mot · FZ022425 · 1976-04-21 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor I propositionen 1975/76:155 behandlas olika frågor angående körkort, såsom förutsättningarna och formerna för körkortsingripande. Propositionen innehåller förslag till förhållandevis stora förändringar i nuvarande regelsystem. Propositionen har tydligen spår av att vara ett hastverk. Detta är så mycket mera anmärkningsvärt som regeringen under haft allt det material tillgängligt på vilket propositionen grundas. Trots detta läggs propositionen fram i det absoluta slutskedet av arbete. Detta måste anses synnerligen märkligt, inte minst med tanke på att propositionen behandlar många för den enskilde synnerligen viktiga, ofta livsavgörande frågor. Med hänsyn till att propositionen - trots de i många stycken oklara formuleringarna - innehåller förslag till väsentliga förbättringar i förhållande till vad som gäller, anser vi det ej motiverat att yrka avslag på denna, trots de allmänna anmärkningar som kan riktas mot den. Här skall endast tas upp några frågor, som syftar till att bota de mest uppenbara bristerna. har vårt system att låta två skilda organ ingripa mot den som begått ett trafikbrott allmänt kritiserats. Den enskilde har av lättförståeliga skäl inte kunnat begripa, varför det skall vara nödvändigt att två olika organ - allmän domstol och förvaltningsdomstol - skall behöva ingripa med straff eller straffliknande åtgärder. För många har det blivit en helt oväntad överraskning att, sedan domstolsprocessen avslutats, ett nytt förfarande skall behöva starta för att avgöra körkortsfrågan. Helt följdriktigt har två olika utredningar - en och en - föreslagit en samtidig handläggning. Det senaste utredningsförslaget har tillstyrkts av bl. a. samtliga löntagarorganisationer (dock med vissa personalpolitiska invändningar, som självfallet måste beaktas), landets två högsta juridiska domstolsinstanser (HD och regeringsrätten, den senare med vissa reservationer), RÅ, de två remissinstanser som främst har att bevaka trafiksäkerhetsintressen (trafiksäkerhetsverket och NTF), samtliga representanter för advokatkåren och de organ som främst har att bevaka rationaliseringssynpunkterna (och statskontoret). Det är alltså en alldeles övervägande majoritet bland remissinstanser som förordat en ändring. Bland allmänheten är opinionen för en ändring överväldigande. Det finns mot denna bakgrund inte anledning att här närmare gå in på den synnerligen ensidiga argumentation som förs i propositionen. Det är t. ex. närmast ofattbart att propositionen ej närmare diskuterat länsrättens svårigheter att i bestridda mål om vårdslöshet i trafik få en riktig bild av händelseförloppet med ledning av förundersökningsprotokoll och i bästa fall ett förnyat förhör med den misstänkte. Det förhållandet att nästan alla länder i numera har en gemensam handläggning borde också ha gett regeringen en anledning till eftertanke, detta inte minst med tanke på de rättsförluster som den enskilde kan komma att lida, då han konfronteras med rättssystem som på ett så uppenbart sätt som här avviker från vad som är brukligt i större delen av världen. Vi vill gärna understryka att vårt krav på gemensam handläggning av straff och körkortsfrågor på intet sätt utgör någon kritik mot länsrätternas sätt att under rådande förutsättningar handlägga dessa frågor. Vi anser att en arbetslättnad för länsrätterna i fråga om körkortsmål bör medföra en välbehövlig förstärkning av handläggningen av skattemål. Detsamma gäller för kammarrätterna. Regeringen har tillsatt en särskild utredning för att närmare undersöka förutsättningarna för ett pricksystem. Vi ansluter oss till behovet av en sådan utredning. I avvaktan på resultatet av utredningen, som bör bedrivas skyndsamt, anser vi att vid handläggningen av körtkortsingripande de riktlinjer bör följas som dragits upp av regeringsrätten, landets högsta instans i körkortsmål. Detta innebär att t. v. endast körkortsåterkallelse i anledning av grövre trafikbrott bör handläggas av allmän domstol. Härmed avser vi fall där ett enstaka trafikbrott är så grovt att det utgör skäl för ingripande. Frågan om handläggningen av mål om körkortsingripande vid upprepade trafikbrott får, som också förutsatts i utredningsdirektiven, tas upp i den av regeringen tillsatta utredningen. Slutligen vill vi starkt vända oss mot den lagstiftningsteknik som regeringen använder i fråga om körkortsreglerna. Det är närmast omöjligt att av propositionen få en klar bild av de bestämmelser regeringen avser att utfärda. 1 något fall hänvisas till en praxis (s. 73 i propositionen) som ej närmare redovisas. Hänvisning sker till uttrycket grövre brott som om detta vore något entydigt begrepp. Regeringen förklarar ej närmare varför den tycks anse en försäljare av narkotika trafikfarligare än en försäljare av alkohol eller hur denna skillnad skall framgå av lagtexten. Vår principiella inställning är således att körkortsingripande tillhör den typ av åtgärder mot den enskilde som skall regleras i lag. Detta förutsätts, enligt vår uppfattning, i grundlagen. Endast härigenom är det möjligt för att tillse att reglerna utformas så att en lämplig avvägning görs mellan trafiksäkerhetskravet och den enskildes krav på att ingripande ej sker i större utsträckning än vad som behövs. Vi förutsätter därför att, sedan utredningsmannen genomfört sin utredning, hela körkortsfrågan åter kommer att föreläggas för prövning och att frågor om körkortsingripande därvid regleras i lag. Med stöd av det anförda hemställs 1. att med avslag på propositionen, såvitt avser handläggningen av körkortsingripande vid grövre trafikbrott, beslutar att dessa körkortsåtgärder skall beslutas i brottmålsprocessen, 2. att uttalar att frågor om körkortsingripande skall regleras i lag och att regeringen därför möjligt bör förelägga förslag till lagstiftning i enlighet härmed. () ()