ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ021286 · 1976-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om samordningsfrågor m. m. inom handikappområdet Det delade huvudmannaskapet för handikappades bostads-, sjukvårdsoch servicefrågor gör att de samhällsekonomiska konsekvenserna av felaktiga satsningar och prioriteringar är svåra att bedöma. a. handikapprörelsen är man medveten om - genom självupplevd erfarenhet att många människor finns inom dyrare vårdformer än de egentligen behöver, därför att bostads- och servicefrågor inte lösts på ett flexibelt sätt. I har gjorts en undersökning bland svårt rörelsehindrade patienter inom långtidsvården, som under vissa förutsättningar skulle kunna skrivas ut från långvårdsinstitutioner. Av de 427 patienter, som undersökningen gällde, skulle 10 "> kunna klara ett enskilt boende i handikappanpassad lägenhet, förutsatt viss hemhjälp, 49 "<> skulle kunna bo i , pensionärshotell eller ålderdomshem, skulle kunna bo i en handikappanpassad bostad med tillgång till dygnet-runt-service, dvs. typ Focus eller liknande. De här människorna framlever alltså alldeles i onödan sina dagar på en långvårdsinstitution. Undersökningen visar också att många handikappade som finns på institutioner inte skall behöva vara hänvisade dit för alltid. Med en utbyggd service kan också svårt handikappade klara av att bo utanför institutionerna. Förutom att det åsamkar samhället stora kostnader får de berörda en vård och service som inte är adekvat, som den mänskliga miljön blir sämre. Ensamordning måste komma till stånd mellan primärkommuner, landsting, stat, byggherrar osv. försvinner exempelvis bostadstilläggen i många kommuner, när någon vistats på långvårdssjukhus. Det betyder i sin tur att den handikappade förlorar bostaden, vilket får till följd att det inte finns någon bostad att återvända till när rehabiliteringen är slutförd. Det blir att stanna kvar inom sjukvården. Det finns åtskilliga andra exempel där en dålig och otillgänglig bostadsmiljö omöjliggör ett boende i hemmet eller betydligt försvårar servicesituationen hemma. Kommunen får kanske bekosta hemhjälp än som borde vara nödvändigt därför att bostaden inte fungerar för den som bor där. Det finns också exempel på hur kommunernas otillräckliga service omöjliggör vård och boende i det egna hemmet. finns inget departementsansvar för dessa frågor i dess helhet, vilket också fått till resultat att kunskapen om de samhällsekonomiska förlusterna är så gott som obefintliga. Det som i brist på samordning sker är både dyrt för samhället och orättvist för den enskilde. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begör att ett samarbete kommer till stånd mellan berörda departement, kommunförbund och lösa samordnings- och huvudmannaskapsfrågor inom handikappområdet. () ()
mot · FZ021287 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. Enligt en rapport från forskningsrådet för miljövård vid uppgår världsproduktionen av råtobak till ca och antalet tillverkade cigarretter till ca 4 biljoner stycken . För att minska lagerhållningen har en rad åtgärder vidtagits för att säkerställa en jämn årlig avkastning. Det sker genom rådgivning och rekommendationer till odlare rörande gödsling och insektsbekämpning av grödan. I tobaksodlingen har kanske mer än i någon annan odling använts en mångfald av bekämpningsmedel. De flesta bekämpningsmedel som används i tobaksodling och hantering ger restvärden i den färdiga varan. Detta gäller särskilt ämnen som sprids över grödan såsom DDT, Maneb, Metira m. fl. eller används i lagerhus såsom Diklorvos, Phosphin eller Acrelonitril. Då den fältmässiga bekämpningen sker upp till 10 gånger per odlingssäsong kan restmedelsanhopningen bli ganska stor. Ända upp till 900 ppm av DDT har kunnat påvisas i råtobak. Rökningens akuta och kroniska skadlighet är medicinskt dokumenterad, bl. a. genom rökens halt av koloxid, tjära m. m. Vid rökningen uppkommer en mångfald pyrolytiska effekter, som man inte känner till och inte kan bedöma. En särskild undersökning beträffande DDT visar att rökaren får i sig en oförsvarlig mängd DDT i cigaretten (). DDT-halten i rök är olika i olika cigarrettmärken. Det finns uppgifter på detta, uppgifter som rökarna borde få kännedom om. En särskilt utsatt grupp är barn till ammande mödrar som röker. Eftersom spädbarn till icke rökande mödrar redan nu har ett för högt intag av DDT, ger rökande mödrar sina spädbarn en extra DDT-belastning. Enligt en artikel i /5 får ett spädbarn som väger och som dricker bröstmjölk i sig två mer än det godtagbara dygnsintaget av DDT. Det anses att riskerna för DDT i modersmjölken inte är stora, sedan användning av DDT blivit förbjuden i vårt land. Kvar står det faktum att tobak är en importvara och att spädbarn till rökande mödrar utsätts för särskilda risker. Därför bör en intensiv upplysning om DDT i cigaretter komma till stånd, bl. a. genom att DDT-förekomsten i olika märken anges. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en omfattande upplysningskampanj om tobaksrökningens risker, särskilt för de ammande mödrarna, och att DDT-förekomsten i olika cigarettmärken klart anges. () () () ()
mot · FZ021288 · 1976-01-27 00:00:00 — av i om smärtfri förlossning uttalade att "smärtlindring vid förlossning är ett rimligt krav som varje kvinna som så önskar skall få uppfyllt. Att denna rätt ej skulle gå att genomföra omgående var alla väl medvetna om. a. beroende på läkarbrist, brist på annan utbildad personal och brist på andra resurser. Men har det gått riksdagsuttalandet och ännu är det relativt få kvinnor som får den smärtlindring som de önskar. Detta måste betecknas som mycket otillfredsställande. Vi vet att många kvinnor upplever förlossningen som mycket plågsam och detta kan negativt påverka hennes relationer till det nyfödda barnet. Inte vid någon annan behandling på sjukhus behöver patienten uppleva smärta som går att lindra. Varför är en förlossning ett undantag? Tillgången på läkare får inte vara avgörande för att lösa denna fråga, barnmorskorna måste ges sådan utbildning att de kan ge smärtlindring. Men de måste också ges förtroende och ansvar att få utföra det. Det är ju också en fråga om prioritering av resurser. enhälliga uttalande var ett uttalande i prioriteringsfrågan. Utredningar med anledning av beslut har utförts, utan att ge synbara resultat. Därför är det nu nödvändigt att uttalar att det gamla principuttalandet förverkligas. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar att erforderliga initiativ tages för att förverkliga principbeslut angående smärtfri förlossning.
mot · FZ021290 · 1976-01-27 00:00:00 — av fröken och i om inrättande av ytterligare tjänster som länshälsovårdskonsulent har i sina petita begärt 3,5 nya tjänster som länshälsovårdskonsulent - en i , en i län, en i och en halv tjänst på . Föredragande statsrådet har emellertid inte velat tillstyrka dessa nya tjänster, som av beräknats kosta . Länshälsovårdskonsulenterna bedriver sitt arbete inom ramen för länsläkarorganisationen inom resp. län. I uppgifterna ingår bl. a. åtgärder för att fortlöpande höja den hygieniska standarden och för att förebygga att yttre faktorer får en menlig inverkan på en människas hälsa. För att uppnå målet för den allmänna hälsovården fordras åtgärder som kan indelas i fyra huvudgrupper: Åtgärder som syftar till att höja det allmänna hälsoläget samt förhindra fysisk eller psysisk ohälsa genom buller, luftföroreningar, vattenföroreningar etc. Arbetsinsatser som syftar till skydd mot spridning av smitta. Åtgärder för att identifiera de faktorer i miljön som bidrar till fysisk eller psykisk ohälsa. 1 Instruktionen har länsläkarorganisationen verka för den allmänna hälsovårdens främjande genom att verka för att medicinska och hygieniska synpunkter beaktas inom naturvård och miljöskydd, medverka vid utbildning av förtroendemän och tjänstemän inom den kommunala hälsovården, stå kommuner och sammanslutningar till tjänst med råd i frågor om den allmänna hälsovården, utöva upplysningsverksamhet, följa det av olika organ bedrivna hälsovårdsarbetet, vaka över att gällande föreskrifter iakttas samt verka för en god planering inom den allmänna hälsovårdens olika grenar och för samordning av hälsovårdsuppgifter som ombesörjs av skilda organ. har kravet på insatser av länsläkarorganisationerna förändrats. Denna förändring består till viss del av ökat behov hos länsstyrelserna och hälsovårdsnämnderna av medicinska och hygieniska bedömningar av hälso- och miljövårdsärenden. Inom detta område har tillkommit nya arbetsuppgifter förutom att befintliga uppgifter ökat i omfattning. Bland nya uppgifter kan främst nämnas yttranden över ärenden som prövas enligt roll inom den allmänna hälsovården är av rådgivande, kontrollerande och upplysande natur. prioriterar särskilt upplysningar till och undervisning av hälsovårdsnämndernas förtroendemän och tjänstemän i vad gäller nya författningar och andra nyheter inom hälso- och miljövårdsområdet. Det synes alltså klart att det finns viktiga arbetsuppgifter för länsläkarorganisationen, där länshälsokonsulenterna har en väsentlig funktion. Med tanke på de viktiga miljövårdsfrågoma, planfrågorna, sjukvårdskontrollen osv. måste det anses befogat att inrätta de begärda tjänsterna som länshälsovårdskonsulent. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att bevilja medel till 3,5 nya tjänster som länshälsovårdskonsulent, 38.3 000 kr., under anslaget Bil.
mot · FZ021291 · 1976-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om förordnande av statdsläkare 1 14 § första stycket hälsovårdsstadgan (SFS 1958:663, med senare ändringar) föreskrivs skyldighet för kommun med invånarantal överstigande 40 000 att ha en eller flera stadsläkare med uppgift att biträda hälsovårdsnämnden i dess tillsynsverksamhet över allmänna hälsovården samt att i övrigt tillhandagå nämnden. Från här angivna skyldighet för kommun kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer medgiva undantag. Vidare föreskrivs i här aktuella författningsrum att, om så erfordras, bör även i annan kommun med minst 15 000 invånare finnas stadsläkare eller motsvarande läkare. Av ovanstående framgår att frågan om behovet av stadsläkare ensidigt relaterats till befolkningstalet i kommunen. Detta synes oss vara ett alldeles för förenklat och otidsenligt relationsmått. Frågan om behovet av viss expertis av här angivet slag bör enligt vår mening i stället grundas på helt andra kriterier än enbart invånarantalet i kommunen. Sålunda torde faktorer såsom förekommande industriell verksamhet i större omfattning, som till sin natur kan utgöra hälsofara för kommunens invånare, frågan om befokningssammansättning och eventuellt förekommande sociala miljöriskfaktorer m. m. utgöra en vida riktigare måttstock på en kommuns behov av medicinsk sakkunskap i hälsovårdnsämnden än vad enbart invånarantalet kan anses utgöra. Mot bakgrund härav, men framgör allt med hänsyn till att det bör ankomma på envar kommun att själv avgöra huruvida behov föreligger av att anställa stadsläkare i kommunen eller om eventuellt nödvändig medicinsk expertis skall knytas till kommunen på annat sätt än genom inrättande av särskild tjänst som stadsläkare, synes oss 14 § första stycket hälsovårdsstadgan med det snaraste böra ändras i här berörda hänseende. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn av 14 S första stycket hälsovårdsstadgan syftande till att varje kommun, oavsett invånarantal, anförtros rätten att själv bedöma behovet av stadsläkare eller motsvarande befattningshavare i kommunen med uppgift att tillhandagå kommunens hälvosvårdsnämnd. 2. att som sin mening uttalar att regeringen i avvaktan på översyn i sagda hänseende medverkar till att dispens lämnas kommuner som begär befrielse från nu gällande bestämmelse rörande skyldighet att ha stadsläkare. HANS () i
mot · FZ021292 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1292 av i m. fl. om förbättrat arbetarskydd för invandrare På grund av språksvårigheter, ovanan med svenska arbetsförhållanden, otillräcklig företagsinformation och bristande tolkservice är invandrarna mera utsatta för risker på arbetsplatserna än sina svenska arbetskamrater. Någon officiell statistik över invandrarnas olycksfallsfrekvens förs inte. Landsorganiationen gör dock den bedömningen att invandrare oftare råkar ut för olyckor i arbetet än svenskar. Information om arbetsförhållanden och arbetarskydd till invandrare, speciellt vid nyanställning, måste tillmätas stor betydelse. F. n. är sådan information bristfällig vid de flesta företag i landet. Det finns inte heller lagstadgade regler som förpliktar arbetsgivaren att förmedla denna för invandrarna så viktiga information. Invandraren får sjävklart information som är nödvändig för att han eller hon skall kunna sättas in i produktionen och fullgöra på ett ur arbetsgivarens synpunkt gott produktionsresultat. är informationen om arbetets olycks- och hälsorisker bristfällig eller ingen alls. Därför måste arbetsgivarens skyldighet att ge invandraren information om risker för olycksfall och hälsofaror på arbetsplatsen på invandrarens eget språk införas i arbetarskyddslagen. Det bör också gälla kontroll av att invandraren har uppfattat informationen. Informationen bör ske på betald arbetstid. Ett annat problem vid arbetsplatser med invandrarinslag är skyddsombudens möjligheter att fullgöra 6ina uppgifter. är skyddsombuden svenska arbetare som endast behärskar svenska språket. Härvid ställer språkbarriärerna hinder i vägen. Nödvändig information till invandrarna om olycks- och hälsorisker av olika slag som eventuellt finns och uppkommer på en arbetsplats går inte fram. Ett stort behov finns därav av utbildning av flerspråkiga skyddsombud. Förste genom att språkbarriärerna elimineras kan skyddsombudens verksamhet fullt ut möjliggöras och invandrarna tillförsäkras en information likvärdig med den som svenska arbetare erhåller. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer 1. om initiativ dels till att flerspråkiga, branschvis tillämpliga informationer om arbetarskyddsbestämmelser utarbetas och tillställs företagen, dels till att jämväl uttalar att företagen åläggs att utarbeta och tillhandahålla motsvarande lokalt aktuella upplysningar om säkerhets- och arbetsmiljöbestämmelser, 2. att frågan om språklig utbildning av skyddsombuden skyndsamt upptas till prövning. (vpk) i (vpk) i
mot · FZ021293 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1293 av fröken m. fl. om vidgad rätt till bosättningslån anslagsframställning i budgetpropositionen innehåller ett förslag om att höja bosättningslånen till . samt att vidga de låneberättigade till att gälla även handikappade. Att sätta bo innebär stora kostnader. En del av kostnaderna är fasta och oberoende av om det är en eller två som skall bo i hemmet. Reglerna har liberaliserats och har sammanboende rätt att erhålla bosättningslån. Det har förbättrat situationen för de studerande som lever på studiemedel. De kan nu dels erhålla lån, dels få uppskov med återbetalning. En grupp i samhället som har stora problem med att klara sin bosättning är ensamstående studerande som lever på studielån. De har stora svårigheter att erhålla konventionellt banklån samt att amortera ett eventuellt lån. Problemen är även stora i samband med avflyttning från studentrum med anledning av färdiga studier. Det är mycket svårt att få banklån, eftersom de framtida utkomstmöjligheterna ännu ej är klara. Socialministern framhåller i budgetpropositionen vikten av att vidga kretsen av låneberättigade. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att vidga kretsen av låneberättigade till att omfatta ensamstående studerande samt nyutexaminerade studerande. () ()
mot · FZ021296 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1296 av herrar och i om riskerna vid användande av asbest Riskerna med asbest i arbetslivet uppmärksammades särskilt efter rapporter i massmedia om dödlig tumörsjukdom hos ett antal arbetare, som varit utsatta för asbestdamm. Med anledning härav ägnade socialutskott asbestfrågan en ingående behandling . Resultatet av utskottets utfrågningar av ett stort antal experter redovisades i ett protokoll som offentliggjordes. Utskottet beslöt att inte ta något initiativ till en lagstiftning om förbud mot användning av asbest. Motiveringen var bl. a. att ett sådant förbud skulle kunna medföra att man gick över till andra material, som inte hade kontrollerats lika noga som asbest och som skulle kunna visa sig farliga. Även praktiska skäl anfördes. De dispensmöjligheter som enligt utskottet skulle fordras vid ett förbud skulle ställa mycket stora krav på arbetarskyddets resurser och hindra viktigare arbete. Utskottet förordade alltså att riskerna vid asbesthantering skall mötas med åtgärder inom ramen för gällande arbetarskyddslagstiftning. Utskottet granskade de asbestanvisningar som arbetarskyddsstyrelsen utfärdade (utkom från trycket ). Utskottet fann att formuleringarna i anvisningarna på vissa punkter kan ge upphov till tolkningssvårigheter. Därför borde arbetarskyddsstyrelsen överväga om anvisningarna kan förtydligas. Vad utskottet syftar på är uppenbarligen att anvisningarna i vissa fall talar om att åtgärder bör" vidtagas, medan man i det informationsmaterial som senare sänts ut till skyddsombuden använt ordet skall. I anvisningarna talas om att arbetsgivare till yrkesinspektionen bör anmäla arbete som medför att arbetstagare regelmässigt utsätts för asbesthaltigt damm. I ett senare cirkulär har arbetarskyddsstyrelsen uppmanat arbetsgivarna att göra sådan anmälan. Det är angeläget att de rådande oklarheterna rättas till. Vidare framkom helt entydigt under höstens diskussion av asbestfrågan, att rökare löper långt större risk att skadas av asbest än icke-rökare. Det gäller framför allt risken för lungcancer. kritiserade anvisningarnas utformning på denna punkt och framhöll, att de tidigare utfärdade radonanvisningarna har en klarare formulering. I dessa anvisningar stadgas att arbetstagare bör göras uppmärksam på den starkt ökande risken för lungcancer hos rökare som utsätts för radondotterexposition och avrådas från tobaksrökning såväl i som utom arbetet. 1975/76: 1296 Formuleringen från radonanvisningarna bör i enlighet med utskottets uttalande föras in i asbestanvisningarna i stället för vad som sägs om rökning i dessa. Därtill bör läggas en anvisning att arbetsgivaren, så långt det är praktiskt möjligt och i samråd med den anställde, skall medverka till att placera arbetstagare som röker i sådana arbeten, där de inte utsätts för asbestexposition. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär skärpning av asbestanvisningarna i enlighet med vad som sägs i motionen.
mot · FZ021297 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 1297 av herrar och i om ökade möjligheter för frivilligorganisationer att bistå sjuk Den svenska sjukvården har under genomgått en radikal förändring, som särskilt yttrat sig i riklig tillgång på teknisk utrustning och specialutbildad personal. Utvecklingen har gradvis medfört stora fördelar för sjuka människor. Det kan emellertid konstateras att patienternas individuella behov, liksom i vissa sammanhang omhändertagandet av patienternas anhöriga, inte i tillräcklig grad kan beaktas inom den ordinarie sjukvårdsorganisationen. Vi tänker då på de problem som avser livsåskådningsfrågor av mer personlig art, behov av tröst och hjälp från medmänniska till medmänniska, som den sjuke har jämsides med de problem som medicinalpersonalen har att lösa. Samma behov uppstår hos anhöriga till patienterna, särskilt vid dödsfall. I dessa fall erbjuds en medikamentell behandling, fastän ett medmänskligt omhändertagande vore att föredra från många synpunkter. Om inte fler lösningar för att tillgodose detta problem erbjuds, bör man inte bortse från den möjlighet till psykiskt stöd som kan lämnas på frivillig väg av ideella organisationer, t. ex. de religiösa samfunden och föreningar av s. k. patientvänner. Medlemmarna i dessa organisationer ser det som en angelägen uppgift att lämna stöd och hjälp till medmänniskor i kritiska situationer. Säkert skulle de i högre grad än f. n. fylla en uppgift inom sjukvården, om de blott bereddes tillfälle att ta kontakt med patienter och deras anhöriga. Från de vårdbehövandes sida finns säkert också i många fall självklara önskemål om att få kontakt med personer inom ideella organisationer. Vad samhället i detta sammanhang bör se som en uppgift är att bereda de vårdbehövande en möjlighet att på ett enkelt sätt komma i förbindelse med medlemmar i sådana organisationer. Detta skulle kunna ordnas på det sättet att organisationer, som vill utöva denna omsorg inom patientvården, får anmäla sitt intresse härav. En förteckning på dessa erbjudanden och telefonnummer för akuta kontakter med organisationerna i fråga borde då tillhandahållas de vårdbehövande och deras anhöriga, t. ex. vid sjukhusens akutmottagningar. På skilda håll utomlands har man goda erfarenheter av frivilliga krafters insatser som s. k. patientvänner eller patientbesökare. Med tanke på den hårda arbetsbelastningen för personalen i svensk sjukvård är det angeläget att viljan till frivilliga insatser från olika ideella organisationers och enskildas sida tas till vara. Det är en viktig uppgift för sjukvårdshuvudmännen att i samråd med de anställdas organisationer finna former för sådan kontakt verksamhet som särskilt för de långvarigt sjuka kan ha stor betydelse. Denna måste givetvis ske i former som inte av patienten på något sätt kan uppfattas som påträngande. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om angelägenheten av att ge frivilligorganisationer ökade möjligheter att bistå sjukvårdspatienter.
mot · FZ021298 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 1298 av m. fl. om statsbidrag för anpassning av fritidsbostäder för handikappade I bostadspolitiken har fastslagits att människors olika behov måste tillgodoses, och särskild uppmärksamhet har också ägnats de handikappades situation. Bostadsanpassningsbidrag kan utgå till ägare av bostadshus eller till den som innehar lägenhet med bostads- eller hyresrätt. Till anpassning av fritidsbostad utgår däremot inga ekonomiska bidrag. Behovet av bostadsanpassning gäller inte bara den handikappades egen bostad utan även fritidsbostaden. Många handikappade är isolerade, och möjligheterna till miljöbyte är starkt begränsade. Skall man kunna uppnå integrering och normalisering, måste insatser göras så att handikappade kan delta i fritidslivet som andra och tillsammans med andra. Undersökningar har visat att handikappade vistas i sina bostäder än andra, har färre möjligheter att tillgodgöra sig kultur- och fritidsutbud, vilket gör det särskilt angeläget att deras behov av fritidsbostad tillgodoses. På många semesterorter byggs stugbyar, där människor under semester och annan fritid kan hyra stugor. Vissa grupper handikappade kan dock inte utnyttja denna rekreationsmöjlighet. För många handikappade är det dessutom omöjligt eller medför stora svårigheter att bo på hotell eller campingplatser, eftersom dessa vanligtvis ej är utformade för handikappades behov. Följden blir att handikappade tvingas vistas i sin bostad även under semester och annan fritid. För familjer som redan har fritidshus och där någon familjemedlem blir handikappad uppstår som regel stora problem, eftersom familjen gemensamt inte kan utnyttja fritidsmöjligheterna. När behovet av rekreations- och fritidssysselsättning ökar, minskar möjligheterna till detta. Den som äger ett fritidshus och blir handikappad måste ofta sälja detta, då man saknar ekonomiskt stöd till ändringar i fritidsbostaden för att den handikappade familjemedlemmen skall kunna vistas där. Handikappade bör ges samma möjligheter till rekreations- och fritidssysselsättning som andra. Möjlighet bör öppnas att stödja en anpassning av fritidsbostäder på motsvarande sätt som genom bostadsanpassningsbidrag för permanenta bostäder. Det bör vara möjligt att även vid fördelning av medel, som ställs till förfogande under socialhuvudtiteln, ta till vara bostadsmyndigheternas tekniska sakkunskap. Det bör vidare övervägas lämpliga former för att främja handikappanpassning av vissa fritidsbostäder för uthyrning. Detta kan ske i anslutning till reglerna för bidrag till anläggningskostnader för vissa semesterbyar. 1975/76: 1298 Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att som sin mening ger regeringen till känna att statligt stöd bör utgå för anpassning av fritidsbostäder för handikappade.