mot · FZ021281 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1281 av m. fl. Den svenska sjukvården har byggts ut i snabb takt, och den medicinska kvaliteten på sjukvården är hög. Trots detta känner många människor en stor otrygghet gentemot sjukvården. I en partimotion från 1975/76:269 har förslag lagts fram om mänskligare vård och om ett system med husläkare åt alla. 1 denna motion diskuteras frågan om patienternas rättigheter och integritet. För dem som tas in på sjukhus gäller att de är relativt svaga och därför inte kan driva sina krav på t. ex. information eller annorlunda medicinering lika lätt som friska människor. Beroendet av sjukvårdspersonalen kan bli större och tacksamheten för olika åtgärder ofta överdriven. Att få ett glas saft eller att slippa ett plågsamt rutinprov är något som kan vara tillräckligt för att den sjuke i övrigt kan uppge ett krav på människovärdig behandling. De korta stunder, då läkarna besöker sjukrummet, vågar eller orkar den sjuke sällan använda för att föra fram krav på information eller annan behandling. Kraven måste därför oftast framföras av anhöriga och är då beroende av de anhörigas intresse och vilja att ta sig an den sjuke. För den som läggs in på sjukhus gäller också att det drastiska miljöbytet är en svår påfrestning. I många fall är det äldre människor, som legat på sjukhus och som har starkt inrotade vanor. På sjukhuset får de vänja sig vid nya matvanor och nya sovtider. De tvingas tillbringa tillsammans med främmande människor med andra vanor och andra intressen. 1 vissa fall måste naturbehoven skötas i sjuksalen i andra människors åsyn. Allt detta bidrar till att hos en del av patienterna skapa starka ångestkänslor, som inte kan brytas om inte patienten får ett enskilt rum eller kan erbjudas annan form av enskildhet. Patienten skall vara den centrala personen i vårdarbetet. Han eller hon skall utförligt informeras om sin sjukdom och de behandlingsmöjligheter som finns, så att hon själv kan välja medel eller metoder för att bli frisk. Patienterna måste upplysas om att det är de som ytterst har rätten att bestämma vilka undersökningar eller behandlingar som skall utföras på dem. Patienterna måste alltså få en fullständig, adekvat och begriplig information om sin egen situation. Patienterna måste få en ovillkorlig rätt att ta del av sina egna patientjournaler och andra handlingar som rör dem. Sjukvårdshuvudmännen kan lämpligen tillhandahålla särskilda formulär, på vilka man rekvirerar sin egen patientjournal. Informationen till läkare och patienter om biverkningar från läkemedel måste vidare förbättras. Alla läkemedelsförpackningar bör innehålla en de klaration om sannolika biverkningar samt upplysningar om vilka andra mediciner som är oförenliga med preparatet. Läkarinstruktionen bör ge sådana föreskrifter, att läkarna har skyldighet att meddela sina patienter och även deras anhöriga om riskerna för biverkningar av medicin. En viktig förutsättning för förtroendet mellan patient och läkare är att patienten skall kunna lita på att uppgifter om honom eller henne inte förs vidare till andra. Enligt en utredning gjord av Spri finns inte mindre än 23 olika fall, där anmälningsplikt föreligger mellan läkare och olika myndigheter. Det är således inte för mycket sagt att uppgifter om enskilda människor som lämnas i vårdsituationer bollas mellan olika myndigheter. På denna punkt måste integritetsskyddet för den enskilde patienten stärkas. Tystnadsplikten för läkare och annan vårdpersonal måste utökas. Journalerna bör i princip betraktas som patientens egendom och inte utlämnas till annan myndighet utan patientens godkännande. Möjlighet måste också finnas för patienten att få direkt felaktiga eller kränkande uppgifter i journalen borttagna. För att tillvarata patienternas rättigheter bör en särskild vård- eller patientombudsmannainstitution inrättas inom varje landstingsområde. Ombudsmannen, som skall ha en från sjukvårdshuvudmännen fristående ställning, skall ha till uppgift att hjälpa patienterna och deras anhöriga i rättsfrågor och rättstvister med sjukhusledningen. skall också göra erforderliga utredningar i sådana ärenden. Patienterna bör orienteras om vårdombudsmannainstitutionen och dess uppgifter. Ett annat problem gäller möjligheterna för den enskilde att erhålla ersättning för lidande, skador eller förlorad arbetsförmåga till följd av feldiagnos eller felaktig behandling. Den införda patientförsäkringen innehåller många positiva inslag men också påtagliga brister. För att garantera alla patienter samma försäkringsskydd vid inträffat skadefall inom hälsooch sjukvården bör patientförsäkringen inordnas i en patienträttighetslag. I denna lag bör finnas ett stadgande om alla sjukvårdsinstitutioners skyldighet att teckna och vidmakthålla en allomfattande patientförsäkring. Detta är viktigt med tanke på att flera icke-officiella sjukvårdsinstitutioner icke anslutit sig till patientförsäkringen. Det bör också finnas en skyldighet för sjukvårdshuvudmännen att till försäkringen anmäla alla tänkbara skadefall. Patientförsäkringen bör vidare utvidgas till att gälla också sådana skador som inträffat föreden 1 januari 1975.1 detta sammanhang bör vidare nämnas kravet på att inom sjukvården införa ett strikt skadeståndsansvar, där således icke fel eller försummelse skall behöva konstateras för att ersättning skall utgå. Härigenom undviks också att ersättningsärendena får karaktären av en partsuppgörelse mellan patient och läkare. För att förbättra vården och stärka patienternas integritet måste också vårdpersonalen få bättre arbetsmöjligheter. I 1975:17 beskriver en Stockholmssjuksköterska arbetssituationen på följande sätt: Arbetsmiljön skrämmer bort sjuksköterskorna. När avdelningar kopplas på grund av personalbrist får en enda sjuksköterska ansvar för kanske fyra avdelningar. Har man inte tillräcklig utbildning eller är ovan utsätts man för en fruktansvärd press. Personal som behöver handledning av en sjuksköterska får sköta sig själv, kontakter med anhöriga hinner man inte med, patientkontakterna blir lidande. Utbildningen av sjuksköterskor och annan vårdpersonal måste därför utökas både kvantitativt och kvalitativt. Inte minst är det viktigt att vårdpersonalen ges patientpsykologiska insikter. Det är också viktigt att vårdpersonalen ges ett ökat medinflytande och att klyftorna mellan olika personalkategorier inom sjukvården minskas. Härigenom kan också den löpande vården av patienterna förbättras. Sådana åtgärder för att förbättra närdemokratin och medinflytandet på vårdområdet har närmare skisserats i motionen 1975:778. Arbetet på att förbättra rättsläget för patienter och andra som är intagna på anstalter av olika slag måste alltså fortsätta. har i uppgift att göra en allsidig översyn av bl. a. reglerna om sammansättning och verksamhet. Utredningen har också i uppdrag att överväga andra rättssäkerhets- och integritetsfrågor inom sjukvården. Tiden är emellertid nu inne för att försöka få ett mera samlat grepp om dessa frågor. Patienternas rättigheter bör garanteras i en särskild patienträttighetslag. bör därför få i uppdrag att pröva denna fråga, och bör utredningens sammansättning vidgas. Med anledning av vad som ovan anförts hemställes att hos regeringen begär att medicinalansvarskommittén får i uppdrag att utarbeta förslag till patienträttighetslag i enlighet med vad i motionen anförts.