mot · FZ021446 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 1446 av i m. fl. om en översyn av vårdutbildningen Utbildningen av vårdpersonal har inte smidigt kunnat anpassas till nya förhållanden på det sätt som varit önskvärt. Genom förändringar av sjukvårdens innehåll och omfattning har en ökad specialisering och differentiering skett. De därigenom nya utbildningskraven har mötts med ett allt större antal specialutbildningar. Detta förhållande torde bl. a. vara orsaken till den otillfredsställande situation som ofta relateras i sjukvårdsdebatten, där man pekar på att en patient ständigt möter ny vårdpersonal som endast sköter sin specialiserade arbetsuppgift. En snabb och ständig strukturomdaning av sjukvården har skett och sker än . Större vikt läggs inom sjukvården vid den öppna och den förebyggande vården. sker en förändring där miljöfaktorer ses som allt betydelsefullare vid en analys av varför sjukdomstillstånd uppstår. Dessa förändringar aktualiserar krav på förändringar i vårdutbildningen. Denna har lidit av en viss eftersläpning i förhållande till utvecklingen av vården. Inom vårdutbildningen finns två huvudproblem. Det första problemet är bristen på arbetskraft, dvs. utbildningskapaciteten motsvarar inte arbetsmarknadens och individernas efterfrågan. Det är detta problem som mest har uppmärksammats i den allmänna debatten. Vi vill här peka på de akuta svårigheterna när det gäller tillgång på sjuksköterskor och sjukgymnaster. Dessa frågor måste åtgärdas genom en utökad utbildning. Det andra problemet som är allvarligare är den bristande överensstämmelsen mellan vårdutbildningens organisation och innehåll, ställd i relation till övergripande målsättningar för vårdområdet. I och med den översyn av läroplanerna till vårdutbildningarna och arbetet med U 68 bör dessa brister rättas till. Det pågående översynsarbetet bör intensifieras. Bristsituationen är främst ett ekonomiskt problem och bör självfallet lösas genom att samhället ställer resurser till förfogande för att utöka kapaciteten på de vårdutbildningar som efterfrågas. Men det är också fråga om organisations- och planeringsproblem inom utbildningen. Det andra och långsiktigt mest allvarliga problemet gäller utbildningens innehåll och måste angripas från pedagogiska utgångspunkter och med utgångspunkt i klart formulerade målsättningar för utbildningsinsatserna. 1975/76: 1446 I en studieorganisatorisk översyn är det viktigt att på det gymnasiala stadiet få till stånd gemensamma grundkurser eller basutbildningar för breda verksamhetsfält. Det bör även övervägas om det finns möjlighet att inordna ungdomsutbildning och vuxenutbildning som delar i ett gemensamt utbildningssystem, präglat av återkommande utbildning. Från samarbetssynpunkt är det värdefullt om personal har en likartad grundutbildning, oberoende av vilken funktion man har inom sjukvårdsorganisationen. En innehållsmässig samordning är en förutsättning för en rationell studieorganisation. Därjämte behöver det ske en samordning mellan gymnasial utbildning och högskoleutbildning på vårdområdet samt också formerna för övergången mellan stadierna. Utbildningssystemet bör formas till en helhet, med ett naturligt samband mellan den grundläggande basutbildningen och den successiva differentiering som leder fram till specialkunskaper. Tillgången till praktikplatser och praktikens inriktning mot olika vårdområden har kommit att bli styrande faktorer för vårdutbildningen. Utvecklingen med en ökad satsning på långtidsvård och öppen vård i kombination med den ökade specialiseringen inom hela vårdsektorn innebär att praktik fordras från en rad olika specialiteter. som antalet praktikplatser i mindre vanliga specialiteter varit otillräckligt står praktikplatser outnyttjade inom långtidsvården - den sektor som är under stark tillväxt och har ett stort personalbehov. Den beskrivna situationen har en avgörande betydelse i vad gäller möjligheten att kvantitativt ökcT utbildningen. Det är viktigt att landstingen får ökade möjligheter att intensifiera sin utbildningsverksamhet. då vårdsektorn byggts ut kraftigt har antalet examinerade sjuksköterskor stagnerat eller till och med gått tillbaka något. examinerades 2 823 sjuksköterskor och 1974-1975 2 769. Det är nödvändigt att angripa dessa företeelser i avseende både på en lösning av de akuta problemen och för att finna mera långsiktiga lösningar. Det måste finnas praktikplatser som svarar mot vårdsektorns kvantitativa utveckling och framtida inriktning. I nuvarande situation gäller det att särskilt öka praktiken inom långtidsvården och den öppna vården. Enligt vår mening är det angeläget att praktikanterna får för utbildningen meningsfulla uppgifter i de ordinarie arbetsteamen. En möjlighet att minska behovet av praktiktjänstgöringar är att ägna ökad uppmärksamhet åt inskolningen i arbetslivet och att därmed kunna reducera vissa praktikmoment i utbildningen. Särskilt när det gäller vidareutbildning av sjuksköterskor 1975/76: 1446 kan praktiktjänstgöring på betald arbetstid vara en möjlig väg att minska behovet av särskilda praktikplatser. Inte minst för att klara rekryteringsproblemen vid långvården kan en sådan lösning vara lämplig. Personalomsättningen på vårdområdet är oroväckande hög. En betydande del av de legitimerade sjuksköterskorna arbetar inte inom yrket, och av de yrkesverksamma är en stor grupp deltidsarbetande. Anledningen till detta förhållande är inte helt klarlagd. Eventuella samband mellan denna situation och utbildningen bör klarläggas. Ett förhållande som bör uppmärksammas i detta sammanhang är behovet av ökade syo-insatser i den teoretiska utbildningen. Det finns anledning att så långt som är möjligt öka treterminsutbildningen. Det har skett en successiv förskjutning av ansvarsförhållanden och kompetens för olika arbetsuppgifter inom sjukvården. Vissa arbetsuppgifter, som tidigare utfördes av läkare, sköts nu av sjuksköterskor. Sjuksköterskornas arbetsuppgifter har på liknande sätt övergått till undersköterskor osv. Det har varit en riktig och nödvändig utveckling för att få till stånd en ändamålsenlig sjukvårdsorganisation. Genom det läroplansarbete som . pågår kan förutsättningar skapas att fortsätta denna utveckling. Genom en gemensam basutbildning och ett system med återkommande praktik och utbildningsperioder kan personalen successivt växa in i mera kvalificerade arbetsuppgifter. Det är angeläget att noga studera möjligheterna i detta avseende. I motionen har vi konstaterat att situationen inom vårdutbildningen är sådan att den orsakar problem inom vårdområdet. Det gäller såväl den kvantitativa omfattningen av utbildning som utbildningens inriktning mot olika ämnesområden. Vi har pekat på vissa möjligheter till genomgripande förändringar av den nuvarande utbildningssituationen. har man genomfört en utredning om dessa frågor, det s. k. (riktlinjer för utarbetande av läroplaner inom vårdområdet). är nu färdigt. Grunden är då lagd för att intensifiera läroplansarbetet och att göra en översyn av vårdutbildningen. För att lösa de akuta problemen inom vårdutbildningen måste emellertid redan nu vissa konkreta initiativ tas. Det gäller att öka omfattningen av vårdutbildningen och att få fram praktikplatser i tillräcklig omfattning. En möjlig väg i detta sammanhang är att landstingen ges vidgade möjligheter 1975/76: 1446 att genom smärre justeringar i utbildingarna få möjlighet att öka volymen. Särskilt gäller det att göra sådana justeringar sorn kan motiveras av den framtida vårdsituationen. Sådana förändringar som begränsar möjligheterna på arbetsmarknaden inom andra landsting kan dock inte accepteras. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära en utredning, vil ken skyndsamt bör se över utbildningen på vårdområdet och framkomma med förslag, innebärande en bättre samordning av utbildningsresurserna och att därvid särskilt beaktas den låga yrkesintensiteten hos sjukvårdsutbildade, praktikplatssituationen och behovet av ett intensifierat läroplansarbete, i enlighet med vad som anförts i motionen () i Skärstad () () () () ()