mot · FZ021228 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en utredning rörande alkoholistvårdens organisation Alkoholsjukdomama hör till de stora folksjukdomarna. Enligt WHO:s definition utvecklar ungefär 10 96 av den vuxna manliga befolkningen i västerlandet alkoholberoende. För kvinnorna uppskattas andelen till mellan 1 och 3 96, men den andelen växer. I har man t. ex. i undersökt en hel årsklass män alla som var födda - och funnit att var fjärde man i årsklassen registrerats hos nykterhetsnämnd och att 16 96 registrerats två eller . Var tredje patient, som kommer till ett psykiatriskt akutintag, är alkoholist. Räknar man med läkemedelsmissbrukarna stiger siffran med 10 96. Och av dem som är så svårt sjuka att de blir inlagda är mer än hälften beroendesjuka. Bilden blir ungefär densamma om man i stället undersöker ett somatiskt akutintag. Vid ett stort Stockholmssjukhus kunde man en ganska lugn" höstvecka konstatera att 29 96 av alla som kom till mottagningen hade mätbar alkoholmängd i blodet. 25 96 hade en alkoholhalt som skulle ha varit fällande i ett mål om rattonykterhet, och var tionde patient kom upp till mellan 3,1 och . Ingen annan folksjukdom åstadkommer så mycket mänskligt lidande och socialt elände som alkoholismen. De försök som gjorts för att uppskatta vad den ekonomiskt kostar samhället ger knappast exakta besked - ens på miljarden när. Men det borde stå klart för alla att lidandet och kostnaderna är mer än tillräckliga för att motivera nästan vilka motåtgärder som helst - om de bara är effektiva. Det finns ingen universallösning på alkoholproblemet. Att avvisa förslag till dellösningar därför att de är dellösningar är meningslöst. Vi är hänvisade till att försöka förbättra situationen genom en rad olika åtgärder, som var för sig kanske inte ger så mycket men som tillsammans kan vrida utvecklingen åt rätt håll. Alkoholsjukdomarna måste bekämpas med en kombination av alkoholpolitiska medel och vårdinsatser. Och här måste det bli fråga om en verklig samordning. Då de stora alkoholpolitiska reformerna genomfördes och då mellanölet frisläpptes skedde detta utan samtidiga och samordnade insatser i fråga om information, uppsökande verksamhet och de mångfaldigt ökade vårdresurser som skulle ha behövts för att åtminstone begränsa skadeverkningarna. Här begick samhället ett oförlåtligt svek, främst mot de redan alkoholskadade som lämnades att gå under i stort sett utan hjälp, men även mot barn och ungdom. Det blir tillfälle att senare under detta återkomma till alkoholpolitiken i samband med den aviserade propositionen på grundval av alkoholpolitiska utredningens förslag. I denna motion tar vi därför endast upp vårdfrågorna. Enormt vårdbehov - små resurser Sakkunniga läkare och forskare uppskattar antalet vårdbehövande alkoholberoende personer i till minst 300 000. Av dessa får 50 000 hjälp på öppna, kommunala alkoholpolikliniker. Ungefär 17 000 värdas på sjukhusanknutna kliniker och som inlagda patienter. Då en viss dubbelräkning förekommer kan man räkna med att ungefär 60 000 får någon form av vård. Det innebär att bortåt en kvarts miljon alkoholsjuka över huvud taget inte blir föremål för någon som helst behandling. Finns det något vårdområde som är ens tillnärmelsevis så eftersatt? De otillräckliga vårdresurserna är dessutom splittrade på ett sätt som omöjliggör en rationell vårdplanering förden enskilde patienten. Endast på något enda ställe i landet finns vad som kan betecknas som en fungerande vårdkedja. Grunden för en ur patientens synvinkel acceptabel medicinsk alkoholistvård måste vara att denna stora folksjukdom får sina egna behandlingsorgan och sin egen organisation. Härigenom skulle förutsättningar skapas för en förbättrad organisation och bättre personalutbildning, och hållbara rutiner skulle kunna skapas för integrerad medicinsk och social vård. Hur en sådan integrerad och kontinuerlig vårdorganisation kan byggas upp har visats vid , där man med utgångspunkt i sjukhusets alkoholklinik etablerat en vårdkedja som sträcker sig från den första kontakten med socialbyrå, lokal alkoholpoliklinik, polis, akutmottagning etc. via planerad och kvalificerad sjukhusvård till effektiv eftervård, Verksamheten har möjliggjorts genom samverkan mellan sjukhus, kommuner, landsting, staten och frivilliga organisationer. Den vård som ges inom olika delar av samhällets vårdorganisation och även av enskilda organisationer och institutioner är ytterst oenhetlig. T. o. m. på skilda avdelningar inom samma sjukhus kan man finna att alkoholism och andra beroendesjukdomar bedöms och behandlas utifrån vitt skilda doktriner och med vitt skilda metoder. Tar man med även enskilda institutioner, terapeutiska samhällen m. m. blir bilden helt förvirrad. Det är angeläget att en grundlig inventering och utvärdering görs av alla de mer eller mindre sporadiskt förekommande vårdinsatser - eller rättare vårdansatser - som görs på olika håll. 1 motionen 1975:1237 föreslogs inrättande av en medicinsk specialitet för beroendesjukdomar och kraftigt ökade insatser för vidareutbildning av sjuksköterskor och annan personal som nästan helt saknar utbildning för alkoholistvård. Förslagen vann inte bifall, men skälen för dem kvarstår i huvudsak oemotsagda, och behovet av reguljär, kvalificerad utbildning på detta område växer . Inom ramen för en allsidig utredning syftande till en effektiv organisation för vård av beroendesjuka är det ofrånkomligt att även utbildningsfrågorna tas upp på nytt. Sammanfattningsvis anser vi det oundgängligen nödvändigt att allsidigt utreda hela frågan om alkoholistvårdens organisations- och personalutbildningsproblem i syfte att snabbt bygga upp fungerande vårdkedjor med möjlighet att ge adekvat och effektiv vård åt långt fler patienter än som kan tas om hand inom den nuvarande otillräckliga och splittrade vårdorganisationen. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen begär utredning av alkoholistvårdens problem, syftande till att bygga upp fungerande vårdkedjor med adekvat utbildad personal i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. HANS NYHAGE (m) . NISSER (m)