mot · FZ022278 · 1976-03-23 00:00:00 — Motion 1975/76: 2278 av herrar och i med anledning av propositionen 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3 Konstfrämjandet, som genom sin breda förankring i organisationslivet är folkrörelsernas särskilda organ för konstbildning, har alltsedan starten svarat för en mycket omfattande konstspridning, i första hand med inriktning på en mindre köpstark publik och på sådana delar av landet dit den seriösa konsthandeln av olika skäl inte når. Denna verksamhet har kombinerats med olika former av konststudier. För att tillgodose behovet av god konst till överkomliga priser driver Konstfrämjandet ett förlag för utgivning av färggrafik. Genom uppdrag att utföra grafiska upplagor och på annat sätt erbjuder Konstfrämjandet konstnärerna ett stort antal arbetstillfällen . Konstfrämjandet har också med sin verksamhet lyckats nå stora delar av den allmänhet som står utanför konstlivet i övrigt. Verksamheten har emellertid inte kunnat bedrivas utan problem. 1 huvudsak har organisationen varit hänvisad till att täcka sina utgifter genom försäljning. Denna ekonomiska nödvändighet står i viss motsättning till Konstfrämjandets ideella inriktning, som till stor del är att motverka de kommersiella krafterna på konstmarknaden. Konstfrämjandet har stått inför svårigheterna att både försöka intressera en köpsvag och kulturellt ovan publik för att köpa god konst och genom detta finansiera sin verksamhet. Sådana krav på självfinansiering i samband med en verksamhet som syftar till att demokratisera kulturlivet finns knappast inom andra konstområden. Konstfrämjandet har på uppdrag av museioch utstäilningssakkunniga (MUS 65) och på eget initiativ prövat nya verksamhetsformer. Försöken har bl. a. syftat till att utröna om man genom decentraliserade insatser effektivare kan nå ut till en ny publik med hjälp av ombud på arbetsplatser och i föreningar. Erfarenheterna av denna verksamhet är goda och har lett till att regionföreningar av Konstfrämjandet bildats i olika delar av landet med uppgift att utgöra grundvalar för den decentraliserade verksamhet. MUS 65 förordade i sitt betänkande Utställningar (SOU 1974:43) en utbyggnad av Konstfrämjandets verksamhet, och flera viktiga remissinstanser var av samma mening. Såväl som och ansåg att Konstfrämjandet borde göras mindre beroende av försäljningsintäkter och att decentraliseringen borde främjas genom statligt stöd. LO, TCO, ABF, TBV samt framförde i ett brev till utbildnings 1975/76: 2278 ministern liknande synpunkter. I propositionen 1975/76:135 understryks att samspelet mellan den centrala verksamheten samt den regionala och lokala har stor betydelse för Konstfrämjandets möjligheter att utvecklas. Något ekonomiskt stöd för regionaliseringssträvandena föreslås däremot icke, trots att detta är ett arbete som står i stark överensstämmelse med ett av de viktigare delmålen för statens kulturpolitik. Undertecknade anser det viktigt att det stora intresse, som just nu finns ute i landet för en utveckling av arbetet med konstbildning och konstspridning med hjälp av Konstfrämjandet, tas till vara. Folkrörelse- och folkbildningsorganisationerna visar därvidlag en vilja att engagera sig, som det är angeläget att möta genom åtgärder från samhällets sida. att som sin mening uttalar sig för vikten av statligt stöd till Konstfrämjandet för dess strävan att skapa bärkraftiga regionala enheter.