mot · FZ021741 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder till stöd åt det norrländska jordbruket Allmänt När fattade sitt jordbrukspolitiska beslut blåste en hård motvind mot det svenska jordbruket i allmänhet och det norrländska jordbruket i synnerhet. Under trycket av ett inhemskt överskott på vissa jordbruksprodukter, överskott och prisdumpningar på den internationella marknaden och en viss snedbalans i bytesbalansen med våra närmaste handelspartners togs ett jordbrukspolitiskt program som i korta drag innebar att endast de bördigaste delarna av den svenska åkerjorden betraktades som värdiga att satsa på för framtida jordbruksdrift. För det norrländska jordbruket innebar denna värdering att bara de bördigaste kustremsorna fick det nödvändiga godkännandet, medan jordbruket i övriga endast gavs en nådatid före avveckling. När man , , gör en snabbanalys av det jordbrukspolitiska läget i är bilden helt förändrad. På världsmarknaden har det tidigare överskottet förbytts i en kraftig efterfrågan på viktiga produkter. Världssvälten har lagt ett moraliskt ansvar på de länder som kan öka sin livsmedelsproduktion, och miljödebatten har väckt en kraftig opinion mot ödeläggelsen av det leende odlingslandskapet. Lägger man sedan till näringens egen förbluffande livskraft och sega tåga behöver man ej förvånas över detta dagens resultat. Den svenska åkerarealen, totalt sett, visar en ökning på omkring närmast föregående år. Enligt de prognoser som ansågs realistiska skulle det i stället ha varit en reduktion på 35 000-50 000 ha . Svenska jordbruksprodukter röner en stark efterfrågan på världsmarknaden. Och den positiva synen på det svenska jordbruket kom redan före uppsvinget på världsmarknaden. Detta kan tas som ett hoppfullt tecken för det svenska jordbruket, då intresset att förstärka näringen inte är enbart en konjunkturföreteelse. Jordbruket i norra har haft en väl hävdad utveckling jämfört med övriga landet, och det har - inte minst - skett en välkommen uppmjukning av jordbrukspolitiska riktlinjer. Statsmakternas regionalpolitiska satsningar, om vilka i stort sett rått politisk enighet, har även tillfört jordbruket livskraft. Det bör också därmed fastslås att jordbrukets framtida utveckling är beroende av att samordnade insatser görs med arbetsmarknadspolitik, kommunikationspolitik, socialpolitik och jordbrukspolitik som verksamma delar i en regionalpolitisk satsning. Därmed bryter man udden av det olyckliga sektorstänkande, varpå jordbrukspolitiska beslut kan tjäna som avskräckande exempel. Där angavs ju att man skulle bortse från andra regionalpolitiska synpunkter vid utformning av de jordbrukspolitiska åtgärderna. Dessa utformades också med dessa direktiv som grund för att utveckla jordbruket i södra och , där de bästa förutsättningarna fanns. De praktiska konsekvenserna av detta principtänkande och en hårt driven rationaliseringspolitik innebar påtagliga risker för att tidigare blomstrande bygder i på en generation skulle förvandlas till ödebygder. Efter hand har insikten om det norrländska jordbrukets betydelse som näringsgren och som ett viktigt inslag i regionalpolitiken vunnit gehör, och formulerade utredningen om stöd till jordbruket i norra detta i följande punkter: I vissa delar av norra finns goda förutsättningar för jordbruksproduktion. Sociala skäl talar för att medelålders och äldre brukare får möjlighet att stanna kvar och driva sitt jordbruk. Beredskapsskäl talar för stöd till det norrländska jordbruket. Produktionen i förädlingsföretagen måste säkras. Miljövårdssynpunkter motiverar fortsatt jordbruksdrift. Utredningens förslag har tidigare (1971 och 1974) resulterat i att prisstödet förstärkts och det s. k. B-stödet införts. Innan vi övergår till förslag om ändring av dess regler och motiveringar för detta är det viktigt att summariskt redogöra för lantbrukets struktur i . I de direktiv som ursprungligen lämnades jordbruksutredning begränsades uppdraget till att i första hand avse prisregleringens utformning och produktionsmålsättningen. Efter senare beslut av har uppdraget vidgats till att även avse en allsidig och förutsättningslös utredning om rationaliseringspolitiken. Därmed har utredningsuppdraget kommit att omfatta flertalet för jordbrukspolitikens framtida utformning väsentliga frågeställningar. Detta är betydelsefullt, eftersom det ger möjligheter för att i grunden ompröva jordbrukspolitiska beslut, vars brist på långsiktiga perspektiv framstår allt tydligare. Det är angeläget att jordbruksutredningens arbete kan slutföras , så att nya riktlinjer kan komma i tillämpning. Såvitt nu kan bedömas bör utredningen kunna bli färdig om ungefär . Under sådana omständigheter föreslår vi inte nu komplettering av direktiven. Däremot kan det finnas skäl för att ge uttryck för sin mening i vissa jordbrukspolitiska frågor och därmed ge ledning för utredningen. Lantbrukets struktur i norra Det hör till undantagen att den norrländske jordbrukaren är enbart hänvisad till inkomster från jordbruksdriften. Den vanligaste förvärvskombinationen är jord-skog, men även andra förvärvskällor för en eller flera familjemedlemmar är vanligen förekommande. Deltidsjordbruk är den vanligaste brukningsformen. Nödvändigheten av kompletterande förvärvskällor framgår klart av att brukningsenheterna i inland har ett snitt av knappt sex ha per gård. Bruttointäkterna per gård i inlandet var för ca , vilket inte är mycket men måste ses mot bakgrunden av kombinationen med andra förvärvskällor. Inlandsgårdarnas skogsinnehav är i medeltal 85 ha. Inom den egentliga jordbruksnäringen är mjölkproduktionen den viktigaste grenen. I inlandet var invägningen vid mejerierna ca per leverantör. Endast drygt 60-talet av mjölkproducenterna i inland hade en invägning överstigande . Småbrukets och deltidsjordbrukets dominans framgår av en del siffror från , Endast 26 av 2 150 jordbrukare i länets inland har över 20 ha åker, och har mellan 10 och 20 ha. av gårdarna har endast 2-5 ha åker. Riksmedeltalet är ca 20 ha. Av de personer som betecknades som brukare var eller äldre. Detta belyser de framtida problem som det norrländska jordbruket i allmänhet och inlandsjordbruket i synnerhet står inför. De senaste årens utveckling har emellertid det glädjande inslaget att unga människor visat ett ökat intresse för att förvärva brukningsenheter och uppfylla villkoren för deras brukande. Detta visar att med samordnade insatser från länsmyndigheter och kommuner och med förbättrade stödåtgärder från statsmakternas sida kan betydande effekter för sysselsättning och allmän regionalpolitik uppnås. Förändring av villkoren för de s. k. SR-, A- och B-stöden till det norrländska jordbruket Enligt vår uppfattning bör stödåtgärderna till det norrländska jordbruket förbättras på följande områden. SR-stödet är ett särskilt rationaliseringsstöd och ger möjligheter att sammanslå små enheter till stora jordbruksföretag. Bidragsdelen är av investeringskostnaderna. SR-stödet har utgått till ett mindre antal jordbrukare i Norrlands kustbygder, och i inland (bortsett från Storsjöbygden) är detta stöd en sällsynthet - och kommer att så förbli. A-slödel har haft betydelse för slättbygdsjordbruket, men det har på grund av bestämmelserna för stödet fått rätt ringa användning i inlandet. A-stödet ges till de jordbruk som med nuvarande bestämmelse ansetts som tillräckligt lönsamma. Då A-stödet är lika motiverat från närings- och samhällsekonomisk synpunkt som SR-stödet bör detta höjas till av investeringskostnaderna. Största betydelsen för inland har det s. k. B-stödel haft. Det har möjliggjort för många av inlandets jordbrukare att rusta upp ekonomibyggnader. Under de tre senaset åren har B-stöd utgivits till 152 jordbrukare i Norr- och , och har totalt i norra utgivits B-bidrag med 9,67 milj. kr., och lånegarantier med 10,54 milj. kr. F. n. har B-stödet karaktären av ett övergångsstöd för att trygga den äldre jordbrukargenerationens möjligheter till en försörjning livstiden ut. Denna begränsning av B-stödet till den nuvarande äldre jordbrukargenerationen bör ändras, så att det även kan ges på , dvs. infogas som en med SR-stödet och A-stödet jämbördig del av den statliga administrativa rationaliseringsverksamheten. Hinder för stöd åt nyetableringar bör inte längre föreligga. Detta är särskilt aktuellt när man vet att de flesta nyetableringar i skogs- och mellanbygderna sker i deltidsjordbruk. Storleken på B-stödet bör vidare ökas från nu utgående till av investeringsbeloppet, alltså samma tal som inom SR-verksamheten. I detta sammanhang bör även observeras att djurskötsel och därmed förenad mjölkproduktion i glesbygder utanför pendlingsavstånd till en tätort oftast är den enda förtjänstmöjligheten för den kvinnliga arbetskraften. För männen finns större möjligheter till arbete: väg-, skogs- eller gruvarbete. Det faller därför ofta på kvinnans lott att sköta jordbruksdriften. Som bestämmelserna nu är utformade får mannen - formelle gårdsägaren - avslag på sin ansökan om statligt stöd av formella skäl. En utvidgning av B-stödet till att även omfatta den yngre jordbrukargenerationen med framtidstro är också att betrakta som ett krav från glesbygdens kvinnor på jämlikhet med tätorternas kvinnor. Medel till täckdikning. En viktig förutsättning för goda resultat i jordbruksnäringen är att man håller jorden i god kondition. En grundläggande åtgärd i detta syfte är de täckdickningsföretag som utförs på de jordbruksområden där förhållandena kräver detta. Täckdikning är också företag som har långsiktig verkan, och de ger oftast full utdelning först åt en kommande generation. Jämförelse kan här göras med vissa former av skogsvårdande åtgärder inom skogsbruket. Erfarenheterna från förra årets svåra skördeförhållanden visar också avsevärt mindre skador på täckdikade jordar än andra. Det ytterligare nyttiggörande av svensk åkerjord som täckdikning ger motiverar en höjning av investeringsbidraget till . Åtgärder för intensifierad skogsvård i norra m. m. De för /75 anslagna medlen för intensifierad skogsvård i norra har tagits i anspråk helt. Medlen för /76 är redan nu också i stort sett förbrukade. Med det planeringsunderlag som nu finns tillgängligt föreslår att förslagsanslaget ökas med 10 milj. kr. till 40 milj. kr. Vid bedömningen av olika objekt under denna rubrik bör man lägga märke till det stora behov som finns när det gäller medel till skogsdikning. Inom förelåg /76 en balans mellan medelstillgång och medelsbehov på ca 3 milj. kr. På grund av bidragsläget har ändå en viss återhållsamhet vid uppgörande av arbetsplaner varit rådande i , och den verkliga balansen är större än den redovisade. Angående återställningsarbeten i avlysta flottleder Allt fler flottleder avlyses för användning i vårt land. För att förhindra katastrofer och olyckor vid dammanläggningar och flottningsrännoroch som ett led i den landskapsvårdande verksamheten är det ytterst angeläget att behövliga återställningsåtgärder vidtas. Vid en inventering beträffande dammbyggnadernas tillstånd i de fyra nordligaste länen har det visat sig att av ca 350 dammar under befinner sig i dåligt skick och bör bli föremål för åtgärder. De åtgärder som kan anses erforderliga för att förhindra tappningskatastrofer kan beräknas uppgå till ca 2 milj. kr. inom detta område. Erforderliga medel för dessa arbeten bör anvisas av medel för beredskapsarbeten. Avbv tarsystemet inom jordbruket För de mindre och medelstora jordbruken är det ett stort socialt och arbetsmarknadsmässigt problem att bereda brukarna nödvändig ledighet. På lokalt initiativ har system med avbytare praktiserats. Värdet av verksamheten är odiskutabelt, om man ser till den sociala effekten: att nödvändig ledighet har kunnat beredas en hårt arbetande yrkeskår. Systemets nackdelar är främst av ekonomisk natur. Avbytaren blir dyr för lantbrukaren. Per dag kostar avbytaren . för vardagstjänst och . Särskilt på jordbruk med små besättningar blir kostnaderna för den enskilde lantbrukaren för höga för att han skall utnyttja den befogade ledigheten. Inom andra produktområden, hantverk och industri, är nödiga kostnader för semester inkalkyierade i det pris produkterna betingar. Detta tycks inte vara fallet inom jordbruksnäringen - som enda näringsgren. Då det från samhällssynpunkt är motiverat att jordbruksnäringen har en god rekrytering, bör möjligheterna till semester och rekreation för jordbrukets kvinnor och män betraktas som en angelägen reform. För att ytterligare stimulera den försöksverksamhet med avbytare som LRF påbörjat i vissa län och få ytterligare spridning av verksamheten bör förslagsvis för kommande budgetår 5 milj. kr. avsättas av prisreglerade medel på jordbruksprodukter för en socialt anpassad avbytarverksamhet bland lantbrukare i . deringen av verksamheten kan sedan läggas till grund för en avbytqrverksamhet som omfattar hela landet. I den interna jordbruksdebatten har från det norrländska jordbruket framförts klagomål på att de inre delarna blivit vanlottade i fråga om rådgivningen från lantbruksnämndernas sida. Detta är särskilt påtagligt på animalieområdet. Bristsituationen är en följd av att lokalrådgivarna, som var strategiskt utplacerade i länen, i enlighet med beslut blivit förflyttade in till lantbruksnämndernas kanslier i residensstäderna. Från dessa stationeringsorter har det varit svårigheter att uppehålla den tidigare goda kontakten med jordbruksfolk och med deras problem. Detta är naturligtvis särskilt påtagligt i Norrlandslänen med deras stora geografiska avstånd. En succéssiv återgång till tidigare decentraliserad rådgivningsverksamhet bör vidtas. Vissa lantbruksnämnder har redan tagit initiativ i denna riktning genom planering av rådgivare i avlägsna länsdelar. En återgång till en decentraliserad rådgivningsverksamhet bör dock påskyndas genom klara direktiv från regering och riksdag. Detta är särskilt viktigt, om man skall fullfölja de framtidsinriktade åtgärder som föreslås i denna motion för främjande av det norrländska jordbruket. Förvärv av kompletteringsskog, ändring av jordförvärvslagen Jord och skog är den vanligaste kombinationen av förvärvskällor i de norrländska jordbruksföretagen. Skogsinnehav ger ekonomisk stadga åt den norrländske lantbrukaren och fungerar som en värdefull utjämnande sysselsättningsfaktor . För många norrländska jordbrukare är dock skogsarealerna för små för att fylla dessa anspråk. Disponibla skogsmarker finns ej heller för inköp inom brukningshåll. väckte en norrländsk riksdagsman. . i (s), en motion i riksdag om att, där så var lämpligt från arronderingssynpunkt, tillstånd skulle ges till norrländska småbrukare att förvärva kompletteringsskog från skogsskiften tillhöriga kronan och kyrkan. Motionen vann livligt gehör hos lantbrukarna inom berörda områden, då ett genomförande av förslaget skulle ha gett dem en större trygghet i tillvaron. riksdag sade nej till förslaget, vilket är att beklaga, då vi - om motionen vunnit bifall - med säkerhet ej haft samma flykt från skogsbygderna som vi nu fått bevittna . har diskussionen haft ett aktuellt kretslopp kring de områden där domänverket med nuvarande högmekaniserade avverkningsmetoder förklarat att avverkning och skogsvård ej är lönsamma. Stora arealer av de allmänningsskogar som är tilldelade vissa byalag i de gamla fjällsocknarna har sämre belägenhet från skogsekonomisk synpunkt än de som obrukbart område förklarade domänskogarna. Detta till trots brukas allmänningsskogarna med tillfredsställande lönsamhet och som ett värdefullt tillskott till sysselsättningen. Alla framstötar om förvärv av de olönsamma domänskogarna från byaallmänningar och enskilda har besvarats med ett principfast nej. Enligt uppgift pågår en enmansutredning i ärendet - utredare: generaldirektör I. - och denna skall bli föremål för remissbehandling. Beträffande kyrkans innehav av skogsmark kan sägas att kyrkan inom många skogsområden saknar nödvändig expertis och organisation för ett rationellt brukande av skogen. I sådana områden bör en försäljning och fördelning av kyrkans skog vara till fördel för både kyrkan och de enskilda lantbrukare som kan få det nödiga tillskott av skog som betyder framtida sysselsättning och försörjning. I den mån inte den Widénska utredningen täcker in angivna synpunkter på enskilda lantbrukares möjligheter till framtida förvärv av kompletteringsskog från det allmänna, bör kompletterande utredning verkställas, så att förslag i ärendet möjligt kan underställas för prövning. Med oro har vi tagit del av det remissyttrande som LO avgivit över realisationsvinstskattekommitténs betänkande. I detta uttalar LO: Att överföra marken i samhällelig ägo är en fråga om många politiska, ekonomiska och psykologiska aspekter. Det bör därför inte genomföras som ett tvångsvis övertagande av all mark . I LO:s remissyttrande anvisas i stället möjligheterna till ett gradvis överförande till staten i samband med ägarskiften. LO:s remissyttrande står i direkt motsats till vår liberala grundinställning om skydd för den enskilda äganderätten och den enskildes rättstrygghet. leder LO:s förslag till en ökad byråkratisering och två stora ägarkategorier, staten och stora bolag. 1 avvaktan på jordförvärvsutredningens förslag bör jordförvärvslagen ändras så, att även statens och kommunernas förvärv underkastas prövning från markpolitisk synpunkt. Inte minst de uttalanden som gjorts om skydd för åkerjord mot exploatering utgör starka skäl för att slopa nuvarande undantagsregler för kommuner. Den nuvarande lagen ger också juridiska personer stora möjligheter till förvärv av jord- och skogsmark, om de driver industriell eller kommersiell verksamhet som berör jordbruks- och skogsbruksproduktion. Denna och andra bestämmelser i jordförvärvslagen medverkar till att bryta sambandet mellan ägande och brukande och bidrar i hög grad till att driva upp fastighetspriserna särskilt på skogsfastigheter. Detta gäller också kyrkan, för vilken det inte kan vara en primär uppgift att äga mark. I avvaktan på förslag från jordförvärvsutredningen bör en ändring göras i 4 § jordförvärvslagen, varigenom förädlingsföretagens prioriterade ställning som förvärvare upphävs. Med stöd av det anförda hemställs 1. att i princip ansluta sig till de riktlinjer för stödet till det norrländska jordbruket som anges i motionen, 2. att bidraget till täckdikning höjs till av investeringskostnaden, 3. att kommande budgetår 5 milj. kr. av prisreglerade medel på jordbruksprodukter avsätts för en socialt anpassad försöksverksamhet med avbytare inom lantbruket i , 4. att återgång skall ske till en decentraliserad rådgivningsverksamhet i lantbruksnämndernas regi, 5. att för intensifierad skogsvård i norra m. m. anvisas ett förslagsanslag på 40 milj. 6. att ur anslaget för beredskapsarbeten anvisas erforderliga medel för återställningsarbeten i avlysta flottleder i norra , 7. att förbättra möjligheterna för enskilda lantbrukare i att förvärva kompletteringsskog, 8. att i avvaktan på jordförvärvsutredningens förslag och därav föranledda beslut upphäva 4 § andra stycket punkt 1 i jordförvärvslagen. () ()