uppmärksamhet. vill mot denna bakgrund inte utesluta en uppdelning av kommuner, som fungerar bristfälligt, i de fall detta kan medverka till att stärka demokratin och förbättra ekonomin. Meiyärdeskatt och arbetsgivaravgifter åsamkar kommunerna dryga kostnader. Genom denna indirekta beskattning bidrar kommunerna till finansieringen av statsutgifterna i en utsträckning som vida överstiger statens kostnader för skatteutjämningsbidragen. som kostnadsutvecklingen har varit ogynnsam ur kommunernas synvinkel har deras finansieringsmöjligheter försvagats. Det ökade inslaget av beskattning i form av arbetsgivaravgifter, spelar även här en betydande roll. Dessa skatter tillfaller helt staten som de verkar dämpande på privatinkomsterna. Betydande delar av den ekonomiska tillväxten i samhället undandras på detta sätt beskattning. För åren 1976och 1977 träffade regeringen och de båda kommunförbunden en överenskommelse om begränsning av de kommunala utdebiteringshöjningarna. Uppgörelsen ger kommunerna en kompensation på I 200 milj. kr. fördelad med 600 milj. . kan denna typ av uppgörelser allvarligt undergräva den kommunala självstyrelsen. Det är därför viktigt att få till stånd en varaktig lösning av den kommunala sektorns resursförsörjning, så att temporära uppgörelser med verkan på kort sikt ej längre behöver tillgripas. En sådan lösning måste vara klar då den nuvarande uppgörelsen om begränsade utdebiteringshöjningar löper ut . Minskade kommunala skatteintäkter från juridiska personer genom avsättning av vinstmedel till särskilda av statsmakterna beslutade fonder kan delvis förklara det negativa utfallet av taxering. Möjligheterna att finansiera de kommunala åtagandena med ökade avgifter kan i stort sett komma att vara uttömda. De begränsade möjligheterna att ytterligare höja utdebiteringen har medfört att kommunerna i ökad utsträckning har valt avgiftsfinansieringsvägen inom de sektorer där detta är möjligt. I vissa fall är avgifterna nu så höga att de helt täcker kostnaderna för verksamheten. Denna väg är emellertid inte framkomlig inom sektorer där höga avgifter medför icke önskvärda konsekvenser socialt sett. Landstingens möjligheter att finansiera verksamheten genom avgifter är i praktiken stängda. De avgifter som tas ut inom sjukvården är reglerade genom avtal med statsmakterna. Den eftersläpande slutredovisningen av kommunalskattemedlen vållar även svårigheter i ett läge med kraftig inflation. Högt ränteläge oell svårigheter på länemarknaden medverkar till att försvåra den kommunala investeringsverksamheten. Kommunerna har vidare varit utestängda från vissa lånemarknader med mer gynnsamma villkor. Det är exempelvis först nu som kommunerna kommer att få del av de långa hypotekslånen för finansiering av daghem, servicebostäder för pensionärer och fritidslokaler. Kostnadsdrivande anvisningar från centrala statliga myndigheter har tidigare medverkat till att driva de kommunala utgifterna i höjden. På denna punkt har vakthållningen skärpts , men fortfarande torde förbättringar kunna ske. De båda kommunförbundens vaksamhet kan medverka härtill. Avskaffandet av onödig detaljreglering stärker den kommunala självstyrelsen. Möjligheterna att anpassa verksamheten till lokala förhållanden förbättras, vilket ofta kan ha gynnsamma effekter på kostnaderna. Övervältringen på kommunerna av kostnaderna för olika reformer har varit omfattande. En betydande del av kostnaderna för reformarbetet har fått bäras av kommunerna. Staten har därmed ett stort medansvar för de ekonomiska problem som kommunerna lever under. Kommunalskatten är för de flesta inkomsttagare den i särklass tyngsta delen av inkomstbeskattningen. har medelutdebiteringen fastställts till 26:15. Nedanstående tabell visar bl. a. att vid en inkomst på ca är den kommunala skatten nära så stor som den statliga, vid ca 45 000 drygt dubbelt så stor och först vid en inkomst på närmare 85 000 väger de båda beskattningarna ungefär lika tungt. och stallin skatt vid olika inkomstlagen Inriktningen av det fortsatta kommunalekonomiska reformarbetet Ovanstående tabell visar bl. a. att det framtida reformarbetet på beskattningsområdet måste ägna den kommunala ekonomins betydelse väsentligt större uppmärksamhet än vad som varit fallet. Lättnader av den statliga beskattningen som framtvingar kommunala utdebiteringshöjningar får direkt negativa skattepolitiska effekter. vill för det fortsatta reformarbetet framför allt slå fast, att detta arbete måste inriktas på att söka en varaktig lösning som dels garanterar kommunerna en rimlig andel av den ekonomiska tillväxten i samhället, dels är anpassad till kraven på kommunernas insatser för utveckling av samhällets service till medborgarna. För att en planering och väl avvägd utveckling av olika kommunala verksamheter skall kunna genomföras krävs det att kommunerna i större utsträckning än kan överblicka de finansiella förutsättningarna. De båda kommunförbunden har med kraft framfört dessa krav i sin skrivelse till regeringen. Fastare principer för kostnadsfördelningen mellan stat och kommun ingår som ett väsentligt led i detta reformarbete. För det fortsatta utredningsarbetet vill särskilt peka på följande möjligheter att förbättra kommunernas ekonomi: har krävt att alla kommuner skall garanteras minst 100 "o av medelskattekraften i riket inom ramen för den kommunala skatteutjämningen. Det fortsatta reformarbetet inom skatteutjämningen måste inriktas på att ge varje kommun en rättvis andel av rikets samlade skattekraft. Den kommunala utdebitering, som påföres de beska ilade sjukförsäkringsförmånerna m. m. mäste lill/alla kommunerna. Det är inte tillfredsställande att inkomstskatt, som påfores den typ av inkomst som sjukersättningen utgör, inte tillfaller kommunen. Genom att systemet successivt har utvidgats till att omfatta allt fler beskattade förmåner (utbildningsstöd, värnpliktsersältning, stöd från den allmänna arbetslöshetsförsäkringen m. rör det sig om stora belopp. Statligt övertagande av huvuddelen av kostnaderna för bostadstilläggen för pensionärer skulle verksamt bidra till att förbättra den kommunala ekonomin. beräknas dessa bidrag, som helt bekostas av kommunerna, uppgå till 1 547 milj. kr. För familjebostadsbidragen har staten påtagit sig av kostnaderna, medan kommunerna svarar för . En motsvarande fördelning och anpassning bör ske i fråga om bostadstillläggen för pensionärer. Det är svårt att se varför de båda bidragsformerna, vilkas målsättningar är nära nog desamma, skall finansieras på olika sätt. Det finns vidare ett samband mellan en kommuns åldersstruktur och dess ekonomiska status. Kommuner med svagt ekonomiskt underlag har därför också de största behoven att tillmötesgå. Ett statligt medansvar för denna bidragsform skulle sålunda dels underlätta en önskvärd standardutjämning över landet, dels underlätta en samordning med andra typer av bostadsbidrag. Övergång lill mer generella statsbidragsförmer kan medverka till att främja den kommunala hushållningen och underlätta valet av lokalt anpassade lösningar. Den detaljstyrning som ofta är förknippad med statsbidragsgivningen måste minska. Detta medför också att de lokala förtroendemännen får ta det ökade politiska ansvaret förgjorda prioriteringar vilket främjar den kommunala demokratin. Det fortsatta utredningsarbetet måste inriktas på att en övergripande totallösning kan träda i kraft , såsom de båda kommunförbunden har krävt i sin skrivelse. Av det utdebiterinsutrymme på en krona sammanlagt har kommunerna nödgats ta i anspråk hela redan första året för att i första hand kunna fullfölja redan gjorda serviceåtaganden och för att täcka de ökade lönekostnaderna. De aviserade kontrollstationsöverläggningarna kommer således att få en avgörande betydelse för kommunernas möjligheter att hålla överenskommelsen. Problemen med den kommunala ekonomin behandlas i den kommunalekonomiska utredningen. skatteutredning och sysselsättningsutredningen arbetar med frågor av väsentlig betydelse för den kommunala ekonomin. Så sent som tillsattes dessutom en särskild utredning för att göra en i och för sig önskvärd översyn av det kommunala skatteutjämningssystemet. Av lätt insedda skäl är den valda upp läggningen av utredningsarbetet inte ägnad att befrämja tillkomsten av en helhetslösning. Det är nödvändigt att här vidta åtgärder för att åstadkomma en ökad samordning. Med hänvisning till vad som anförts i motionen föreslår vi att beslutar 1. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande inriktningen av det fortsatta kommunalekonomiska reformarbetet; 2. att hos regeringen anhålla om att motionen överlämnas till berörda utredningar för beaktande; samt 3. att hos regeringen anhålla om åtgärder för att åstadkomma en nära samordning av det utredningsarbete, som pågår på det kommunalekonomiska området. . ÅSLING (c) () MAJ ()