mot · FZ022058 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om undersökning av folkpensionärernas konsumtionsmönster Sammanfattning måste fler deltidsarbeten fram för dem som stegvis vill minska sin arbetsinsats. Möjligheten till delpension är en stor framgång för våra strävanden. Men det är bara en början till att göra valfriheten till en levande verklighet för de äldre. En kartläggning av pensionärernas konsumtionsmönster bör göras i syfte att möjliggöra att löfte till pensionärerna om standardhöjning och om värdesäkra pensioner infrias. De kommunala bostadstilläggen till pensionärerna bör bli bättre och mera lika i de olika kommunerna. Staten bör svara för ett grundbelopp. De inkomstgränser vid vilka bostadstilläggen börjar avtrappas bör höjas. De äldre måste få möjlighet att leva det liv de själva vill, att vara med i en gemenskap som alla människor söker. De måste kunna känna tryggher både vid ohälsa eller skröplighet och ekonomiskt. Möjligheterna att skapa ett enhetligt huvudmannaskap för åldrings- och långtidssjukvård bör utredas. Pensionärernas skattesituation måste särskilt uppmärksammas vid kommande skatteomläggningar. Folkpensionen bör i princip vara lika för gifta och ogifta. Aldrig förr har de äldre utgjort en så stor del av befolkningen som . Aldrig förr har skillnaden mellan de gamlas barndomsmiljö och deras omgivning på äldre dar varit så stor som . De som föddes har bidragit till en dramatisk omstöpning av det svenska samhället. De växte upp i ett bondeland. De lever nu i ett land som domineras av industri och servicenäringar. Gamla familjeband har brutits sönder. Det har ökat friheten för många. Det har fått andra att känna sig rotlösa. Släkten är inte så nära som . Gemenskapen i nya bostadsområden är inte lika naturlig. Det moderna arbetslivet har ofta inte plats för dem som vill fortsätta att göra en insats efter pensioneringen. Det gäller att skapa en ny attityd inte bara hos många yngre och medelålders människor utan också hos de äldre själva, en attityd som innebär att man accepterar att också äldre människor kan och vill spela en socialt aktiv roll. Men i ett mänskligare samhälle får de äldre inte isoleras och skuffas 1* 1975/76. Tvärtom måste vi ge de äldre möjlighet att leva det liv de själva vill, att vara med i en gemenskap som alla människor söker. Vårt pensionssystem präglas av uppfattningen att en människa ena dagen ska vara i full verksamhet. får samma människa inte arbeta en enda timma. Man har passerat ett åldersstreck. Men människor är olika. För en del kommer pensionsdagen som en frihetens timme. För många andra är pensionsdagen något av en ättestupa. Den känns som en lättnad. Inga tidiga morgnar och inga krav från någon arbetsgivare. Men sen kommer känslan av tomhet krypande. Och inombords mal frågorna: Är jag förbrukad nu? Behövs jag inte längre? Därför måste gamla låsningar brytas upp. Den enskilde skall själv få välja, mycket mer än , när han eller hon vill gå i pension. Och man skall kunna minska sin yrkesverksamhet, steg för steg, inte skära av alltsammans på en enda dag. ökar de möjligheterna. Vi tar det första steget mot en rörlig pensionsålder. Det är en stor framgång för våra strävanden. Men det är bara en början till att göra valfriheten till levande verklighet för de äldre. måste deltidsarbeten fram för dem som stegvis vill minska sin arbetsinsats. skall vi bryta vaga känslor av att äldre som jobbar vidare står i vägen för de unga. De här frågorna hör till de viktigaste för de kommande tio åren: att se till att arbetslivet anpassas efter den enskilde, inte bara att den enskilde måste stöpa om sig efter stela regler på en given arbetsmarknad. Tekniska svårigheter och andra problem måste lösas. Det sägs ofta att äldre arbetstagare har nedsatt fysisk förmåga, arbetar alltför långsamt, har svårt att klara omplaceringar och att lära nytt, har hög sjukdomsfrekvens och över huvud taget bristande anpassningsförmåga. Även om detta till en del är riktigt, så torde dessa faktorer i dagens samhälle inte längre ha samma tyngd som tidigare därför att den tekniska utvecklingen har gjort många arbeten fysiskt lättare. har det dock tillkommit arbetsuppgifter som passar bättre för yngre än för äldre. Kraven på hög arbetstakt, stor iakttagelseförmåga och snabb inlärning av nya arbetsmetoder har ökat. har värderingen av sådana egenskaper som erfarenhet, noggrannhet, pålitlighet och stabilitet - för de äldre framträdande, positiva egenskaper - i viss utsträckning minskat. Vi anser att det nu är väsentligt att samhället satsar på åtgärder som syftar till förändring av arbetslivet i stället för att satsa på individens anpassning till produktionsförhållandena. har den rörliga pensionsåldern mest handlat om att gå i pension före . För tusentals människor är det en befrielse. Men många äldre vill stanna kvar i arbetslivet även efter den allmänna pensionsåldern. För dem vore den chansen en befrielse. Det måste anses vara en angelägen uppgift för samhället att medverka till att dessa människor bereds meningsfull sysselsättning. Ett sätt att förbättra anpassningen av arbetslivet efter individuella behov är att göra det möjligt för fler att få deltidsarbete. lokala anpassningsgrupperna kan vara en lämplig grund för ett samrådsförfarande om lämpliga deltidsarbeten. I dessa anpassningsgrupper ingår representanter för de anställda, företaget och arbetsförmedlingen. De äldre bör få mer information om möjligheten till delpension. Men i lagen om delpension är bara pensionen lagfäst. Den andra nödvändiga biten - deltidsarbete - är en fråga mellan parterna på arbetsplatserna. Vi finner det mycket angeläget att de lokala förhandlingarna leder till möjligheter att trappa ner sin arbetsinsats utan att byta yrke och arbetsgivare. Vi menar att staten, landsting och kommuner här måste vara mönsterbildande. Det vore värdefullt om regeringen för redovisade vilka åtgärder som vidtagits för att skapa fler deltidstjänster inom den statliga förvaltningen. När man diskuterar möjligheterna för de äldre att erhålla en adekvat sysselsättning bör man hålla i minnet att detta ofta är betydligt lättare i tätorterna än i glesbygden. Det har t. o. m. blivit så att pensionering i vissa fall har blivit ett medel att lösa glesbygdens sysselsättningsproblem. Vi vill peka på de problem som härigenom uppstår och som kan komma att ytterligare förvärras. Pensioneringen ger visserligen någorlunda ekonomisk trygghet, men en meningsfull tillvaro kräver också social aktivitet och möjligheter att få göra en produktiv insats. är det dock svårt att klara dessa problem i glesbygderna. Flyttning till annan ort är ingen bra lösning av de äldres sysselsättningsproblem. De äldre har ju ofta alla sina personliga kontakter inom den glesbygd där de verkat. Ofta bor de i egna hem som inte lätt kan försäljas eller lämnas. Man bör därför uppmärksamma möjligheterna att föra arbetet till individerna i stället för tvärtom. Kommunikationernas roll i glesbygdernas arbetsliv bör speciellt uppmärksammas, i fråga om både person- och godstransporter. En samhällsekonomisk syn skulle leda till nya perspektiv på lösningen av dessa problem. Det är uppenbart att det råder en stor släktskap mellan begreppen "meningsfull aktivitet" och "yrkesarbete". Ovan har vi också pläderat för åtgärder som skulle möjliggöra att de äldre som så önskar skall kunna vara yrkesverksamma. Det torde dock dröja länge innan den tanken nått förverkligande. Det är dessutom uppenbart - och givetvis helt legitimt - att många efter ett långt livs hårt arbete inte har ork eller lust att fortsätta i yrkeslivet. Det är av den största betydelse att den minskning av den sociala aktiviteten som blir följden av övergången från arbetslivet till pensionärstillvaro kan kompenseras genom ökad social aktivitet i andra former. kan bevara åtskilliga tidigare kontakter och även knyta nya, kommer åren som pensionär att upplevas som mer meningsfulla. Detta blir ännu mera viktigt eftersom majoriteten av de äldre lever ensamma. De har ofta mist sina anhöriga, barnen har kanske flyttat till annan ort. Vad det gäller är inte främst att sysselsätta de äldre i den meningen att dagarna fylls med olika aktiviteter utan att aktivera och engagera människorna i verksamheter som upplevs som intressanta och meningsfulla och som innebär att man känner att man är en livsduglig människa i ett levande samhälle. De aktiviteter i fria former som de äldre själva kan ta initiativ till har störst betydelse. De insatser som det är fråga om kan - och bör - initieras både av samhället och av organisationerna. Enligt vår uppfattning har ideella organisationer - liksom politiska - stora möjligheter att samla de äldre till meningsfyllda aktiviteter tillsammans med andra åldersgrupper. Vi vill förorda ett ökat samhälleligt stöd till frivilligorganisationernas aktiviteter bland de äldre. Pensionärsorganisationerna har fått stor omfattning och fullgör en viktig uppgift. Olika organisationer verkar inom detta fält. Möjligheter att bevara den sociala gemenskapen från den aktiva tiden måste stärkas. Därför är det självklart att pensionärsorganisationerna bör få en likvärdig behandling på alla nivåer. Samlingslokaler där olika åldersgrupper möts finnér vi angelägna. Kommunerna kan också ta initiativ till många slags aktiviteter. Att ha sociala relationer, att ha ett arbete, att veta att någon bryr sig om en är ju utomordentligt viktigt från trygghetssynpunkt. Det är också därför vi här har velat föra fram arbete och social aktivitet som ett huvudtema. Vi tar i detta avsnitt i första hand upp trygghet vid ohälsa och skröplighet och i ekonomiska sammanhang. beslutade avsevärda förbättringar av folkpensionsförmånerna. Reformerna omfattar höjningar av folkpensionens grundbelopp, höjda pensionstillskott för dem som saknar ATP eller har låga ATP-belopp, bättre pensionsförmåner för unga handikappade, sänkt och rörlig pensionsålder m. m. Den årliga höjningen av pensionstillskotten är från av basbeloppet i stället för nuvarande . Folkpensionen höjdes från från av basbeloppet för ensam pensionär och från av basbeloppet för pensionärspar. Härigenom har också tagits ett steg på väg mot lika folkpension för gifta och ogifta. Målet bör vara att folkpensionen är lika för gifta och ogifta. Det målet bör nås stegvis . Genom anknytning till basbeloppet har man avsett att värdesäkra folkpensionsförmånerna. Basbeloppet justeras beroende på förändringar i konsumentprisindex. Det är emellertid sannolikt att de komponenter som ingår i konsumentprisindex avviker från de flesta äldre människors konsumtionsmönster. Kostnader för bostad, kläder, bilinnehav etc. är sannolikt mestadels lägre i äldre människors hushåll än för genomsnittet hushåll. En kartläggning av pensionärernas konsumtionsmönster vore därför värdefull som utgångspunkt för en bedömning av sättet att värdesäkra pensioner och pensionstillskott. Även frågan om att fortlöpande ge pensionärerna del i standardhöjningen bör prövas närmare. Reglerna för beskattningen av folkpensionärernas extrainkomster har i vissa fall lett till orimliga resultat. Genom att ATP planmässigt stiger dras allt fler pensionärer in i de mest utsatta skikten, där beskattningsreglerna i kombination med inkomstprövningen av hustrutillägg och kommunala bostadstillägg leder till höga marginaleffekter. Reduktionen av de inkomstprövade förmånerna har mildrats och det extra avdraget vid taxeringen höjts. drabbades ändå ca 40 000 pensionärer av ett skatteuttag som medförde att pensionshöjningen och lite till försvann i hanteringen. 1 stället för en på grund av basbeloppets stegring höjd pension fick man ut ett belopp, som var några kronor mindre än det man dittills haft. I en period av rätt kraftig inflation är sådant självfallet mycket irriterande - inte minst när det drabbar en grupp som trots alla folkpensionsreformer befinner sig på låginkomstnivå. Det ökade skatteuttaget berodde på att det extra avdraget för pensionärerna varit gemensamt för två makar. Fr. o. m. gäller att avdraget beräknas individuellt för var och en oberoende av den andre makens inkomst. Dessa konsekvenser bör alltså inte uppkomma vid pensionsutbetalningarna . Det är angeläget att skatteuredning i sina överväganden rörande skattesystemets utformning särskilt beaktar pensionärernas skattesituation. De kommunala bostadstilläggen är av stor betydelse för många pensionärer som har små sidoinkomster och ingen eller liten ATP-pension. Denna grupp är en stor låglönegrupp, och det är rimligt att åtgärder vidtas för att förbättra deras ställning i med snabbt stigande kostnader. Detta gäller inte minst bostadskostnaderna, som på grund av de stegrade bränslepriserna stigit kraftigt. Dessa har medfört en mycket besvärande situation för pensionärer med låga inkomster. Reglerna för bostadstilläggets storlek varierar starkt mellan olika kommuner. varierade tilläggets maximibelopp för ensamstående pensionär mellan /mån. och /år. Det är otillfredsställande att denna förmån, som tillsammans med folkpensionen skall säkerställa en god bostadsstandard för pensionärerna, i så stor utsträckning varierar med bostadsorten. Kommuner med svagt skatteunderlag och med ett stort antal pensionärer har svårt att ge sådana bostadstillägg som vore önskvärt från rättvisesynpunkt. Vid jämförelse med de statskommunala bostadstilläggen, som kan utgå till ensamstående utan barn, ter sig orättvisorna ännu större. Enligt vår mening finns skäl för att staten övertar en stor del av kostnaderna för bostadstilläggen. Detta bör ingå i den aviserade sär skilda propositionen om bostadstilläggen. De kommunala bostadstilläggen hör till de inkomstprövade pensionsförmånerna, och fastställer grunderna för denna inkomstprövning. För de pensionärer som har sidoinkomster börjar de kommunala bostadstillläggen avtrappas vid en sidoinkomst som överstiger för ensam pensionär . och för makar . Dessa beloppsgränser fastställdes . Det förtjänar då att framhållas att sedan denna tidpunkt genom inflationen en kraftig höjning av konsumentprisindex ägt rum. Enligt vår uppfattning bör en uppräkning av de reduceringsfriga inkomstbeloppen ske så att förmånernas värde i detta avseende återställs. Vi återkommer till olika frågor rörande bostadstilläggen då regeringen framlagt sin proposition. En statligt anställd har tjänat in en tjänstepension och betalat avgift för att få folkpension. När folkpensionsförmånerna förbättras ökar genom de gällande samordningsbestämmelserna folkpensionens andel i stats- och kommunalpensionärernas totala pension. Tjänstepensionen minskas med ungefär samma belopp som folkpensionen utgör. Ökas folkpensionen sker genast en minskning av tjänstepensionen. Det är enligt vår mening nödvändigt att en översyn av samordningsbestämmelserna kommer till stånd. Denna översyn bör syfta till att även stats- och kommunalpensionär får del av folkpensionshöjningarna. Det är orimligt att stats- och kommunalpensionärer i sådana lägen blir sämre ställda i förhållande till alla andra folkpensionärer. Ett bra första steg mot bättre statspensioner är den värdesäkring som avtalades . Ett naturligt nästa steg borde vara att i statspensionsystemet föra in något mer av den respekt för intjänad pension som präglar privat pensionering. kan inte nöja sig med att hänvisa till att området är förhandlingsbart, eftersom effekterna för pensionärerna så intimt är förknippade med beslut om folkpensionsförmånerna, vilka inte är föremål för förhandlingar. Samhällsbyggandet och sanering och omstrukturering av bostadsmarknaden har naturligtvis konsekvenser för hur individen upplever sin miljö. Många äldre upplever det som mycket besvärande att tvingas byta en känd miljö mot en miljö som är mycket annorlunda vad beträffar kontakter med människor och möjligheter att tillgodogöra sig service. Vid sanering av bostadsområden måste stor hänsyn tas till de äldres behov. I en annan motion till vårriksdagen (1975/76:388) har vi föreslagit att hiss blir normal standard i flervåningshus, åtminstone vid nybyggnad. har vidare föreslagit höjda maximibelopp för bostadsförbättringslån och bostadsanpassningsbidrag samt höjning av inkomstgränsen för sökande av förbättringslån. Upp i allt högre åldrar kan de äldre bo i egen bostad, om tillräckliga serviceanordningar erbjuds. De gamla vill också helst bo kvar hemma. De som vill flytta till ålderdomshem har ofta dåliga förbindelser med tätorten eller dålig bostadsstandard som skäl. De skulle, om de kunde välja, föredra vanlig bostadslägenhet eller pensionärshotell. Det är nödvändigt att kommunerna i stor utsträckning satsar på service till handikappade och de äldre. Service kan inkludera en vid uppsättning aktiviteter som tar sikte på hemvård, personvård (fotvård, förebyggande hälsovård etc.), hjälp med tjänster och hemsjukvård. Även de som bor på pensionärshotellen bör få hemsjukvård vid behov. I en annan motion (1975/76:269) har vi föreslagit att statsbidraget till social hemhjälp skall utgå även för hemsjukvård. Detta bör leda till att ersättningen till personer som vårdar eller hjälper anhöriga i hemmet avsevärt förbättras. Det är ett känt förhållande att det inte minst bland de äldre finns många stora behov som bör ägnas speciell uppmärksamhet. Ensamhet och misär är tyvärr inga ovanligheter. Med allt större tätorter följer en större anonymitet som leder till att äldre lätt lämnas ensamma. Genom utflyttningen från glesbygden kan äldre bli oerhört isolerade även där. Därför behövs en uppsökande verksamhet med respekt för den enskildes integritet. Regelbundet återkommande hälsoundersökningar för äldre är ett sätt av många tänkbara att få kännedom om deras behov. En annan önskvärd metod är hembesök till alla äldre för kontakt och information till dem som önskar mottaga sådana. Initiativ från enskilda organisationer bör också tillvaratas i den uppsökande verksamheten. Ofta är omhändertagandenivån på ålderdomshemmen högre än vad som motiveras av gästernas hälsotillstånd. De gamla måste meddela i förväg om de skall vara borta eller från en måltid. De kan inte ostörda ta emot besök och post eller telefonera. Många saknar eget rum. De får inte välja bordsgrannar. Av arbetstekniska skäl begränsas ofta gästernas rörelsefrihet. Kontakterna med personer utanför hemmet bör i stället stimuleras. De gamla bör få större möjligheter att påverka sina förhållanden. Möjligheter till olika aktiviteter inom hemmen bör förbättras. vistas också många sjuka åldringar på ålderdomshem, som inte kan ge den sjukvård som skulle behövas. Det behövs också fler sjukhem för att sjuka pensionärer skall få en bra vård. Därför har vi begärt en utbyggnadsplan för långtidsvården (motion 1975/76:269). Förhållandet att vi lever ställer naturligtvis ökade krav på sjukhemsvården. Sociala förändringar, urbanisering, ökat antal småhushåll, större geografisk rörlighet gör att långtidssjukvård är det sista alternativet för ett allt större antal patienter. Det vore befogat att tilldela långvårdsavdelningarna jämförelsevis tätare personalscheman. Det vore också befogat att relativt sett hålla igen byggnadsoch utrustningsambitioner beträffande sjukhem, till förmån för ökad personaltäthet. Emotionell omsorg och medmänsklig kontakt är nämligen mycket viktig. För den minst omgivningsmedvetna patientgruppen är en klapp på kinden, en varm handtryckning den enda kontakt med yttervärlden som kan upplevas - och därför är det oerhört viktigt att detta emotionella behov blir tillgodosett. Behovet kan tillgodoses om personalen är så dimensionerad att vårdbiträdet hinner stanna till för en pratstund. Landstingen svarar för långtidssjukvården och kommunerna för åldringsvården. Men gränserna är flytande. Skillnaden i vårdbehov mellan sjuka åldringar och andra gamla är ofta diffus. Samarbetet mellan de båda huvudmännen är långt ifrån tillfredsställande. Det alltmer pressade ekonomiska läget i kommuner och landsting kommer att accentuera problemen. finns en tendens på många håll att försöka övervältra kostnader på andra huvudmannen. Människor bollas mellan huvudmännen. Detta drabbar de gamla och sjuka. Det kan inte accepteras att diskussioner om ansvarsfördelningen mellan olika huvudmän går ut över den enskilde. En effektiv samordning är nödvändig för att lösa problemen inom äldrevården. Enligt mening finns det anledning att på nytt allvarligt pröva huvudmannaskapsfrågorna inom detta område. Därvid bör utredas att skapa ett enhetligt huvudmannaskap för långtidssjukvård och åldringsvård. Medinflytande för äldre skulle kunna innebära att bedömningen av de äldres roll i samhället blev mera positiv. De äldre borde inte få sämre möjligheter att påverka vare sig sin egen situation eller samhällets utveckling i stort därför att de är pensionerade. Många äldre har känslan av att det bara är i valtider som deras röst är av intresse. Det är viktigt att åstadkomma en förändring i detta avseende. Det är självklart att även de äldre skall få delta i samhällets utveckling. Inom institutionsvården kan medinflytande kanske lättare ordnas än i många andra fall. Någon form av förtroenderåd etc. bör inrättas. På många ålderdomshem har man ett sådant sam rådsorgan där pensionärer givits plats. Man bör också försöka med anhörigföreningar för kontakt och samråd om förhållandena på sjukhemmen. I alla kommuner inrättas pensionärsorgan av rådgivande karaktär. Pensionärernas eget inflytande över förhandlingarna är relativt ringa, om man jämför med de möjligheter som de yrkesverksamma har att direkt påverka sin årliga standardnivå. har krävt att pensionärerna själv skall kunna göra sin stämma hörd i förhandlingssammanhang. Med hänvisning till vad som anförts hemställs1 1. hos regeringen begär a. en undersökning av folkpensionärernas konsumtionsmönster som utgångspunkt för en bedömning av sättet att värdesäkra pensioner och pensionstillskott, b. förslag till höjning av de inkomstgränser vid vilka de kommunala bostadstilläggen m. m. börjar avtrappas, 2. som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om a. samordningsbestämmelserna för statspension och pension från allmänna försäkringen, b. fler deltidsarbeten för äldre. /ENKEL (fp) () () '(Se även motionen 1975/76:2059)