mot · FZ021271 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om skydd mot barnolycksfall, m. m. Lika många barn dör nu på grund av olycksfall som , Olycksfallsdödligheten för 1-14 åringar är med andra ord i stort sett oförändrad medan den totala barnadödligheten starkt har reducerats. Detta innebär att barnolycksfallen svarar för av all dödlighet i denna åldersgrupp. Något mer är en tredjedel av dödsfallen är trafikolycksfall, knappt en tredjedel förorsakas av drunkning och resten av olika olycksfall sker framför allt i hemmen. Den s. k. Stockholmsundersökningen visade t. ex. att vart tionde barn i måste uppsöka läkare efter ett olycksfall. I en Östersundsundersökning redovisas likartade resultat, men i denna undersökning analyserades också orsaksförloppet och orsakssammanhanget vid barnolycksfall. Det visade sig att i av fallen var risker i miljön avgörande för olycksfallen. Bristfällig övervakning och tillsyn svarade för . Undersökningen visar att de flesta olycksfallen är onödiga, dvs. de hade gått att förhindra. Inte av olycksfallen var förhinderbara med enkla förebyggande åtgärder. Olycksfallen inträffar oftare under skoltid än under fritid, och olycksfallsrisken är större för barn i storstadsområden. Man har beräknat att kräver 200 000 barnolycksfall läkartillsyn. Barnolycksfallen är ett av de dominerande problemen inom den förebyggande barnhälsovården. Barnolycksfallen måste betraktas som ett betydande samhällsmedicinskt problem. Förutom den mänskliga tragedi en svår barnolycka innebär för barn och familj, innebär vården av alla skadade barn betydande kostnader för samhället. Genom en allmän föräldrautbildning och genom en god kollektiv barnomsorg bör förmodligen en del olyckor kunna förhindras. Men den stora insatsen måste göras av de som planerar barnens miljö, både ute och inne, dvs. stadsplanerare och miljöplanerare. Om barnens farliga miljö kunde ersättas med barnvänliga miljöer skulle förmodligen många riskfaktorer för olycksfall försvinna. Det saknas i och för sig inte engagemang i denna fråga. Men engagemangen är lokaliserade på alltför många instanser. , , trafiksäkerhetsverket, samarbetskommittén mot barnolycksfall, , olika kommunala instanser - alla har på något sätt ett ansvar för denna fråga men ingen har något huvudansvar. Det saknas samordnande organ både på det centrala planet och på lokalplanet. Det saknas också en möjlighet till kontroll och bevakning av Som exempel kan nämnas att i planverkets föreskrifter om barnsäkerhet finns bl. a. en bestämmelse om att alla spisar ska ha tippskydd. När barnavårdscentralens personal vid hembesök kontrollerat barnsäkerheten har de också hittat spistippskydd - men ofta liggande omonterade bakom spisen. Det krävs alltså en aktiv bevakning av miljön. I samband härmed har tanken väckts att låta barnen få egna skyddsombud i sina bostadsområden för bevakning av bl. a. hem - lekplats - trafik och skolmiljön. Det har hävdats att skyddsombud för barn är lika nödvändiga på barns lekplatser som på den vuxnes arbetsplats. Förslagsvis kunde sociala centralnämnden i respektive kommuner stå som initiativtagare och tillsynsorgan för detta. Förutom att samordnande organ saknas, fattas också en fortlöpande registrering av barnolycksfallen och av dess förlopp och verkningar. En lokal olycksfallsrapportering skulle kunna utgöra basen för barnskyddsarbetet i kommunerna. Samhället måste på ett kraftfullare sätt än tidigare reglera arbetet för ett effektivt barnskydd. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att uttalar sig för inrättandet av etr samordnande centralt organ med uppgift att handha barnskyddsfrågor, administrera en övergripande registrering av barnolycksfall och förlopp för utvärdering av slutsatser 2. att hos regeringen hemställer om initiativ till utformning av bestämmelser och anvisningar enligt vilka en lokal förankring säkerställs inom kommunen av frågor angående förebyggande av barnolycksfall m. m. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i