mot · FZ021328 · 1976-01-27 00:00:00 — av i Ulfsbyn och oin inrättande vid svenskt visarkiv av en tjänst som arkivarie Behovet av en central i gjorde sig gällande , och ett förslag om inrättande av ett svenskt folkmusikarkiv föreslogs 1924 i ett utredningsbetänkande med förslag till ett systematiskt utforskande av den svenska allmogekulturen. Förslaget ledde inte till något resultat, och insamling och forskning inom det berörda området skedde dels genom helt individuella insatser, dels genom spridda och föga systematiska arbeten av skilda institutioner och organ. Tanken på ett centralarkiv hölls emellertid levande och ledde 1951 till instiftandet av Svenskt visarkiv (SVA). Som namnet anger ägnade sig arkivet från början huvudsakligen åt den svenska visan, främst den folkliga visan, men efter hand togs också den instrumentala folkmusiken upp på arkivets program. Härvidlag togs steget fullt ut i samband med att arkivet började göra fältinspelningar 1968. Svenskt visarkiv var en enskild stiftelse, som fick sitt första statsbidrag 1955. De statliga bidragen hölls under åtskilliga år på en mycket blygsam nivå men ökade kring 1960-talets mitt, och 1967 tillkallade statsrådet och chefen för dåvarande en särskild sakkunnig att utreda frågan om SVA:s framtida ställning och organisation. Utredningen framlades 1968, och på grundval av rekommendationerna häri och i betänkandet om dialekt- och ortnamnsarkiven förstatligades SVA från såsom folkmusikforskning. Arkivet inordnades därvid som en relativt självständig enhet inom den då nyblivna myndigheten dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv (DOVA), vars styrelse utses av regeringen. I den nämnda utredningen om SVA föreslogs inrättandet av fem handläggande tjänster vid arkivet. Denna personalstat representerade inte någon ideal framtidsmodell utan omfattade de tjänster som ansågs behövliga för att arkivet skulle kunna fullgöra sina uppgifter. Personalstaten har utifrån de erfarenheter som vunnits varit tilltagen i underkant. Genom införda ändringar i upphovsrättslagen och tryckfrihetsförordningen har SVA fått väsentligt utökade arbetsuppgifter och skyldigheter. Därtill kommer att det allmänna intresset, inte minst bland ungdomen, för folkvisor och spelmusik stigit på ett förut oanat sätt. Detta kan objektivt avläsas av t. ex. det mycket ökade utrymme som ges åt detta material i massmedia (press, radio, TV). SVA har lagom till sitt 25-årsjubileum fått större och ändamålsenliga lokaler. Arkivet bör också få adekvata personalresurser för att kunna inhämta den eftersläpning som präglar situationen i vårt land, jämfört såväl med våra grannländer som internationellt sett. SVA bevarar och levandegör i sällsynt hög grad ett gemensamt svenskt men också från bygd till bygd skiftande kulturarv. Vid förstatligandet erhöll SVA endast fyra handläggande tjänster, nämligen en arkivarietjänst mindre än vad utredningen föreslog. I sin petita /73 och efterföljande budgetår, senast /77, har styrelsen för DOVA äskat inrättandet av en femte handläggande tjänst vid SVA, vilken beräknas kosta . Årets budgetproposition innehåller emellertid ej förslag härtill. Det är mot bakgrund av det sagda inte svårt att förstå att SVA personalmässigt befinner sig i en pressad situation, där en tjänst som arkivarie vid arkivet väsentligt skulle förbättra situationen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar anhålla att regeringen med beaktande av de i motionen anförda synpunkterna ånyo prövar frågan om inrättande av den i motionen angivna tjänsten vid svenskt visarkiv. () () NORSTEDH TRYCKERI 1976 760063