mot · FZ021736 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76:1736 om utredning rörande en energifixerande kretsloppsteknik i avloppshanteringen Industrisamhället har utvecklats och expanderat starkt . Denna utveckling har fört med sig att BNP och levnadsstandard förbättrats avsevärt. Det är därför också naturligt att man har prioriterat den typ av samhällsutveckling där tillgången till olika nyttigheter ständigt ökat. kom man att uppmärksamma en annan sorts konsekvenser, som tar sig uttryck i en accelererande miljöförstöring. Denna är en följd bl. a. av att det produceras allt större mängder avfall. Det får ses som helt naturligt att man genom olika åtgärder försöker motverka avfallets skadeverkningar. Statsbidrag har utgått till olika miljövårdsåtgärder. a. till att bygga många av landets cirka 1 500 kommunala reningsverksanläggningar för avloppsvatten. av befolkningen, dvs. ca 6,7 miljoner människor, är nu anslutna till dem. Driftkostnaderna för dessa anläggningar uppgår till 750 milj. kr. och beräknas stiga. i sådana anläggningar. Filosofin bakom dessa reningsverk är att man med hjälp av dem skall avskilja föroreningarna ur avloppsvattnet och oskadliggöra dem där eller deponera dem på lämpligt sätt. På så sätt räknar man med att behålla sjöar och vattendrag i opåverkat skick, lämpliga för bad och friluftsliv och med ett balanserat växt- och djurliv. Industrisamhällets expansion och den ökande materialomsättningen kan dock inte ses fristående från energiomsättningen i samhället, lika litet som dessa fenomen i sin tur kan ses fristående från miljövårdsfrågorna. Ökande materialomsättning har i själva verket sin grund i den alltmera ökande energiomsättningen, vilken också på flera andra sätt leder till miljöproblem. Även om energi- och materialomsättningen i samhället ännu så länge är relativt blygsam i förhållande till naturens egen - den rör sig - så är den dock fullt märkbar. Vi har börjat märka den genom att avfallshögarna växer och genom att sjöar och vattendrag börjat växa igen snabbare än . Vi har också märkt det genom att vi fått luftföroreningar. Vi kommer också att märka det genom att vissa bristproblem, t. ex. försvårad tillgång till livsmedel, kommer att uppenbara sig. Allt detta är resultatet av ökad materialomsättning, där råvaror - vilka generellt innehåller stora mängder upplagrad energi - omsätts till energifattigt avfall i en allt snabbare takt via de industriella processerna (se fig.). Avfall och biprodukter på låg energinivå Önskade produkter hög energinivå Industri som omvandlar råvaror Råvaror och bränslen på hög energinivå De ökande mängderna och koncentrationerna av olika avfallsämnen representerar i sig betydelsefulla energiflöden. Fysikaliskt och vetenskapligt beskrivs detta med en enkel formel som anger att ju mer koncentrerat och ju högre temperatur ett avfall har i förhållande till sin omgivning dess värdefullare är det. Vårt intresse bör alltså inte riktas på t. ex. ölburkar utspridda i naturen - som vi dock tar hand om av andra skäl - utan på större och mer samlade avfallsströmmar, t. ex. spillvärme, slam från reningsverk eller rökgaser, ur vilka vi kan få nyttigheter. Avfall kan - om det länkas in i energifixerande kretslopp - bli en resurs. Sådana kretslopp kräver teknisk och annan sorts utveckling. Avfall innehåller ofta ämnen som är påtagligt skadliga för miljö och människa. Kretsloppstekniken bör sålunda utformas så att den tar om hand dessa gifter, antingen genom att oskadliggöra eller genom att kapsla in dem. Förebilden till en sådan kretsloppsteknik finns i naturen som - beskrivet med de termer som används i det föregående - samordnar energi- och materialflöden med varandra och med solenergiflödet, mer eller mindre effektivt, vilket resulterar i att nya råvaror och resurser byggs upp av avfallet som vatten och luft renas och förnyas. En konstruktiv naturvårdspolitik borde därför gå ut på att integrera industrisamhället i dessa större sammanhang. Det kan ske genom att man ser till att avfallet från industrisamhället så snabbt som möjligt och i så stor utsträckning som möjligt länkas över till uppbyggnad av nya resurser genom medveten och effektiv styrning av energi- och materialflöden. Det avloppsvatten som rinner till våra kommunala reningsverk innehåller i runda tal uppslammade ämnen . Det innehåller också fosfor och kväve i biologiskt tillgänglig form, dvs. I reningverken separeras större delen av dessa ämnen från vattnet och binds i ca slam, som innehåller torrsubstans och vatten. För att nå detta resultat sätter man in omkring energi. Det erhållna slammet måste sedan tas om hand med en eller flera metoder, såsom förtjockning, rötning, stabilisering, avvattning och torkning. Hälften av slammet används som jordförbättringsmeder, en viss del bränns. Slam med alltför högt giftinnehåll svartlistas, och man känner ingen bättre metod än att deponera det. Reningsverken förmår visserligen skilja vissa ämnen från vatten men gör det genom insats av elektrisk energi och den energi som ligger bakom tillverkning av fällningskemikalier m. m. De frånskilda ämnena används knappast för att bygga upp nya resurser. I stället alstrar de nya problem. I längden är det en dålig lösning att sprida ut slammet på åkrarna på grund av dess giftinnehåll och därför att det är dyrt och energikrävande att hantera och transportera slammet. Vid slamförbränning åtgår stora mängder brännolja, och de olika ingående substanserna - varav många giftiga - släpps ut i miljön med rökgaserna. Man har därvid i stor utsträckning förlorat det separations- och koncentreringsarbete som reningsverken med hjälp av energiinsatser åstadkommit. I naturen skulle 2 organiskt material kunna byggas upp med hjälp av de mängder fosfat och andra närsalter som strömmar till reningsverken och där utfälls för att sedan ingå i slammet. Energin för detta återskapande av resurser kan hämtas från solen. Värdet av denna mängd organiskt material beror av hur långt man låter förädlingsprocessen i naturen gå. Ju högre förädling, desto högre insats av energi, dvs. Omvandlat till cellulosanivå kan per person och år byggas upp. Omvandlat till protein kan samma mängd byggas upp, men kräver då större energifixering. Detta protein kan sedan vidareförädlas till olika typer av livsmedel, t. ex. fisk. Många kommunala reningsverk är små, omkring 900 har färre än 1 000 personer anslutna till vartdera. Ett 60-tal verk har fler än 20 000 personer anslutna till varje verk och stora rörsystem för detta. Slammet från dessa är ett intressant avfall. Det alstras på väl kända platser, i kända mängder och med ett i huvudsak känt innehåll. Det lämpar sig alltså väl för studier och försök kring hur en kretsloppsteknik skulle kunna utvecklas. Karakteristiskt för denna blir att dels återskapa resurser ur avfall, dels oskadliggöra gifter. Detta förutsätter fixering av energi. Kretslopp som utnyttjar biologiska mekanismer och som tar till vara och utnyttjar solenergi fyller de ovan angivna kraven. Biologiska organismer utnyttjar energiinnehållet i avfallet och bygger därigenom upp nya värdefulla resurser, t. ex. mat, fibrer, syre, rent vatten och ren luft. Där sker också ett koncentreringsarbete, som är minst lika viktigt för att vår miljö skall förbli beboelig och produktiv. Således anrikas en del av de gifter (DDT, PCB, andra biocider och tungmetaller), som har hamnat i miljön på grund av den ökade energiomsättningen i samhället, i alger och bakterier i de av våra sjöar och kärr som fortfarande långsamt växer igen. Där kommer de att fällas ut i form av organiskt sediment och vara bundna, åtminstone så länge som syre inte kommer åt att oxidera slammet. I andra miljöer anrikas gifterna i de organismer som tjänar som vår föda - fisk, fågel etc. Det organiska sedimentet i t. ex. ett kärr kommer att omvandlas till kol och olja samt andra mineraltillgångar, t. ex. svavel. Även syre i atmosfären har kommit till på detta sätt. De depåer av kol, olja, mineraler, metaller, syre etc. som vi utnyttjar är resultatet av att sjöar och kärr växer igen för länge sedan med hjälp av samma mekanismer som i de naturliga kretslopp vi kan bevittna . Av vad som anförts framgår det tydligt att vi måste ställa stora och delvis nya krav på naturvården. Det räcker inte att utforma åtgärder, som avskiljer vissa beståndsdelar ur avfall, avloppsvatten och rökgaser och överför dem till slam e. d. En sådan politik skapar fler problem än den löser. En teknik måste utformas så, att avfallsprodukterna så snabbt som möjligt återförs som material för resursuppbyggnad. har beslutat tilldela forskning om biologiska energihushållningssystem 2 milj. kr. för innevarande budgetår. I motionen 1975:2040, vilken låg till grund för riksdagsbeslutet, hänvisades särskilt till möjligheterna att genom anläggandet av speciellt utformade biologiska dammar och odlingsförfarande effektivt tillvarata avloppsvatten från olika källor. I sin forskningsansökan, men jämväl i andra arbeten, har fil. givit exempel på hur en sådan verksamhet kan läggas upp. Delins redogörelse pekar på att man kan producera t. ex. fisk och hektar i lämpligt utformade dammar och då med avloppsvatten som utgångsmaterial. Debatten och utredningarna i anslutning till energibeslutet var nyttiga. Den innebar ett nytt grepp på hela samhällets engagemang i avgörandet av en viktig samhällsfråga. Den innefattade en omfattande kunskapsproduktion och initierade ny forskning och utvecklingsverksamhet. De nya kunskaperna har fått oss att inse hur litet vi egentligen vet om jordens resurser och deras kontinuerliga förändringar genom naturens egen medverkan och genom människans påverkan. Nästan all mänsklig verksamhet kräver teknik och teknisk utrustning. Teknisk utveckling är en av förutsättningarna för samhällets utveckling. Den mänskliga hjärnan tycks vidare fungera så att tekniska innovationer är lätta att åstadkomma, i varje fall lättare än att skapa goda sociala strukturer inom och mellan nationerna och att tillgodose människans andliga behov. Allmänheten har visat sig hysa en viss misstro mot teknisk utveckling, poängterad under energidebatten. Denna misstro kan ibland ta sig uttryck i kritik mot tekniken i sig. Vanligare är dock att den avser inriktningen av den tekniska utvecklingen. En inriktning som inte främjar mänsklig utveckling är beklaglig och har inte heller stöd hos de människor, ingenjörerna, som har att arbeta med teknisk utveckling. I stadgarna för , CF-STF - tidigare - är t. ex. målet bl. a. formulerat så, att organisationen skall verka för teknikens utveckling i människans och samhällets tjänst. Samhället har att styra inriktningen av denna utveckling. För detta krävs att samhällets beslutsfattare är informerade om möjligheterna till teknisk utveckling. Inriktningen av den tekniska utvecklingen skall naturligtvis inte styras av tekniska faktorer. Dessa blir bara avgränsande och dimensionerande i fråga om möjligheterna till resursernas användning. Det finns en bred uppslutning bakom strävan att värna om sysselsätt ningen, bakom ambitionerna att vårda miljön, att hushålla med energi, att minska vår sårbarhet för störningar utifrån och att nå balans i utrikesbetalningarna ävensom för intresset att bygga vidare på vårt industritekniska kunnande. Det i motionen beskrivna exemplet med kretsloppsteknik för avloppsvatten illustrerar ett synsätt och en för det svenska samhället konstruktiv och intressant utvecklingslinje. Tekniken att ta till vara samlade avfallsströmmar (t. ex. spillvärme, slam från reningsverk och rökgaser) genom att länka in dem i energifixerande kretslopp som bygger upp nya resurser måste undersökas närmare och möjligheterna utvärderas på alla de områden och verksamheter i samhället där stora mängder energi omsätts och stora avfallsströmmar uppkommer. Det är därför lämpligt att olika berörda organ i sina respektive verksamheter prövar betydelsen av och möjligheterna med en teknisk utveckling som beskrivits i det föregående. Forskningsfmansierande och för forskning programformulerande organ inom såväl energi- som miljöområdet (bl. a. forskningsberedningen, energiforskningsdelegationen, miljövårdsberedningen, styrelsen för teknisk utveckling och ), utredande organ (bl. a. energipolitiska delegationen, utredningen om energiplanering, styrelsen för sekretariatet för framtidsstudier och samarbetskommittén för långsiktsmotiverad forskning), organ med reglerande eller andra myndighetsutövande uppgifter på motsvarande områden (bl. a. statens industriverk, ) bör ges i uppdrag att inom ramen för den normala verksamheten och utan särskilda medelstillskott analysera betydelsen av och möjligheterna med en ny, energifixerande kretsloppsteknik eller med de delar av denna teknik och bakomliggande synsätt som kan appliceras på kort eller i verksamheter av infrastrukturell, miljövårdande, energiförsörjande eller resurshushållande karaktär. bör ges i uppdrag att analysera förutsättningarna att utnyttja den i motionen beskrivna kretsloppstekniken inom i första hand den kommunala avloppshanteringen. En sådan analys förutsätter såväl uppföljning av pågående forskning på området som initierande av praktiska försök. Mot bakgrund av vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen anhåller att får i uppdrag att analysera förutsättningarna för ett utnyttjande av i motionen beskriven energifixerande kretsloppsteknik inom den kommunala avloppshanteringen, 2. att hos regeringen anhåller att övriga i motionen angivna myndigheter och organ får i uppdrag att analysera förutsättningarna och möjligheterna med en energifixerande kretsloppsteknik i verksamheter av infrastrukturen, miljövårdande, energiförsörjande eller resurshushållande karaktär i enlighet med vad som anförts i motionen.