mot · FZ02675 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 675 av i m. fl. De lagstadgade underhållsbidragen har blivit en omdiskuterad del av familjerätten. Underhållsskyldiga råkar påfallande ofta i besvärliga sociala situationer. Systemet med underhållsbidrag är i mycket otidsenligt och godtyckligt utformat. Reformen är angelägna. Familjelagssakkunniga har vissa delar av denna problematik under granskning men kan inte väntas komma med några förslag förrän . Reformer bör därför nu genomföras, som de sakkunniga bör diskutera konsekvenserna av ett större samhälleligt övertagande av barnkostnaderna på lång sikt. Vissa av orimligheterna för de underhållsskyldiga ligger i metoden för bidragsbeloppens fastställande. Enligt lag skall beloppen utgå från kostnaden för barnets uppehälle och utbildning samt föräldrarnas resp. betalningsförmåga. I praxis går det dock mycket nyckfullt till. Man arbetar med olika tumregler - av den underhållsskyldiges bruttoinkomster, 12, 15 eller 20 "o av nettoinkomsten är några riktpunkter som brukar åberopas. Slumpartade förhandlingar, oftast inför socialmyndighet, ger olika resultat, beroende på hur kraftigt den underhållsskyldige förmår hävda sina synpunkter. Ofta har den underhållsskyldige inget sakkunnigt biträde vid förhandlingen. Tumregler av nyssnämnda slag är oriktiga - man kan inte bara utgå från ena partens ekonomi. Lagen kräver en översikt av båda föräldrarnas resurser och en fördelning av kostnaden dem emellan. Utgångspunkten för bidragsbeloppens fastställande skall alltså vara barnets behov. Några försök att beräkna detta behov görs dock inte av domstolarna. Sparbankerna har i sin ekonomiska rådgivning gjort kostnadsberäkningar för barn i olika åldrar. Dessa ligger f. ö. till grund för socialhjälpsnormen i , liksom för de föreslagna existensminimibeloppen. De accepteras dock inte som bedömningsunderlag i domstolarna. Detta obestämda läge då det gäller en ekonomisk grundfaktor är otillfredsställande. En ny praxis, som börjat dyka upp, är att domstolarna utdömer högre underhållsbidrag med åberopande av den vidgade avdragsrätten för bidragsbelopp. Denna vidgade rätt beslöts av för att mildra de underhållsskyldigas situation. Den nya praxis är ett undergrävande av denna målsättning och bör inte tillåtas. Allvarliga brister vidlåder reglerna för uppräkning av underhållsbidrag. Enligt lag sker höjningarna i procent på gällande belopp, inte som indexbundna höjningar på ursprungsbeloppet. De senaste årens höjningar har blivit högre än ökningarna i de flesta underhållsskyldigas disponibla inkomster. Följden av uppräkningsregeln är egentligen att bidragens relation till den faktiska betalningsförmågan ändras, vilket är emot lagens tanke att sådan ändring bara skall företas av domstol. Avsikten med uppräkningen är däremot enbart att garantera mot inflationens verkningar. Särskilt groteska blir följderna av uppräkningsregeln för t. ex. underhållsskyldiga pensionärer. Pensionen höjs efter indexregeln, underhåll (t. ex. f. d. make) höjs efter den kumulativa procentregeln. Den senaste höjningen har bevisligen sänkt dessa underhållsskyldigas disponibla inkomst. Praxis för jämkning av underhållsbeloppen är diskriminerande för de underhållsskyldiga. Man kräver för jämkning nedåt väsentliga förändringar i inkomstförhållandena. Motsvarande krav ställs inte för höjningar. Det sistnämnda är i och för sig i sin ordning, då det alltjämt förekommer exempel på alltför låga underhållsbidrag. Men konsekvensen kräver att jämkningar även i andra riktningen skall följa den faktiska betalningsförmågan på ett någorlunda smidigt sätt. Nedgångar i inkomsten som t. ex. inträder med åldern och beror på sänkt arbetsprestation eller arbetsbyte bör slå igenom i bidragsbeloppen, något som sker endast om de är av mycket omfattande natur. Man bör ta i beaktande att många underhållsskyldiga räds att väcka talan i sådana ärenden, då ett avvisande därav eller ett partiellt bidrag till motpartens talan leder till att de belastas med rättegångskostnader. Inte heller tas en ökning i den underhållsskyldiges övriga försörjningsbörda med i bedömningen på ett konsekvent sätt. Ofta tycks man utgå från att den underhållsskyldige själv får ta konsekvenserna av en ny samlevnad och nya barn. Det är vanligt att barn i den underhållsskyldiges vårdnad får sämre standard än de barn till vilka underhåll betalas. Ehuru det finns prejudikat på att ny samlevnad bör bli föremål för hänsynstagande, är domstolarnas bedömning oenhetlig och nyckfull. Allvarliga är också följderna vid oväntade temporära nedgångar i den underhållsskyldiges betalningsförmåga. Så räknas t. ex. inte arbetslöshet som skäl för mildring i underhållsbördan. Följden är för många skuldsättning, svårigheter att komma i fatt med betalningen, indrivning och utdragna ekonomiska svårigheter. Härtill kommer att resterande underhållsbidrag aldrig kan grunda avdrag vid deklaration. Kan man inte betala ett visst år, får man ingen avdragsrätt. Betalar man upplupet belopp plus ordinarie belopp året därpå, blir avdragsrätten ändå aldrig mer än . Underhållsbidraget är inte den enda form i vilken den underhållsskyldige bidrar till barnets försörjning. svarar den underhållsskyldige för ytterligare insatser i arbete och kostnader. Genomsnittlig umgängesrätt omfattar enligt aktuell praxis 20-25 "<> av antalet dagar . För detta ändamål måste den underhållsskyldige vanligen hålla viss utrustning för barnet och kunna bereda det visst bostadsutrymme. Härtill kommer ofta också resekostnader. Insatser av detta slag räknas inte den underhållsskyldige till godo. Normalt betalas t. ex. fullt underhåll för en feriemånad, då barnet vistas hos eller firar semester tillsammans med den underhållsskyldige. För lågavlönade underhållsskyldiga medför detta ofta att en meningsfylld kontakt med barnen av ekonomiska skäl allvarligt försvåras. Avdragsrätten för underhållsbidrag har visserligen förbättrats genom beslutet om höjt deklarationsavdrag. Systemet ger dock minst lättnad för de mest lågavlönade, och beloppets realvärde minskas automatiskt. Även principiella argument mot avdragssystemet har anförts. Bättre vore en direkt skattenedsättning för underhållsskyldiga, utgörande t. ex. 60 "ii av det vid beskattningsårets slut gällande beloppet för bidragsförskott. Detta skulle ge de lågavlönade en lättnad utan att gynna de högre inkomsttagarna. Det skulle också anknyta lättnaden till den allmänna uppjusteringen av de nominella beloppen. Till de underhållsskyldigas situation hör ett flertal sociala faktorer, som tillsammans ofta får starkt nedtryckande verkan. Särskilt för ensamstående underhållsskyldiga slår denna verkan igenom. Avskurna från en tidigare gemenskap, berövad vårdnad och kontakt med barnen, diskriminerade på bostadsmarknaden, underkastade högsta skatteuttag m. m. faller de ofta offer för sociala och personliga störningar. Vanligt hos dem är en känsla av att tillhöra en grupp som utgör lovligt byte för nitiska myndigheter och som aldrig får något samhälleligt stöd. Denna inställning svarar till icke oväsentlig del också mot en objektiv verklighet. Särskilt betänkligt är att kategorin underhållsskyldiga blir vanligare och att de drabbas av t. ex. den långsiktigt stegrade arbetslösheten. Det blir också vanligare att mödrar blir underhållsskyldiga genom att fäder i större utsträckning än tidigare blir vårdnadshavare. Underhållsskyldigheten kommer alltså att belasta ett ökande antal personer, vilka befinner sig i det rena låglöneproletariatet. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslås1 1. att hos regeringen anhåller att får i uppdrag att utfärda normgivande beräkningar för faktiska barnkostnader, vilka kan ligga till grund för bedömning av underhållsbidragens storlek hos socialmyndigheter och i domstolar, 2. att uttalar att arbetslöshet och därmed jämförbar inkomstnedsättning bör kunna föranleda minskning i underhållsbördan utan att detta i efterhand får belasta den underhållsskyldige, 3. att uttalar att bestämmelserna i 7 kap. 8 § bör tolkas så, att såväl ned- som uppjusteringar av underhållsbidrag skall företas vid bestående förändringar i inkomstförhållanden, 4. att hos regeringen hemställer om förslag till ny uppräkningsregel för underhållsbidrag, 5. att beslutar att underhållsskyldig, som utövar den faktiska tillsynen av barnet omfattande mer än tre sammanhängande dagar, medges nedsättning i det månatliga underhållsbidraget med 1/30 per sådan dag. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i '(Se avan motion 1975/76:676)