mot · FZ02748 · 1976-01-23 00:00:00 — Motion 1975/76:748 av och om sjukvården för invandrare Invandrarna i utgör omkring 400 000. De flesta kommer från nordiska länder, men antalet från exempelvis , och är också betydligt; invandrade brutto från 18 600 personer, från 7 500 och från 37 900. För många av dessa relativt nyinflyttade måste man utgå från att deras kunskaper i svenska språket särskilt sådant det skrivs av myndigheter och ännu mera deras förmåga att läsa detta språk är betydligt lägre än hos infödda medborgare. Svenska samhället har vidtagit en rad åtgärder för att hjälpa invandrarna till en standard motsvarande andra medborgares. Sålunda har man gjort en del på sjukvårdsområdet för att hjälpa invandrarna med deras speciella språksvårigheter. 1970 sände ut en cirkulärskrivelse till landstingens förvaltningsutskott, vari det rekommenderades att landstingen skulle bekosta tolkservice inom hälso- och sjukvården. sände en rundskrivelse till bl. a. landets läkare i vilken man betonade att personer som inte har svenska som modersmål får problem då de söker vård. Samtal via tolk kan vara till god hjälp men är otillfredsställande, när patienten söker för psykiska eller psykosomatiska besvär. bättra invandrarnas möjligheter särskilt i den psykiatriska vården men också inom hälso- och sjukvården i övrigt vill kartlägga tillgången på språkkunnig sjukvårdspersonal i första hand läkare. De åtgärder som vidtagits för att underlätta för invandrarna i sjukvårdssammanhang framstår dock som otillräckliga när man beaktar alla problem av social och medicinsk karaktär, som möter en invandrare, då han drabbas av en viss tids ohälsa. Vi vill här nämna som exempel några sådana problem, som mött invandrare och som i viss mån kan sägas vara specifika för dem. då var diktatur fanns det här åtskilliga politiska flyktingar från detta land. Många av dem var unga män, som måst lämna sitt land efter det att de deltagit i motståndet mot diktaturen. Dessa politiska flyktingar kunde ej återvända till sitt land; var de medvetna om att deras anförvanter, som var kvar i , utsattes för trakasserier. Brev från till de politiska flyk 1975/76: 748 tingarna blev konfiskerade och om en flykting sökte sända pengar till sina gamla föräldrar i hemlandet, så kom de inte fram. Dessa flyktingar led ofta av svåra nervösa besvär, sömnsvårigheter och magsmärtor. Många av dem rökte upp till 60 cigarretter . Läkare kunde alltså konstatera, att dessa patienter hade svåra problem, både socialt och medicinskt. Med sina ofta bristande kunskaper om dessa patienters bakgrund och hela deras aktuella situation, hade sjukvården och de sociala myndigheterna därmed icke möjlighet att ge dem en lika meningsfull hjälp, som hade kunnat komma svenska medborgare till del. I andra fall har invandrare kommit till vårt land i små grupper, unga familjer med små barn och någon äldre kvinnlig släkting som följt med för att hjälpa till i hushållet. , då barnen går i skolan och inte behöver så mycket tillsyn, upplever stundom den unga familjen den äldre släktingen som en börda. Hon har inte lärt sig svenska och har ingen yrkesutbildning från hemlandet, där hon i många fall fått slita hårt i tungt praktiskt arbete. Det finns exempel på att dylika kvinnor blivit sittande i hyreslägenheter , helt isolerade då de på grund av språksvårigheter inte har någon att tala med. Då de försökt gå på omskolningskurser, har de svårt att klara av dessa. Bland invandrarna kan man möta en annan syn på kvinnans ställning i samhället, än den som är den gängse i vårt land. I deras hemland är det ibland inte vanligt eller kanske inte ens accepterat, att kvinnan har förvärvsarbete, eller att hon ensam vistas utom hemmet annat än då hon utför ärenden som är förknippade med hushållet. I sina respektive hemländer har dessa kvinnor en nära kontakt med varandra, men i vårt land blir de lätt isolerade från omgivningen. De hindras ofta av sin familj att lära sig svenska språket, eftersom det inte går an att de ensamma deltager i kurser. Denna isolering leder ofta till psykosomatiska besvär som huvudvärk, magbesvär och fetma. Även i dessa fall har en svensk läkare svårt att ge kausal terapi. Vi erinrar slutligen om ett ärende som föranlett uttalande av JO, (1086/75). Detta ärende hade föranletts av en skrivelse från en praktiserande allmänläkare och avsåg en sjuk kvinnlig invandrare, som därför att hon inte förstod svenska inte fått klart för sig att hon led av en allvarlig sjukdom. Hon var sjukskriven till men arbetade för mycket , varför drog in hennes sjukpenning, för övrigt utan att underrätta henne om möjligheten att överklaga kassans beslut. Detta i sin tur medförde att hon åtog sig heltidsarbete, vilket ledde till att hon fick ett återfall i sin allvarliga hjärtsjukdom. JO uttalar i ärendet bl. a., att invandrare självfallet ofta har behov av att genom myndighet få upplysningar om gällande bestämmelser på 1975/76: 748 visst område och att behovet av sådan information kan anses vara avsevärt större för personer som ej behärskar svenska språket, än för andra personer som vistas här i landet. JO anser att det i sådana fall är av särskild vikt att myndighet genom användandet av tolk ser till att den som åtgärden riktar sig emot får klart för sig vad saken gäller. Det bör enligt JO vara ett självklart led i servicen hos exempelvis försäkringskassorna och socialbyråerna, att man hjälper invandrarna till rätta, så att de inte gör rättsförluster på grund av bristande kunskaper om språket och systemet. Vi anser det nödvändigt att dessa och sammanhängande problem kartläggs genom en särskild utredning, och att denna utredning även får till uppgift att föreslå ändringar ägnade att lösa problemen. I avvaktan på en sådan utredning bör i varje landsting om möjligt inrättas särskilda konsultläkartjänster för immigranter, förslagsvis knutna till länsläkarinstitutionerna. Dessa tjänster skulle då besättas med läkare, som invandrat från respektive länder och som genomgått speciell utbildning rörande den svenska hälso- och sjukvårdssektorn samt socialvården. Det borde även ske en återkommande rapportering till om vilka problem som vid olika perioder uppstår för olika invandrargrupper. Viss kontakt skulle även kunna knytas mellan immigrantläkarna och de socialmedicinska institutionerna vid våra universitet, där man kunde inleda forskning med syfte att på bästa sätt söka lösa invandrarnas problem. Med hänsyn till vad ovan framförts föreslår vi att 1.hos regeringen hemställer om utredning rörande invandrarnas speciella sjukvårdsbehov, 2. uttalar sig för inrättandet av immigrantläkartjänster enligt vad ovan föreslagits. () ()