mot · FZ02927 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 927 om en utredning rörande förmögenhetsfördelningen Hur stora kapitaltillgångar har vi i vårt land? Ingen vet säkert - ens på 100 eller 200 miljarder när. har dock gjorts försök att uppskatta vår samlade nationalförmögenhet. uppskattades den till 15 miljarder och för till 239 miljarder, mätt i respektive års priser. antas nationalförmögenheten vara 650 miljarder och för i storleksordningen 1 000 miljarder. Man har anledning att göra stora reservationer när det gäller de beräkningar av nationalförmögenheten som gjorts. Totalsiffran bygger på en rad ganska inexakta uppskattningar som kommit fram enligt olika metoder för olika områden. tar man försäkringsvärdena som utgångspunkt, ibland uppskattar man tillgångarnas värde efter en bedömning av deras framtida avkastning. Detta innebär att nationalförmögenheten kommer att bli beroende av rådande förväntningar om företagens avkastning, av den räntefot man väljer för att kapitalisera denna avkastning osv. Tyvärr lider beräkningarna av den svenska nationalförmögenheten inte bara av stor osäkerhet. Deras användbarhet begränsas dessutom av att man nöjt sig med en grov uppdelning av kapitalet på olika användningsområden. Vad som från fördelningssynpunkt skulle ha varit angeläget, nämligen en uppdelning efter ägare och nyttjare, saknas på det hela taget. Diskussioner om den personliga förmögenhetsfördelningen grundas som regel på taxeringsstatistiken. Denna ger nämligen den enda återkommande redovisningen av fysiska personers förmögenhet. Beklagligtvis ger denna statistik en synnerligen ofullständig bild. Orsakerna är bland annat följande: Taxeringsstatistiken gäller bara sådana förmögenheter som är tillräckligt stora för att komma över skattepliktsgränsen (. Statistiken omfattar bara deklarerade tillgångar. För det första finns det viktiga tillgångar som inte är skattepliktiga och som därför inte tas upp i deklarationen. Det gäller bland annat värdet av kapitalförsäkringar samt vissa lösören som är avsedda för personligt bruk. För det andra är falskdeklaration tyvärr en inte alldeles sällsynt fågel. Det förekommer underdeklaration av redovisade tillgångar. Till stor del får man lov att göra en försiktig värdering av vissa tillgångar. vikt är därvid att fastigheternas taxeringsvärden avviker från marknadsvärdet. I sparundersökning för gjordes en mer ingående beräkning av hushållens tillgångar. Man fick då fram ett kapital på drygt 81 miljarder att jämföra med taxeringsstatistikens knappt 28 miljarder . Enligt låginkomstutredningen kunde man även för uppskatta att grovt räknat bara en tredjedel av hushållens samlade förmögenhet redovisas i den årliga förmögenhetsstatistiken. I en vid avslutad studie över förmögenhetsfördelningen hävdas däremot att endast omkring en tiondel av hushållens verkliga förmögenhetssumma kommer fram i skattestatistiken. undersökte hur stor andel av förmögenhetssumman som tillfaller de största förmögenheterna. Man utgick därvid från taxeringsstatistiken. Andel av förmögenheterna och deras motsvarande andel av formögenhetssumman Andel av Motsvarande andel av förmögenhetssumman De tal som står inom parentes är uppskattade med större felrisk än de övriga. Förmögenheterna är ordnade i fallande storlek. Källa: V, SOU 1968:7 Vilka slutsatser kan dras av dessa siffror? Ja, absolut inte de bestämda uttalanden som ibland gjorts i debatten beträffande förmögenhetsfördelningens utveckling. För det första kan variationerna i aktiekurserna påverka procentandelarna enstaka år. Aktieinnehavet är starkt koncentrerat till de största förmögenheterna. var aktiekurserna exempelvis lägre än 1964, och man kan därför räkna med att man 1966 fått en något jämnare fördelning. För det andra är felmarginalerna stora. Uppgifterna för de 1, rikaste är särskilt osäkra. Vad man kanske kan säga om dessa siffror är att de befäster intrycket av en stor stabilitet i de stora förmögenheternas fördelning. har det endast skett obetydliga förskjutningar i fördelningens utseende. Enligt koncentrationsutredningen gäller motsvarande för . En slutsats kan således bli att det inte skett någon påtaglig utjämning i förmögenhetsfördelningen såsom denna framgår av taxeringsstatistiken. På grundval av uppgifter års självdeklarationer gjorde kapitalskatteberedningen en specialundersökning av förmögenheterna . Summan av redovisade tillgångar var drygt 150 miljarder och redovisade skulder knappt 50 miljarder, vilket alltså ger en nettoförmögenhetssumma på ca 100 miljarder. Till skillnad från koncentrationsutredningen tar man med tillgångarna för samtliga inkomsttagare - inte enbart för dem som når upp i en förmögenhet på . (dåvarande skattepliktsgräns). De värden som inte kommer med är framför allt följande: tillgångar i försäkringsfonder och vissa lösören som inte behöver deklareras, skillnaden mellan marknadsvärdet och taxeringsvärdet för fastigheter samt genom falskdeklaration undanhållna värden. Kapitalskatteberedningens siffror visade en mycket ojämn förmögenhetsfördelning. Mer än 1,5 miljoner skattskyldiga, dvs. , saknade förmögenhet. Sammanlagt låg nästan 3,3 miljoner (85,8 96) förmögenhet. I denna helt dominerande grupp fanns av förmögenhetssumman. Denna breda bas kan jämföras med den tunna toppen av förmögenhetsägare ovanför skattepliktsgränsen. Bara ca 210 000 skattskyldiga eller kom över den dåvarande gränsen på . Denna ganska exklusiva grupp tog hand om nästan hälften (48,1 96) av förmögenhetssumman. Allra högst upp finnér vi miljonärerna, som bara utgjorde en tusendel av de skattskyldiga men som ändå tog av förmögenhetssumman. Invändningen kan göras att de som kapitalskatteberedningen redovisade utan förmögenhet i många fall faktiskt hade nettotillgångar i form av möbler, husgeråd och annat som inte behövde deklareras. Å andra sidan bör man notera låginkomstutredningens bedömning att utelämnande av bland annat tillgångarna i försäkringsfonder (drygt 17 miljarder vid slut) innebar en klar undervärdering av förmögenheterna, främst bland hushåll i högre förmögenhetsklasser. Man vet därför inte säkert om den faktiska förmögenhetsspridningen var större, mindre eller lika stor som den spridning som redovisades i kapitalskatteberedningens material. gav regeringen statens industriverk i uppdrag att göra en studie rörande ägandekoncentrationen i det privata näringslivet. Enligt direktiven borde studien i möjligaste utsträckning ansluta sig till koncentrationsutredningens tidigare arbete. En uppfattning skulle kunna erhållas om ägandets och de stora förmögenheternas struktur. Vid institutet för social forskning har skett en kartläggning av förmögenhetsstrukturen och förmögenhetsfördelningen i . Kartläggningen utfördes med hjälp av redan existerande material. Utredningsmannen har för avsikt att fortsätta med studier kring inkomst- och förmögenhetsfördelningen. Slutligen förtjänar nämnas att gjort tabeller för realkapitalstocken för hela ekonomin och för den offentliga sektorn. Samlad utredning om förmögenhetsfördelningen Redogörelsen i det föregående har visat att det finns allvarliga brister i statistiken över den faktiska förmögenhetsfördelningen. Inte heller nu planerade eller pågående projekt kommer att väsentligt ändra denna bild. Att utläsa tendenser till förändringar i förmögenhetsfördelningen är svårt. Med hjälp av de föga känsliga statistiska instrument som står till förfogande går det i varje fall inte att registrera en klar och entydig utveckling i utjämnande riktning. Det är därför angeläget att ta ett samlat grepp när det gäller förmögenhetsutvecklingen i . Det är önskvärt att göra noggranna beräkningar av den faktiska kapitalfördelningen och försöka kartlägga pågående trender. Förmögenhetsutvecklingen får därvid inte isoleras från inkomstutvecklingen. Utgångspunkt för arbetet bör vara att ta fram underlag för åtgärder som leder till förmögenhetsutjämning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en samlad utredning om förmögenhetsfördelningen i syfte att åstadkomma en jämnare fördelning.