mot · FZ021245 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 1245 av m. fl. om förkortning av arbetsdagen När kommunisterna forsta gången i - - ställde krav på nedtrappning av arbetstiden tryckte vi på lönarbetarnas rätt till en betydligt större del av den tekniska utvecklingens landvinningar. Vi konstaterade att stress och jäkt i höggrad ersatt de tidigare tunga och arbetskrävande processerna, att varje arbetare belastas hårdare. Arbetarrörelsens mångåriga målsättning att tekniken skulle överta en stor del av jobbet för att minska arbetstid och arbetstakt var fortfarande avlägsen. Vi framhöll också sextimmarsreformens betydelse i kampen för jämställdhet mellan män och kvinnor. har frågan varit föremål för en intensiv debatt, med en slagsida som inte i första hand beaktat förhållandena på arbetsplatserna. Den har i stor utsträckning kommit att bli en familjepolitisk fråga. Sålunda föreslog förra familjeministern i sin enmansutredning bl. a. sex timmars arbetsdag för föräldrar med barn . När förslaget presenterades vann det snabbt gehör hos den del av opinionsbildarna och de politiska partierna som varit måttliga anhängare av en generell arbetstidsförkortning . Ledande socialdemokrater stod bakom det "barnvänliga förslaget; från arbetsköparhåll hade man inte mycket att frukta - reformen skulle bekostas via statskassan. Man hade funnit chansen att splittra en växande stark opinion. Varför ingen dellösning? Från kommunisternas sida har vi emellertid konsekvent varit emot en dellösning. Vi anser att reformen i första hand skall trygga en socialt acceptabel tillvaro för de arbetande, som den är en nödvändig förutsättning för att bereda alla lika rätt till arbete. Detta gäller i särskild grad kvinnorna, som är hänvisade till en egen arbetsmarknad med dåligt betalda jobb och till deltidsarbeten för att - som oftast är fallet - klara av det tyngsta lasset hemma med hushållsbestyr och barnskötsel. Inom arbetsmarknadens s. k. A-lag dominerar emellertid männen, de yngre och de friska. Deras arbeten är av sådan art att de har svårt, med dagens upptrissade arbetsintensitet, med miljöfarorna på arbetsplatserna och de allt längre resorna mellan bostad och arbete, att ta på sig ett delat ansvar för hem och barn. Detta tvingar kvinnorna att upphöra med arbete eller studier eller till att betrakta det utanför hemmet liggande arbetet som sekundärt. Männen får i stället ensidigt bära den tunga bördan som huvudansvariga för familjens ekonomi. Vi har en arbetsmarknad och en uppdelning av roller inom den lilla kärnfamiljen som gynnar de styrande - kapitalistklassen. Kvinnorna är reservarbetskraft med uppgift att rycka in när konjunkturerna så kräver; när det stundar hårdare tider är det de som först får träda tillbaka. Från progressivt håll menar vi att en effektiv kamp mot dessa förhållanden förutsätter drägliga arbetsförhållanden, arbetstider som möjliggör för män och kvinnor att utvecklas till jämställda individer på arbetsmarknaden, inom föreningslivet och som föräldrar. Det är i detta perspektiv vi för fram kravet om sex timmars arbetsdag för alla. Ohälsan breder ut sig Vi är givetvis medvetna om att sextimmarsreformen inte är saliggörande i kampen för bättre arbetsförhållanden, ökad likställdhet mellan könen, längre och meningsfullare umgänge mellan barn och föräldrar. Men den lägger en viktig grund för fortsatt kamp och underlättar uppnåendet av de ställda kraven. Arbetarrörelsens gamla krav om åtta timmars arbete, åtta timmars fritid och åtta timmars sömn ställdes i med jämfört med nu helt andra förhållanden. Arbetsplatserna var mer utspridda och integrerade i boendemiljön. Någon privatbilism existerade inte, kollektivtrafiken var illa utbyggd. Vid tiden för åttatimmarsdagens införande hade således merparten av de arbetande i många fall faktiskt en längre daglig fritid än . Trots de genomgripande förbättringar som genomförts materiellt och socialt har det på detta område inträtt klara försämringar. av alla lönarbetare är t. ex. otillfredsställda med de långa restiderna. Över en miljon människor har en bruttoarbetstid (dvs. arbete plus restid) på . En av åtta är hemifrån mer än enligt . Men det är inte bara arbetsplatserna som blivit större och färre till antalet. Till de långa resvägarna måste vi även lägga centraliseringen av samhällelig och kommersiell service. Små närbutiker har lagts ned i hög takt. Våra inköp måste göras i allt större affärscentra allt längre hemifrån. På arbetsplatserna har inte förhållandena, trots enorma tekniska framsteg, medfört bättre hälsotillstånd - i så fall bara skenbart. Riskerna smyger sig på de arbetande i högre utsträckning . Psykiska störningar, stress, matsmältningsbesvär ökar oupphörligen. De är inga klart synbara åkommor. Men av de totalt 450 000 personer som är borta från sina jobb är 150 000 borta just p. g. a. icke kroppsliga besvär. Detta, som enligt social forskaren rapport kostar samhället , är ensamt ett argument för en snabb nedtrappning av arbetstiden. Mycket talar för att sjukfrånvaron kan komma att sjunka radikalt om arbetstidsförkortningen kombineras med fortsatt kamp mot arbetshets, prestationslönesystem och hälsorisker. Tyvärr visar den färskaste arbetsmiljörapporten, från Fabriks, på försämringar. Med några talande siffror ur verkligheten skall vi något belysa kvinnornas situation: Av 2,6 miljoner kvinnor i arbetsför ålder () yrkesarbetade 1,7 miljoner enligt arbetskraftsundersökningen . (För männen 2,3 miljoner av 2,6). Uttryckt i procent innebär detta att 70 "<> av alla kvinnor arbetar i förvärvslivet (för männen 92 "n). Av de 650 000 personer som jobbar deltid är 600 000 kvinnor. (De resterande 50 000 männen är till övervägande delen äldre). En fingervisning om lönevillkoren ger följande uppgift: Mer än hälften av de 600 000 deltidsarbetande kvinnorna tjänar . Detta trots att nära 70 °i> av dem arbetar . Uppgiften härrör ur jämställdhetsdelegationens undersökning om deltidsarbetande. Kvinnorna har med dagens förhållanden svårt att effektivt sätta sig emot dessa eländiga orättvisor. Kvinnolönerna kan givetvis till en del bekämpas lagstiftningsvägen. Men ekonomisk jämställdhet mellan män och kvinnor kan uppnås först då kvinnorna ges reella möjligheter att jobba på lika villkor med männen. Det förutsätter bl. a. lika arbetstid. Snabbare lösning för vissa grupper Värst utsatta på dagens arbetsmarknad är emellertid med få undantag skiftarbetarna och de med oregelbundna tider. Fördem uppträder problemen i än värre grad. Sömnrubbningar, svårigheter inom familjen, små möjligheter till ett normalt socialt liv är fenomen som tillhör vanligheterna inom denna kategori arbetare. Vi möter dem främst inom vård-, service- och trafiksektorn men även inom industrin. Också kommer en stor del av de löneanställda att arbeta på oregelbundna tider. Bristerna på vårdsidan avslöjar ett oerhört behov av personal under icke kontorstid. Och inom trafik- och servicesektorn kommer kraven på bättre kollektivtrafik, utökad service i bostadskvarteren etc. knappast att innebära en minskning av anställningarna och på andra obekväma arbetstider. Men påfrestningarna för dessa lönarbetare - i särklass utsatta är de som går i kontinuerlig skiftgång - befordrar skyndsamma åtgärder. En arbetstidsförkortning måste för dem påbörjas . På vilket sätt denna förkortning skall genomföras just för denna kategori anställda anser vi ankomma på dem själva och deras fackliga organisationer att avgöra. Huruvida förkortningen tas ut dagvis eller är således inte en uppgift. De tekniska och arbetsmarknadsmässiga svå righeter som åberopas av dem som ställer sig skeptiska till en generell arbetstidsförkortning måste givetvis beaktas, men vi anser inte att de är av sådan art att de nödvändiggör förhalningar. är det så, att de många detaljinvändningarna som ställs till sextimmarsreformen plus stödet för en starkt begränsad dellösning endast tjänar syftet att uppskjuta ett slutgiltigt ställningstagande. Ingenting har framkommit som styrker fortsatta förhalningar. De undersökningar som görs av pågående experimentverksamhet är naturligtvis bra. Men eftersom det av sociala och arbetsmarknadsmässiga skäl till övervägande delen är kvinnor som ställer upp i dessa sextimmarsförsök ger utslagen resultat av föga intresse. Sextimmarsreformen får ju sitt värde först när den omfattar alla arbetande och möjliggör ett lika ansvarstagande på alla samhälleliga områden. De arbetandes rätt till en större del av de enorma kapitalvärden som de skapat kräver nedbantning av arbetstiden för alla 1980 via etappmålet om sju timmar senast 1977. För skiftarbetare och de med oregelbundna tider måste nedskärningen till sex timmars arbetsdag eller 30 timmars arbetsvecka gå snabbare och påbörjas . En nedbantning av arbetstiden med en fjärdedel måste innebära hundratusentals nya anställningar. De rationaliseringar och den ökade arbetshets som blev följden av den tidigare arbetstidsförkortningen måste med kraft bekämpas. Arbetstidsförkortningen skall inte ske till priset av ökad utslitning. Den måste ske på kapitalintressets bekostnad. Detta innebär att flera människor måste utföra de arbetsuppgifter som utförs. Särskilt markant kommer efterfrågan att bli inom den offentliga sektorn, där tekniska förbättringar inte kan ersätta det av människor nedlagda arbetet. Kontakten patient-vårdare t. ex. är redan nu eftersatt, och vården är på sina håll inte ens värd namnet. För att sextimmarsreformen verkligen skall utgöra en standardförbättring för de arbetande måste den följaktligen förbindas med förbud mot ökad arbetshets. Prestationslönesystemet är ett annat gissel som måste bort. Detta är frågor som de fackliga organisationerna ständigt brottas med och som måste ställas med större tyngd i samband med arbetstidsförkortningen. Alla understryker människors rätt till arbete. De många - inte minst de praktiska - hinder som omöjliggör förverkligandet av denna rättighet måste undanröjas. För att arbetet skall ge mening och innehåll fordras inflytande för de anställda över de egna arbetsvillkoren, rätt till en givande fritid och möjlighet att aktivt delta i omdaningsarbetet i samhället, politiskt och fackligt. Sextimmarsreformen måste ses i ett sådant perspektiv. En femte semestervecka och 6 timmars arbetsdag Det aviserade förslaget från semesterkommittén om en femte semestervecka för alla hälsar vi med tillfredsställelse. Det är ett krav som vi under en rad av år fört fram i och som vi nu väntar bli behandlat under innevarande . Emellertid ställer vi oss klart kritiska till dem som förfäktar att förlängningen av semestern står i motsättning till en snabb arbetstidsförkortning. Vi menar att båda reformerna mer än väl är berättigade i synnerhet mot bakgrund av att grupperna med minst slitsamma jobb utan ackordhets i stor utsträckning redan åtnjuter den längre semestern. I sammanhanget bör påpekas att en veckas längre semester motsvarar en dagarbetstidsförkortning på . Mot bakgrund av ovanstående föreslås 1. att hos regeringen hemställer om lagförslag innebärande att sju timmars arbetsdag skall vara genomförd fr. o. m. 1977 och att sex timmars arbetsdag skall vara uppnådd 1980, 2. att hos regeringen hemställer om utarbetande av en plan för en snabbare nedtrappning av arbetstiden till sex timmars arbetsdag eller 30 timmars arbetsvecka för skiftarbetare och jämställda grupper. (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i (vpk) i