mot · FZ021036 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1036 av m. fl. om åtgärder mot barnfamiljernas marginalskatter Skatte- och utsökningslagstiftningen innehåller särskilda regler som avser att garantera den enskilde en viss minimistandard, s. k. existensminimiregler. Enligt dessa får t. ex. skatteavdrag inte ske med så stort belopp att den skattskyldige därefter saknar nödvändiga medel för sitt eget och familjens uppehälle. I regeringens prop. 1975/76:91 föreslås gynnsammare och mera samordnade regler för beräkning av existensminimum vid beskattning och indrivning. Till grund för bedömningen av existensminimum skall finnas enhetliga normer i form av normalbelopp. Dessa föreslås bli fastställda för ensamstående till , för sammanlevande makar och likställda till och för barn till av basbeloppet föregående år. För att undvika en eftersläpning i förhållande till socialbidragen, som höjs fortlöpande , har de föreslagna procentsatserna satts något högre än vad som gäller enligt den s. k. Stockholmsnormen, som i princip motsvarar högsta rekommenderade grundbelopp. Normalbeloppet avses omfatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnaden. Till normalbeloppet skall läggas faktisk bostadskostnad, dvs. hyra efter avdrag för bostadstillägg. Vad beträffar bostadens storlek förordas en aknytning till de normer som gäller vid beräkning av statskommunalt bostadstillägg. Liksom skall en prövning ske i det enskilda fallet. Departementschefen anför dock att väsentliga fördelar med den föreslagna ordningen går förlorade, om inte normalbeloppen följs så lång möjligt. Kravet på att särskilda omständigheter - nedsatt arbetsförmåga, långvarig oförvållad arbetslöshet, stor försörjningsbörda eller annan därmed jämförlig omständighet - skall ha orsakat den låga inkomsten kvarstår, detta för att den skattskyldige inte skall kunna avpassa sin inkomst till en skattefri nivå. Bestämmelserna att existensminimum inte får överstiga det skattemässiga taket, dvs. att avdraget för väsentligt nedsatt skatteförmåga högst får uppgå till . ökat med högst . per oförsörjt barn, föreslås utgå. skall det i princip åligga taxeringsnämnderna att beakta existensminimireglerna vid taxeringen. Vi har i princip intet att erinra mot de lagda förslagen utan hälsar den ökade enhetligheten med tillfredsställelse, liksom att särskilt barnfamiljernas problem beaktas. Det har alltför ofta hänt att familjer med många barn och i och för sig hyggliga löner fått behålla så litet av sin inkomst efter 1* 1975/76. skatteavdrag att de för sin försörjning varit hänvisade att söka kompletterande socialbidrag. Förslaget får emellertid konsekvenser, som ställer vårt skattesystems brister i obarmhärtig belysning. För att en familj skall anses berättigad till existensminimum på grund av stor försörjningsbörda brukar i allmänhet krävas att den består av minst tre barn, i enföräldersfamiljer färre. Enligt de föreslagna normerna skulle normalbeloppet för en trebarnsfamilj uppgå till av basbeloppet ökat med den faktiska bostadskostnaden, för en fyrabarnsfamilj uppgå till av basbeloppet ökat med den faktiska bostadskostnaden, för en fembarnsfamilj uppgå till av basbeloppet ökat med den faktiska bostadskostnaden. Här skall nu göras en beräkning av vad normal beloppet för en tre-, fyraresp. fembarnsfamilj svarar mot för bruttoinkomst. Följande förutsättningar antas gälla: Endast den ena av makarna förvärvsarbetar och får således tillgodoräkna sig skattereduktion om . Den förvärvsarbetande maken har inga andra avdrag vid taxeringen än schablonavdraget . gällande bestämmelser rörande beskattningen och genomsnittlig utdebitering, dvs. Familjens hyreskostnader uppgår till . för treoch fyrabarnsfamiljerna och till . för fembarnsfamiljen, dvs. de hyresbelopp upp till vilka statskommunalt bostadstillägg beräknas. Inkomsterna , dvs. de inkomster som ligger till grund för bostadstillägget 1976, antas ha uppgått till av inkomsten 1976. (inkl. bostadskostnad) mot en nettoinkomst = normalbeloppet Tabellens siffror visar att under dessa förutsättningar en //ebarnsfamilj först vid en inkomst på , en /yrabarnsfamilj . en ./ÉTwbamsfamilj . kan anses ha förmåga att betala full skatt enligt gällande skatteskalor. Vid inkomster därunder skulle fullt skatteavdrag innebära att den skattskyldige saknade nödvändiga medel för sitt eget och familjens uppehälle. Den skattskyldige blir därför normalt berättigad till extra avdrag för nedsatt skatteförmåga. Ytterligare beräkningar med hänsynstagande till bestämmelserna om bostadstillägg leder fram till att en trebarnsfamilj ända upp till en inkomst på ca , helt skulle befrias från skatt. I inkomstskikten däröver, till full skatteförmåga uppnås, skulle skatten och det avtrappade extra avdraget för existensminimum ta hela inkomstökningen, dvs. Detta skikt med 100 procents marginalskatt blir för trebarnsfamiljen intervallet till ca . (Skulle inkomsten ofrivilligt understiga dessa skikt av hundraprocentig marginalskatt sker normalt utfyllnad genom socialbidrag.) Tablån visar att de hushåll som har störst behov av en inkomstökning, nämligen de stora barnfamiljerna, möts av de allra mest ogenomträngliga hindren för detta. Ytterst få mångbarnsfamiljer har över huvud taget möjlighet att genom extra arbete, utträde i förvärvslivet e. d. påverka eller förbättra sin standard. I den mån de har haft det har det berott på att de gällande reglerna för existensminimum inte tillgodosett deras behov av nödvändiga medel för eget och familjens uppehälle. Vi finner de här påvisade förhållandena hell oacceptabla och stridande mot principerna om ett rättvist och jämlikt skattesystem. Eftersom vårt skattesystem praktiskt taget inte tar någon hänsyn till familjernas faktiska försörjningsbörda, blir effekten att det hårdast drabbar de hushåll där många skall leva på en och samma inkomst. Förslaget om de nya reglerna för beräkning av existensminimum vid beskattning och indrivning har utarbetats av skatteutredning och innebär som ovan nämnts enligt vår uppfattning en avsevärd förbättring, inte minst för flerbarnsfamiljerna. ställer förslaget bristerna i nu gällande skattesystem i obarmhärtig dager genom den ovan påvisade uppkomsten av mycket breda skikt med i praktiken hundraprocentig marginalskatt i de vanligaste inkomstlägena för framför allt de större barnfamiljerna. Det måste därför vara en angelägen uppgift för skatteutredningen att dessa orimliga effekter elimineras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att skatteutredning ges tilläggsdirektiv att framlägga förslag till skattesystem som tar hänsyn till barnfamiljernas lägre skatteförmåga utan att de i motionen påvisade mycket breda inkomstintervallen med i praktiken hundraprocentiga marginalskatter uppkommer. () () () ()