mot · FZ021722 · 1976-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om en särskild avgift vid försäljning av skog m. m. ökade skogsodlingen stadigt och nådde en relativt hög nivå - cirka 45 000 ha/år omkring 1920. Därefter skogsodlades allt mindre arealer för att nå botten - cirka 17 000 ha/år . Det var då som uttrycket "Skam till skogsman som inte kan föryngra med yxan skapades. ökade skogsodlingarna igen och har ständigt ökat. har riksomfattande återväxtprogram upprättats för dimensionering av såväl samhällets som skogsägarnas insatser i form av arbetskraft, frö och plantor. Inför nödvändigheten av ökade skogsvårdsinsatser som svenskt skogsbruk står inför kan det vara av intresse att se tillbaka på hur ett sådant program utfallit i verkligheten. Tillbakablicken begränsas dock till att omfatta endast skogsodling. beräknade på uppdrag av skogsvårdsutredning behov av återväxtåtgärder under räknat på befintlig och nytillkommande föryngringsareal. Perioden har således gått till ända. Planen omfattade en årlig skogsodling om cirka 152 000 ha. Den faktiska skogsodlingen enligt Skogsstatistisk årsbok har varit ca 123 000 ha/år i genomsnitt . Beräkningarna 1957 baserades på en bedömd årlig slutav verk ningsareal av ca 198 000 ha/år. Med ledning av riksskogstaxeringens stubbinventering kan den faktiska slutavverkningen ha varit ca 123 000 ha/år i genomsnitt . beräkningar förutsatte inte speciellt intensiva återväxtåtgärder. av nytillkommande föryngringsareal ansågs i och kunna föryngras genom självsådd. Anledningarna till att skogsägarna valt att lita på självföryngring i större omfattning är givetvis flera. Skogsodlingen har - i jämförelse med - ingen lång tradition i , och detta förhållande i kombination med den försvagade lönsamheten torde vara det viktigaste. Misslyckanden orsakade av svagt plantmaterial eller av olämplig härstamning eller på grund av svåra ståndortsförhållanden har inte heller gynnat en intensifiering av skogsodlingen. Tyvärr är det inte möjligt att på nuvarande uppskattningsmaterial beräkna vilka vinster resp. förluster som uppstått på grund av att skogsodlingsplanen 1 1975/76. över- eller underskridits. Genom studier av skogsbeståndet vid periodens slut kan man emellertid dra slutsatser av värde för framtida planer. Vid 20-årsperiodens slut var kal marksarealen ca en procent högre än vid periodens början räknat på landets produktiva skogsmark. Anledningen härtill kan helt tillskrivas de ökade slutavverkningsarealerna . Även på mark som inte skogsodlats har således genom självföryngring anlagts bestånd, varför man kan fråga om skogsodlingsprogrammet varit för ambitiöst. Av såväl riksskogstaxeringens som återväxttaxeringar finner man emellertid att de bestånd som inte skogsodlats är luckigare och ojämnare i höjd samt till en större andel bevuxna med för lågt plantantal än skogsodlade bestånd. Den faktiska kalmarkstiden kan inte fastställas, men man torde kunna anta att den genomsnittligt varit kortare för bestånd anlagda genom skogsodling. För att öka den framtida virkesavkastningen måste nya bestånd anläggas efter avverkningen. Av betydelse är också att utnyttja möjligheterna till byte av trädslag som bättre utnyttjat ståndsortsförhållandena och till användning av förädlat skogsodlingsmaterial. Förutsättningarna härför är att bestånden anläggs genom skogsodling. Vissa beräkningar över den närmaste framtidens behov av skogsodling har gjorts. Skogsindustriernas samarbetsutskott () har 1973 beräknat konsekvenserna för svenskt skogsbruk vid några avverkningsalternativ. Konsekvenserna omfattar även beräkningar av slutavverkningsarealen och behov av skogsodling. Beräkningarna omfattar såväl storskogsbruk som privatskogsbruk. För det privata skogsbruket har även skogsvårdsstyrelserna bedömt den sannolika slutavverkningen och behovet av skogsodling. Bortsett från storskogsbruket i pekar beräkningar på ökat behov av skogsodling - för privatskogsbruket i norra en fördubbling inom den närmaste . Det bör observeras att andelen skogsodling av beräknad avverkning i stort sett är lika oavsett om eller skogsvårdsstyrelserna gjort beräkningarna. Det ligger heller inget motsägelsefullt i att skogsvårdsstyrelserna har beräknat en lägre avverkning, eftersom deras beräkning endast avser . Utökning av skogsodling ställer motsvarande krav på ökning av frö- och plantproduktionen. Även om viss lokal plantbrist rått och även kan komma att råda , torde dessa krav relativt lätt kunna tillgodoses. Varje sann skogsman eller skogsägare känner i de flesta fall, innerst inne, varmt för skogsåterväxten och har också ambitionen att skapa ett bättre bestånd åt framtiden än det avverkade. Om målet således är oomtvistat, har frågan om medlen föranlett långa och heta diskussioner, och i många fall synes brist på fonderade pengar spela en avgörande roll för om skogsägarna skall kunna leva upp till sin höga ambition att klara skogsåterväxten. I tillämpas ett system med fondering av s. k. skogsvårdsavgifter, för att därmed klara skogsåterväxten efter att avverkning skett. De i gällande bestämmelserna avseende avgifter för skogsvård regleras i lagen om skogsproduktion och skogsskydd av (Lov om skogsproduksjon og skogsvern). Enligt denna lag (43 §) skall vid försäljning av skog eller träd på rot erläggas en s. k. skogsavgiftsom fastställes av Kungl. Avgiften uppgår dock lägst till av virkets bruttovärde. Skogsavgiften skall användas till att främja skogsodling, skogsproduktion och skogsdrift i den skog där avverkning sker eller har skett, eller i annan skog som skogsägaren har inom samma kommun. De närmare bestämmelserna rörande de ändamål till vilka skogsavgiften får användas lämnas i de av lantbruksdepartementet fastställda reglerna om bruk av skogsavgift som fastställts av lantbruksdepartementet . I har vi i likhet med i övriga skogslän kunnat iaktta en ökad debatt om kalhyggen och återväxtåtgärder i en eller annan form. Vissa skogsägare med kortsiktiga vinstintressen har i vissa fall kringgått gällande lagstiftning och icke följt gällande bestämmelser eller skött återväxten i tillräcklig omfattning. Nuvarande lagstiftning är till viss del otidsenlig. har det skett en fullständig omvandling och i många fall revolutionerande utveckling, med nya moderna avverkningsmetoder. Den metoden med avverkning med såg och yxa har i stort försvunnit och ersatts med högmekaniserade avverkningssystem. Denna omvandling har medfört att våra skogsvårdande myndigheter ute i landet inte i tillräcklig omfattning haft resurser att kontrollera och följa upp all avverkning och följande åtgärder för återväxt. Skogsvårdsstyrelserna har ålagts ytterligare en arbetsuppgift - nämligen den av beslutade anmälningsplikten för avverkning. Detta har tillsammans med övriga arbetsuppgifter inneburit att icke har personal och resurser att klara alla arbetsuppgifter. Vi mer.ar att vi även här i på försök borde införa det s. k. norska systemet med fondering av pengar i s. k. skogsvårdsavgifter och att en automatisk procentuell fondering och avsättning sker av avverkningspengar till skogsvårdande insatser. Dessa fonder bör vara rationella. De bör också spara en hel del tidsödande arbetsuppgifter för den skogsvårdande personalen, som de ger en garanti för återväxten och ger full rättvisa för samtliga skogsägare. 1* 1975/76. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att skogsutredning får i uppdrag att utreda skogsavgift för skogsvård i . () ()