mot · FZ02245 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 245 om tillstånd och kontroll vid viss låneverksamhet Det förekommer otvivelaktigt en ockerverksamhet på lånemarknaden, vars omfattning det är svårt att närmare definiera. Den är med säkerhet större än vad som redovisas i antalet ockermål, orsaken sammanhänger med att de som lånat pengar av ockrare och betalar ockerräntor inte gärna vill anmäla detta förhållande. Vidare förekommer det ganska ofta att kvitton utvisande den verkliga räntan ej utfärdas, varför svårigheter föreligger att leda i bevis att ockerverksamhet bedrivits. Av dessa anledningar kan man utgå ifrån att ockerverksamhet föreligger i ganska betydande omfattning, speciellt av hårda kreditrestriktioner. Under lockande annonsering om snabba lån lockas människor i trängda ekonomiska lägen att falla för frestelsen att anlita dessa privatdiskontörer och vara villiga att i en nödsituation betala räntor som vida överstiger de räntor som tillämpas i banker och kreditinrättningar. har gång efter annan avslagit motioner med krav på ingående utredning på detta område. Motiveringen har varit att man genom utredning inte skulle kunna komma till rätta med problemet. Det finns anledning att erinra om att ett flertal remissinstanser tillstyrkt förslaget om en utredning. Vidare har man inhämtat att skattemyndigheterna har uppmärksamheten riktad på frågan. Självfallet kan det uppstå svårigheter att vid misstanke om ockerbrott få tillräckligt underlag för bedömning av de faktiska förhållandena. Transaktionerna sker utan vittnen, kvitton saknas och låntagaren kan befinna sig i en situation som motiverar att man helst önskar att lånehandlingen inte blir känd. Dessa förhållanden gör att mindre nogräknade privatdiskontörer nära nog obehindrat kan utöva sin asociala verksamhet. Ingenting tyder på att gällande straffbestämmelser vid uppdagande av ockerbrott skulle ha någon väsentlig, förebyggande effekt. Tvärtom synes ockerverksamheten snarare öka än minska i omfattning. Inför de aviserade hårdare kreditrestriktionerna kan det förväntas att ockerverksamheten kommer att öka ytterligare. Jag finner det vara en samhällelig angelägenhet att på alla sätt söka motverka denna osunda kreditverksamhet, vars sociala skadeverkningar för många enskilda medborgare är odiskutabla. En utväg enligt min mening vore att man från samhällets sida ställde som villkor att den som bedriver låneverksamhet i form av annonsering, liknande den låneverksamhet som banker och kreditinrättningar bedriver, skulle ha tillstånd att bedriva sådan verksamhet och att denna låneverksamhet skulle stå under offentlig kontroll 1975/76: 245 av exempelvis bankinspektionen. Det skulle med andra ord erfordras en viss auktorisering av dem som har rätt att bedriva låneverksamhet i mera kommersiellt syfte. En person som exempelvis genom annonsering vänder sig till allmänheten med erbjudande om kreditgivning bedriver, enligt min mening, kreditgivning i kommersiellt syfte och bör därför dels ha tillstånd med rätt att bedriva dylik verksamhet, dels vara skyldig att låta kreditgivningen underställas granskning av officiell myndighet, exempelvis bankinspektionen. Genom auktorisering och kontroll av denna form av privat låneverksamhet är jag övertygad om att man till viss del kan komma till rätta med den osunda företeelse som ockerverksamheten utgör. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om utredning rörande tillståndsgivning för bedrivande av viss låneverksamhet i enlighet med vad som i motionen anförts.