mot · FZ022557 · 1976-05-14 00:00:00 — Allt detta innebär att den officiella sysselsättningsstatistiken är ett dåligt mått på den ekonomiska politikens sysselsättningsskapande och sysselsättningsuppehållande effekter. Den registrerade sysselsättningsökningen brukar från regeringens sida tillsammans med de låga officiella arbetslöshetssiffrorna anföras som bevis för hur framgångsrik arbetsmarknadspolitiken varit. Sysselsättningsökningen i har emellertid inte varit märklig. första hälft ökade sysselsättningen relativt sett snabbare i t. ex. än i . Skall en internationell jämförelse bli meningsfull måste de officiella arbetslöshetssiffrorna justeras med hänsyn till den absorberade arbetslösheten. Görs en sådan justering torde man för svenskt vidkommande komma upp i en arbetslöshet av storleksordningen - det är inte någon internationellt sett särskilt låg siffra. I vissa hänseenden har trots de arbetsmarknadspolitiska insatserna haft betydande problem. Det gäller inte minst ungdomsarbetslösheten som varit betydande. Det är troligt - och omvittnat från företagarhåll - att de s. k. trygghetslagarna medverkat till att öka svårigheterna för ungdomar som trätt ut på arbetsmarknaden att finna en anställning, som de ökat tryggheten för redan anställda. I vår motion 1975/76:1979 framhöll vi att det utan tvekan ur social synpunkt är ett väsentligt framsteg att människor, som under tidigare lågkonjunkturer skulle ha blivit arbetslösa, nu har kvar sin anställning. Det är av stort värde att människor som blivit friställda och inte kan få en ny anställning på den öppna arbetsmarknaden ändå kan fl en meningsfull sysselsättning i form av t. ex. beredskapsarbete eller arbetsmarknadsutbildning. Det finns anledning att upprepa och understryka detta. Det är emellertid nödvändigt att man i den ekonomisk-politiska debatten har klart för sig vad en låg arbetslöshetssiffra innebär och vad den inte innebär. Den är inget bevis för att allt är gott och väl, och skulle man inrikta den ekonomiska politiken utifrån en sådan föreställning är risken stor att allvarliga missgrepp görs. Den uppgång i den internationella konjunkturen som äger rum kommer att få återverkningar också på den svenska ekonomin. I den reviderade finansplanen förutses en ökning av världshandelns volym av storleksordningen 7 å 8 96. Såsom framhållits i avsnittet om den internationella utvecklingen har vi i detta hänseende inte någon avvikande bedömning men vill understryka osäkerheten i denna prognos. Till följd av den ökade världshandeln räknar regeringen med en ökning av den svenska exporten på inte mindre än 10 96, under det att importökningen skall stanna vid 1,8 96. Det är en inte obetydlig uppjustering av exportprognosen jämfört med årets finansplan, där man blott räknade med en exportökning på 6,5 96 och en importökning på 1,3 96. Moderata samlingspartiet menade i motionen 1975/76:1979 att redan den i årets finansplan förutsedda exportökningen om 6,5 96 var optimistisk. Vi framhöll att arbetskraftskostnadsökningen i uppgått till inte mindre än 22 96, under det att den genomsnittliga ökningen inom hade stannat vid 12,5 96 och inom europeiska vid ca 16 96. Även skulle arbetskraftskostnaderna i , framhöll vi, stiga snabbare än i flertalet av våra konkurrentländer. Avtalsmässiga löneökningar, löneglidning och höjda arbetsgivaravgifter torde ge en ökning av lönekostnaderna på 15 å 16 96.1 uppskattades motsvarande siffra för hela OECD-området till 11 96 och för europeiska till 11,5 96. För beräknas konstnadsökningen stanna vid 9 och för vid 6 96. I och har program mot inflationen utarbetats av det slag som moderata samlingspartiet tidigare förordat: löntagarna ges skattesänkningar i utbyte mot lägre bruttolönekrav, varigenom kostnads- och prisökningarna skall kunna begränsas och den internationella konkurrenskraften stärkas. Det är möjligt att åtgärder av detta slag kan komma att leda till att kostnadsökningarna i våra konkurrentländer kommer att understiga ovan nämnda siffror. Till bilden hör också, att den produktivitetsökning på 2 96 , som man räknar med i den reviderade nationalbudgeten, är lägre än vad i sin decemberrapport räknade med för de viktigaste . Regeringens prognos om en 10-procentig exportökning för del förutsätter att vi, trots snabbare lönekostnadsökningar och mindre produktivitetsökning, skall öka vår export mer än andra länder, dvs. erövra nya marknadsandelar. Vi delar den bedömning som gjorts i industriförbundets vårrapport, att detta är mindre sannolikt. Det finns i detta sammanhang inte minst anledning att understryka vad som konstaterats i avsnittet om den internationella utvecklingen, nämligen att, beträffande industriinvesteringarna, några påtagliga internationella ökningstendenser inte kunnat registreras. Den svenska exporten av verkstadsprodukter, som svarar för nära hälften av industriexporten, är intimt beroende av den internationella investeringskonjunkturen. Vi tror inte att någon större ökning av den svenska exporten av verkstadsprodukter kommer till stånd . har i vad gäller den svenska färdigvaruexporten räknat med en fortsatt förlust av marknadsandelar genomsnittligt . Under det att marknaden skulle växa med 7 96, skulle den svenska exporten av färdigvaror inte öka med mer än 3,5 96, dvs. till förlusten av marknadsandelar om 7,7 96 skulle läggas en ytterligare förlust på 3,5 96 . Även om exportutsiktema för vissa branscher ter sig förhållandevis ljusa , tror vi att det är realistiskt att räkna med att den svenska exporten kommer att öka snarare några procentenheter mindre än världshandelns volym än tvärt om som regeringen förutser. Inte minst den ogynnsamma svenska kostnadsutvecklingen torde medverka härtill. Det skulle innebära en exportökning på 5 å 6 96 , vilket är en uppskrivning av vår bedömning från . Vad beträffar importen skall denna enligt den reviderade finansplanen öka med blott 1,8 96. Med den förhållandevis restriktiva karaktär, som den ekonomiska politiken sådan den presenteras i den reviderade finansplanen har, gör vi på denna punkt från regeringen ingen avvikande bedömning. En viss förbättring av den svenska handelsbalansen skulle alltså kunna komma till stånd . Vår i förhållande till den reviderade finansplanen något mindre optimistiska exportbedömning gör emellertid att vi inte räknar med något egentligt handelsbalansöverskott . Beträffande den interna ekonomiska utvecklingen i hade vi i vår motion 1975/76:1979 en mindre optimistisk bedömning än regeringen i finansplanen. Vi har inte funnit skäl att i några avgörande hänseenden ändra den bedömningen. Bruttoinvesteringarna bedöms nu av regeringen komma att minska också , om än något långsammare än ; nedgången skulle stanna vid 0,9 96 mot 3,1 96 . I finansplanen förutsåg regeringen en ökning på 0,7 96, vilket vi i motionen 1975/76:1979 bedömde som mindre realistiskt. Vi räknade där med en i förhållande till 1975 oförändrad investeringsvolym. Nedjusteringen av investeringsprognosen baserar sig på beräkningar mot bakgrund av akutella investeringsenkäter. Jämfört med den preliminära nationalbudgeten redovisar den reviderade nationalbudgeten genomgående en mer försiktig investeringsbedömning . Investeringarna i byggnader och anläggningar beräknas nu minska med 3 96 mot 1,5 96 enligt den preliminära nationalbudgeten, och maskininvesteringarna förutses minska med 3,5 96 mot 1,5 96 enligt den preliminära nationalbudgeten. Några ökningar förutses enbart i fråga om statliga och kommunala investeringar. 1 fråga om industriinvesteringarna räknade regeringen i årets finansplan med en ökning på 1 96 . däremot räknade med en minskning på 3 96. Vi förklarade i vår motion med anledning av finansplanen, att vi inte bedömde de åtgärder som regeringen föreslagit tillräckliga för att motivera en uppjustering av prognosen för industriinvesteringarnas utveckling från - 3 96 till + 1 96. I den reviderade nationalbudgeten har nu ytterligare räknat ner sin bedömning av industriinvesteringarnas utveckling och förutser en minskning med . Det kan i detta sammanhang vara värt att notera att industriinvesteringarnas utveckling var en av de punkter, där i sin Sverigerapport redovisade en från regeringen avvikande bedömning. räknade med en minskning av industriinvesteringarna på mellan 1 och 5 96. Moderata samlingspartiet har både och föreslagit åtgärder för att stimulera näringslivets investeringsaktivitet. 1 vår motion 1975/76:99 med anledning av propositionen 1975/76:65 om inriktningen av den ekonomiska politiken föreslog vi att näringslivets rätt att utnyttja investeringsfonden för konjunkturutjämning skulle förlängas till utgången av 1976. Så sent som avvisades det förslaget av samtliga andra partier i i enlighet med finansutskottets utlåtande /76:16, där det hette: Utskottet förordar liksom att den extra investeringsstimulans som fondfrisläppen innebär t. v. begränsas till innevarande vinter i syfte att överbrygga den internationella lågkonjunkturen. Mot den bakgrunden anser utskottet att ej nu bör förorda fondfrisläpp för än t. o. m. , varför yrkandet 1 i motionen 99 avstyrks. Ungefär som fattade detta beslut, beslöt regeringen för sin del - helt i överensstämmelse med vårt motionsyrkande - att förlänga rätten att utnyttja investeringsfonderna! I vår motion 1975/76:1979 med anledning av årets finansplan föreslog vi en höjning av näringslivets investeringsavdrag för maskininvesteringar från samt att näringslivet dessutom skulle ges rätt till ett 10procentigt avdrag för byggnadsinvesteringar. och var inne på samma linje, och i finansutskottets betänkande 1975/76:20 förordade utskottsmajoriteten en sådan åtgärd. I en socialdemokratisk reservation hette det emellertid att de framförda förslagen om en förstärkning av investeringsstödet är för tidigt väckta varför de bör avslås. Det redan nu utgående stödet till investeringarna är så pass betydande att behovet av ytterligare stödåtgärder - både med hänsyn till deras konjunkturpolitiska och deras fördelningspolitiska effekter - måste vara bättre dokumenterat än vad som är fallet för att kunna motiveras. I omröstningen efter finansdebatt vann den socialdemokratiska reservationen bifall med hjälp. Det är därför inte utan viss överraskning som vi nu i den reviderade finansplanen, mindre än efter avslag på förslaget om ökade investeringsavdrag, återfinner ett förslag från regeringen om en höjning av näringslivets investeringsavdrag för maskininvesteringar till 25 96. Vårt förslag från i detta hänseende återfinns till yttermera visso på den inom upprättade förteckningen över s. k. moderata överbud. Trots att regeringen sålunda i efterhand tagit upp avslagna förslag till investeringsstimulerande åtgärder - vilket vi givetvis i och för sig hälsar med tillfredsställelse - bedömer vi det nu i likhet med och kon junkturinstitutet som osannolikt att industriinvesteringarna kommeratt öka . De föreslagna åtgärderna kan visserligen tänkas komma att få vissa positiva effekter, men en nedgång av industriinvesteringarna på 2 å 3 96 är ändå trolig. Som redovisas närmare nedan föreslår vi mot denna bakgrund ytterligare åtgärder i investeringsstimulerande syfte utöver vad regeringen föreslagit. Vi vill också understryka nödvändigheten av att kreditpolitiken drivs på ett sådant sätt att erforderligt lånekapital kan ställas till näringslivets förfogande. Lagerinvesteringarna uppgick till . De kom därigenom att lämna ett högst påtagligt bidrag till den totala efterfrågan i samhällsekonomin . Ökningen av lagerinvesteringarna var större 1975 än hela bruttonationalproduktens ökning, och har sammanlagt placerats i lagerinvesteringar. Det torde stå klart att denna utveckling inte kan fortsätta. I vår motion med anledning av årets finansplan menade vi, att det snarare torde vara risk för att många företag av likviditetsskäl tvingas realisera sina inneliggande lager. Regeringen har i finansplanen och den reviderade finansplanen räknat med att lagerökningen kommer att fortsätta om än i betydligt långsammare tempo än under de två tidigare åren. Lagerökningen skulle stanna vid , vilket innebär ett efterfrågebortfall motsvarande nästan 2,5 96 av bruttonationalprodukten. Det är utomordenligt vanskligt att prognostisera lagerförändringar. Vi utesluter inte att regeringens bedömning att en viss fortsatt lageruppbyggnad också är riktig. Den privata konsumtionens utveckling är av vital betydelse för den totala efterfrågeutvecklingen i samhället och därmed också för sysselsättningsutvecklingen. I årets finansplan räknade regeringen med en ökning av den privata konsumtionen med 3 96. I den reviderade finansplanen har den förutsedda konsumtionsökningen utan någon egentlig förklaring och utan något stöd i beräkningarjusterats upp till 3,5 96. Denna prognos förutsätter dels att uppgången i konsumentprisindex stannar vid ca 8 96 och dels att sparkvoten sjunker med . Vi anförde i vår motion 1975/76:1979 tveksamhet redan mot den 3-procentiga konsumtionsökningen. Med tanke på svårigheterna att förutse hushål Issparandet menade vi, att det var vådligt att förutsätta en konsumtionsökning på 3 96 som de reala, disponibla inkomsternas ökning stannar vid 2 96 enlig samma bedömning. Det är inte första gången, som man i finansplanen gör antaganden om ett minskat hushållssparande. Det har man i själva verket gjort utan att få rätt, konstaterade vi. Vi ifrågasatte vidare realismen i regeringens bedömning att ökningen i konsumentprisindex skulle stanna vid de 7 å 8 96, som regeringen räknar med. Innan vi går in på en diskussion av konsumtionsutvecklingen , finns det enligt vår uppfattning anledning att ta upp ett annat problem. Enligt beräkningar skulle de reala disponibla inkomsterna ha ökat med sammanlagt. Detta skulle innebära en för såväl svenska som internationella förhållanden exceptionell standardförbättring för medborgarna. Det är en förbättring, som torde sakna motsvarighet tidigare. Det är en förbättring, som torde sakna all förankring i medborgarnas medvetande om deras faktiska standardutveckling. Beräkningar avseende standardutvecklingen för olika typinkomsttagare med hänsyn till faktiska löne-, pris- och skatteförändringar ger heller inte belägg för att någon sådan ökning av den reala disponibla inkomsten verkligen skulle ha ägt rum. konjunkturprognos Industrikonjunkturen tog upp detta problem och konstaterade att en så kraftig ökning framstår som synnerligen anmärkningsvärd med tanke på att BNP-tillväxten stannat och man leds osökt till slutsatsen att det är fel i statistiken. En möjlig förklaring till ovannämnda förhållande är, konstaterar , att prisutvecklingen underskattats. Det skulle bl. a. betyda att sparutvecklingen inom hushållssektorn överskattas. Inte heller synes avvisa en sådan förklaring. I den reviderade nationalbudgeten konstateras sålunda: Beräkningar av hushållssparande! med utgångspunkt från statistik över finansiella tillgångar och skulder ger inte belägg för fullt så kraftig sparökning som den ovan redovisade. Det statistiska underlaget är ofullständigt och svårtolkat, men skulle möjligen kunna tyda på en underskattning av konsumtionsutgifterna . Det kan heller inte uteslutas att inkomstutvecklingen blivit något överskattad, kanske närmast vad gäller företagarhushållen. Utan tvekan har ett ökat hushållssparande kommit till stånd . Det synes emellertid inte fullt klarlagt vilka former detta sparande har tagit. Såvitt vi kan förstå bör det ökade småhusbyggande som ägt rum åtminstone delvis ha registrerats som ett ökat sparande. har ca 240 000 småhus blivit inflyttningsfärdiga. De kraftiga prishöjningarna på äldre fastigheter har också medverkat till ett ökat sparande. När en äldre fastighet säljs till ett högre pris registreras detta naturligtvis inte som ökad konsumtion i nationalräkenskaperna, utan den nya ägarens amorteringar - på vanligtvis förhållandevis korta lån - kommer helt att registreras som ökat sparande. Om dels sparandets ökning överskattats och dels den faktiska ökningen i betydande utsträckning är bunden i form av amorteringssparande, torde det stå klart att hushållens möjligheter att dra ner på sitt sparande och använda en del av det tidigare sparandet till ökad konsumtion är begränsat. Inte minst med tanke på hur fel tidigare antaganden om ett minskat hushållssparande slagit, är det enligt vår uppfattning inte rimligt att grunda en konsumtionsprognos på en sådan hypotes. En realistisk bedömning synes enligt vår uppfattning vara, att konsumtionsökningen kommer att hålla sig inom de gränser som ökningen av de reala disponibla inkomsterna sätter. Vad beträffar de reala disponibla inkomsternas utveckling har prisutvecklingen stor betydelse. Regeringen, som i finansplanen räknade med en uppgång i konsumentprisindex på 7 å 8 96, har i den reviderade finansplanen stannat för siffran 8 96. Vi menade i vår motion 1975/76:1979 att konsumentprisökningen knappast skulle understiga 10 96. har i sin Sverigerapport gjort en liknande bedömning. Vi har ovan i det avsnitt som behandlade prisutvecklingen kunnat konstatera, att någon uppbromsning av den svenska inflationen inte synes ha ägt rum . Prisutvecklingen , sådan den kunde registreras , , var större än genomsnittligt , och uppgången i konsumentprisindex motsvarar på helårsbasis en inflation på inte mindre än 12,7 96. Mot denna bakgrund anser vi oss inte ha skäl att ändra vår bedömning av konsumentprisernas ökning . Inflationens problem och kampen mot inflationen behandlas närmare nedan. Om vi räknar med en något snabbare inflation än regeringen, synes det oss inte osannolikt att de reala disponibla inkomsterna kan komma att öka med 2 96. En snabbare prisutveckling torde få återverkningar också på de disponibla inkomsternas utveckling. Inte minst gäller ju, att pensioner automatiskt justeras upp då priserna stiger. Utgår vi enligt ovan från att konsumtionen kommer att öka proportionellt med de reala disponibla inkomsterna skulle detta innebära en ökning av den privata konsumtionen på 2 96. Det torde i detta sammanhang vara av intresse att fråga sig, vilken standardförbättring för en normalinkomsttagare en ökning av de reala disponibla inkomsterna med 2 96 innebär. Vi genomförde en sådan analys i vår motion 1975/76:1979 och kunde konstatera, att normalinkomsttagaren kanppast kan räkna med någon köpkraftsökning. Det torde kunna vara av intresse att här upprepa en sådan kalkyl men med något andra utgångspunkter. Vi utgår därvid från den reviderade nationalbudgetens eget siffermaterial. En ökning av de reala disponibla inkomsterna med 2 96 innebär i absoluta tal en ökning på till priser. Därav är en betydande del ökade transfereringar. De egentliga inkomstöverföringarna, dvs. barnbidrag, bostadsbidrag, beräknas öka med 19,6 V Eftersom den preliminära nationalbudgeten utgår från en ökning av implicitindex på 9,4 96, motsvarar detta en real ökning med 9,4 V I absoluta tal till penningvärde skulle det innebära en ökning på ca . Socialforsäkringsutfallet beräknas öka eller realt med Det motsvarar i absoluta tal till penningvärde . Socialforsäkringsutfallet är emellertid i betydande utsträckning beskattat - man betalar skatt på pensioner, sjukförsäkringsutfall osv. Siffran måste alltså reduceras med hänsyn till skatten. Om hälften antas gå i skatt - vilket rimligen måste vara en överdrift - får vi att av de disponibla inkomsternas ökning på är inte att hänföra till ökade transfereringar. Ökningen av egentliga löner, företagarinkomster, övriga företagarinkomstersamt räntor och utdelningar netto skulle sålunda sammanlagt efter skatt och med hänsyn till prisökningarna stanna vid . Fördelat på 4 miljoner sysselsatta blir det . Om den del av socialförsäkringsutfallet som går till skatt sätts lägre än 41 96, sjunker den genomsnittliga inkomstökningen efter skatt och stigande priser till . Beträffande utvecklingen av den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringarna, har vi inte anledning att göra någon från regeringen avvikande bedömning. För bruttonationalproduktens utveckling innebär de antaganden som vi gjort i det föregående att den BNP-ökning på som regeringen räknat med i den reviderade finansplanen synes vara en överskattning. I tabell 2 redovisar vi en alternativ försörjningsbalans. Som framgår av tabellen räknar vi med att BNP-ökningen kommer att uppgå till knappt 1 96. I förhållande till vår bedömning i motionen 1975/76:1979 är det en viss uppjustering, främst sammanhängande med att vi nu räknat med en något större exportökning. - 2 -- 3 -10,2 (0,7)' (-2,3)' Tabell 2: Försörjningsbalans samt beräknad utveckling . 1 Lagerinvesteringarna i procent av föregående års bruttonationalprodukt. Den långsammare efterfrågeökning i , som vi räknat med i det föregående, torde få konsekvenser på sysselsättningsutvecklingen. olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder och framför allt genom en kraftigt ökad, offentlig sysselsättning ökade arbetslösheten mindre än man kunde befara. Möjligheterna att fortsätta att ha en betydande överkapacitet i fråga om antalet anställda inom näringslivet torde vara begränsade. räknar med en minskning av antalet anställda inom jordbruk, skogsbruk och tillverkningsindustri med 15 000-20 000 personer. skulle emellertid genom en fortsatt expansion inom den offentliga sektorn ytterligare ca 40 000 personer absorberas där. Den öppna arbetslösheten skulle sålunda fortsätta att understiga . däremot menade i sin konjunkturrapport att det var fullt realistiskt att räkna med en ökning av arbetslösheten till . Utvecklingen på arbetsmarknaden talar för att man bör uttala sig med försiktighet om arbetslöshetsprognoser. Regeringen underskattade regelmässigt arbetslösheten i sina ekonomiskpolitiska bedömningar. Vi överskattade för vår del ökningen av den öppna arbetslösheten . Vad gäller den fortsatta utvecklingen på arbetsmarknaden finns det emellertid en betydande risk för att arbetslösheten kommer att öka inte obetydligt. En av de faktorer som talar för detta är att den förhållandevis arbetsintensiva verkstadsindustrin under större delen av 1977 torde konfronteras med en kärv verkstadskonjunktur. Också varselstatistiken är ägnad att inge oro. berördes 5 460 personer av varsel om personalinskränkningar; 1975 var motsvarande siffra 2 505 personer. arbetskraftsundersökning för april redovisade en icke obetydlig uppgång i den öppna arbetslösheten. Antalet arbetslösa uppgick till 70 000 personer mot 62 000 och 64 000 . Antalet kvarstående lediga platser var 64 000 mot 78 300 . Antalet nyanmälda lediga platser var 70 700 mot 84 700 . Också antalet personer som deltog i arbetsmarknadsutbildning var större än - 48 000 personer mot 43 600. Som vi framhållit i det föregående finns det en betydande risk för att inflationen också kan komma att uppgå till . Det skulle betyda att penningvärdet urholkats med . En inflation av denna storleksordning är enligt vår uppfattning helt oacceptabel. Inflationen är ett samhällsont. Een drabbar orättvist. Det är de små i samhället som får bära den tyngsta bördan av inflationen. Småspararna får se hur deras sparkapital successivt urholkas. De som kan vinna på inflationen är de som har skulder. Reala tillgångar överförs från bankspararna till staten och till privatpersoner som har möjligheter att låna pengar. Inflationen motverkar sparande och en sund ekonomi och gynnar slöseri och skuldsättning. Därför måste enligt vår uppfattning kampen mot in flationen ges hög prioritet. Moderata samlingspartiet har, som nämnts i det föregående, lagt fram förslag om huvuddragen i ett program mot inflationen. skisserade vi ett sådant program. Förslaget utvecklades närmare i vår motion med anledning av finansplan. Vi föreslog sålunda att statsmakterna skulle garantera löntagarna en viss reallöneutveckling . skulle enligt vårt förslag löntagarorganisationerna begränsa sina krav på nominella löneökningar och näringslivet ålägga sig stark restriktivitet i fråga om prisökningar. Hade detta förslag realiserats skulle det också ha lett till en mindre exportnedgång och därigenom till ett mindre bytesbalansunderskott.