mot · FZ022060 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. om en utredning om folkpensionärernas konsumtionsmönster För har det alltid varit en viktig angelägenhet att den generation som genom sitt arbete lagt grunden till vårt ekonomiska välstånd skall garanteras en trygg ålderdom. Det är bl. a. mot denna bakgrund som vi drivit kraven om en sänkning av pensionsåldern till , om årliga standardhöjningar av folkpensionerna, om införande av och om förbättring av pensionstillskotten för den som har liten eller ingen ATP. Likaså har vi arbetat för att genom en utbyggnad av den sociala servicen till äldre och genom bostadsförbättringslån öka möjligheterna för de äldre att bo kvar i det egna hemmet. Vi har också i olika sammanhang understrukit det angelägna i att åtgärder vidtas för att öka de äldres möjligheter att kvarstå i arbetslivet och att få nytt arbete om de friställs. Flera av våra förslag har förverkligats helt eller delvis. Detta innebär dock inte att vi nu slår oss till ro och anser att allt är väl beställt för våra äldre. Förändringarna i samhället har i vissa avseenden varit positiva för de äldre, men i flera avseenden har omstrukturering av arbetsliv, boende, familjesammansättning m. m. bidragit till att försvåra de äldres situation. Ensamhet, sysslolöshet och en känsla av att inte längre fylla någon funktion i samhället innebär en ökad psykisk press. Kontakten med anhöriga är på grund av koncentrationsutvecklingen och de stora befolkningsomflyttningarna ofta mindre än tidigare, och centraliseringen av åldrings- och långtidsvård till stora institutioner har medfört att man även förlorar kontakten med grannar och vänner. För att de äldre skall kunna känna trygghet och leva ett rikt liv även sedan de lämnat arbetslivet är det nödvändigt med ökade insatser från samhällets sida för att tillgodose de äldres behov. För många kanske det mest angelägna kravet är att de ges möjlighet att fortsätta att förvärvsarbeta ännu efter uppnådd pensionsålder. Andra önskar, när de får ökad fritid, aktivera sig i olika former av föreningsliv, i arbete med barn och ungdomar och i verksamhet där man gemensamt med andra äldre människor kan få nya impulser och stimulerande och utvecklande kontakter. Det är angeläget att samhället utformas så att möjligheterna till naturlig kontakt mellan människor i olika åldrar ökar. Förenings- och fritidsaktiviteter som är öppna för alla åldersgrupper bör stimuleras. Därigenom kan man skapa ett öppnare klimat i samhället, man kan minska de äldres isolering och bidra till en bättre förståelse mellan generationerna. Aktivitet och kontakt med andra människor är ofta av stor betydelse för att undvika ett för tidigt åldrande. Genom en ökad satsning på forskning om åldrandets förlopp och de naturliga förändringar som sammanhänger med åldrandet skulle man kunna ta betydelsefulla steg mot en förbättring av pensionärernas situation. Förutom att man genom en bättre hälsa skulle ge många av aktivt liv skulle också samhällets resurser för att ta väl hand om de äldre, som har större vårdbehov, ökas. Många äldre känner en större trygghet och kan lättare hålla kontakt med släkt och vänner om de kan bo kvar i den gamla hemmiljön. En upprustning av bostaden är ofta en förutsättning för att detta skall vara möjligt. De statliga förbättringslånen är härvid av stor betydelse. Med hänsyn till att kostnaderna för förbättringsåtgärder stigit kraftigt är det nödvändigt att lånebeloppen räknas upp. I en bostadspolitisk motion till årets riksdag har vi föreslagit att de ränte- och amorteringsfria förbättringslånen höjs från . och att inkomstgränserna för rätt att få lån höjs med . för ogifta och . Dessa lån utgår även till förtidspensionärer och handikappade. Den sociala servicen till de äldre är en annan grundläggande förutsättning för att de skall kunna bo kvar i sin gamla miljö. Hjälpmedelsservice, sjukgymnastik, hår- och fotvård, matservice och snöröjning är exempel på insatser som gör det möjligt för många äldre och handikappade att utan mera omfattande vårdinsatser klara sin dagliga livsföring. Tyngdpunkten inom åldringsvården bör ligga på åtgärder inom service och öppen vård. Därigenom kan man uppskjuta behovet av institutionsbunden vård eller göra den överflödig. Vård i hemmet, vare sig denna sker genom den kommunala hemhjälpen, hemsjukvård eller av anhöriga, är i många fall ett från patientens synpunkt bättre alternativ än den institutionsbundna vården. En kraftigare satsning på utbyggnad av den sociala hemhjälpen och hemsjukvården är därför angelägen. Även från samhällsekonomisk synpunkt är en satsning på vård i hemmet ett fördelaktigt alternativ. Genom stöd från vårdcentraler bör det vara möjligt att i större utsträckning i hemmet sköta även patienter med behov av viss medicinsk behandling eller andra insatser av specialutbildad personal. För att vården i hemmet skall fungera tillfredsställande, utan byråkratiskt krångel, måste en samordning ske mellan den kommunala hemhjälpsverksamheten och landstingens hemsjukvård. Över huvud taget är det nödvändigt med en bättre samordning av de landstings- och primärkommunala insatserna inom hela åldringsvården och långtidsvården. Med hänsyn till att antalet äldre och vårdbehövande ökar år och med beaktande av att vårdresurserna är otillräckliga för att kunna erbjuda en god omvårdnad för våra äldre är detta ett av de mest angelägna reformområdena. Så som den ekonomiska situationen är i kommuner och landsting är möjligheterna att tillgodose de stora vårdbehoven bland de äldre begränsade. En prioritering av denna sektor måste ske inom ramen för samhällets totala ekonomiska resurser. Därvid måste, för att en jämnare fördelning av kostnaderna skall ske, staten ta en större del av kostnadsansvaret för de äldres omvårdnad och service. En nödvändig samordning av landstings- och primärkommunala insatser för att tillgodose de äldres behov av service och omvårdnad skulle underlättas om de ekonomiska villkoren vore lika, oberoende av vilken huvudman som ombesörjer omvårdnaden. Ett exempel på olikheter som ofta leder till gränsdragningsproblem är att statsbidrag utgår till den sociala hemhjälpen men inte till landstingens hemsjukvård. Mot denna bakgrund anser vi att frågan om kostnadsansvaret för service och omvårdnad för äldre och långtidssjuka bör utredas. Arbetet bör inriktas på att genom ett enhetligt statsbidragssystem underlätta samordning av primär- och landstingskommunernas insatser för de äldre. Ett annat område där kostnaderna för kommunerna växer är de kommunala bostadstilläggen till pensionärer. Under /77 beräknas kostnaderna stiga från ca 1 500 milj. kr. till 2 000 milj. kr. Kostnadsökningarna är till stor del beroende av de förändringar i bidragsreglerna som fattat beslut om. Om man ställer detta i relation till de statliga skatteutjämningsbidragen till kommunerna, vilka beräknas uppgå till 2 870 milj. kr. får man en uppfattning om storleksordningen på de kostnader som staten genom KBT överlåter åt kommunerna att klara på egen hand. Genom att åldersstruktur och skattekraft varierar avsevärt mellan kommuner har nuvarande konstruktion av och betalningsansvar för KBT lett till att vissa kommuner får bära en mycket stor ekonomisk börda. Detta har också bidragit till att villkoren för pensionärerna blir mycket varierande, beroende på i vilken kommun de är bosatta. Detta upplevs av många pensionärer som en stor orättvisa. 1 takt med att antalet pensionärer ökar och kraven på kommunerna i olika avseenden växer kommer svårigheterna att nå mera likartade bostadsbidrag över hela landet att öka. Vi anser det därför nödvändigt att staten nu går in och tar en del av kostnaderna för bostadstillläggen för pensionärer och handikappade. Regeringen bör förelägga förslag om ett statligt grundbidrag till KBT. fattade beslut om vissa förbättringar av folkpensionsförmånerna. Reformerna omfattar höjningar av folkpensionens grundbelopp, höjda pensionstillskott för dem som saknar ATP eller har liten ATP, bättre pensionsförmåner för unga handikappade och sänkt och rörlig pensionsålder. Genom anknytning till basbeloppet har avsett att värdesäkra folkpensionsförmånerna. Basbeloppet justeras beroende på förändringar i konsumentprisindex. Det är dock sannolikt att de komponenter som ingår vid beräkningen av konsumentprisindex avviker från de flesta äldre män En kartläggning av pensionärernas konsumtionsmönster bör därför göras och läggas till grund för en bedömning av sättet att värdesäkra pensionerna. Samhällets utfästelser till pensionärerna om värdebeständiga pensioner och del i den allmänna standardutvecklingen i samhället måste hållas. Med hänvisning till det anförda hemställs1 att beslutar 1. att hos regeringen begära förslag om införande av ett statligt grundbidrag till de kommunala bostadstilläggen för pensionärer och handikappade, 2. att hos regeringen begära en undersökning av folkpensionärernas konsumtionsmönster avsedd att ligga till grund för en bedömning av sättet att värdesäkra pensionerna. . ÅSLING (c) ' (Se även motionen 1975/76:2061)