mot · FZ02524 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 524 av m. fl. Primärkommunerna har dominerat diskussionerna och reformsträvandena på det kommunala området. har emellertid under mer än ett årtionde arbetat med att driva fram även landstingen i centrum av framtidsdebatten. Det har skett genom kraven på vidgad länsdemokrati. Tre huvudskäl för vidgad länsdemokrati Landstingens huvuduppgift har länge varit hälso- och sjukvård i vid mening. Deras uppgifter på detta område har successivt utsträckts. Bland landstingens övriga aktiviteter märks bl. a. insatser på utbildnings- och socialvårdområdena. har också kollektivtrafiken alltmer kommit i förgrunden för intresset. Landstingens utveckling kan alltså väsentligen kraktäriseras som en expansion på en stor sektor och en anpassning av arbetsformerna härefter. För den statliga länsförvaltningen har utvecklingen däremot medfört betydande förändringar. I ledningen för länsstyrelserna står nu en lekmannastyrelse med landshövdingen som ordförande samt tio ledamöter, varav fem utsedda av regeringen och fem av vederbörande landsting. Uppgifterna har breddats väsentligt genom att länsstyrelserna blivit huvudmän för samhällsplaneringen på regional nivå och tillförts särskilda planeringsavdelningar. Huvudskälen för vidgad länsdemokrati är tre: Det första är den regionala nivåns ökade betydelse i samhällsarbetet. Härav följer ökade krav på medborgerligt inflytande och medborgerlig kontroll. Länsbefolkningen måste få en reell möjlighet att själv påverka de beslut som fattas och utkräva politiskt ansvar för dessa. Detta tillgodoses bäst genom en satsning på landstingen. Tillkomsten av lekmannastyrelser för länsstyrelserna får emellertid ses som ett steg på vägen mot länsdemokrati. Det andra skälet sammanhänger med den aktivare samhällsplaneringen. I stor utsträckning både genomförs och verkställs denna på länsplanet. Eftersom samhällsplaneringen sker för människorna, måste dessa få ett avgörande inflytande. Det gäller inte bara att utarbeta planer utan i lika hög grad att verkställa dem, främst genom regionalpolitiska och näringspolitiska medel. En kärnpunkt i strävandena efter vidgad länsdemokrati är därför att landstingen och inte länsstyrelserna skall vara huvudmän för den regionala samhällsplaneringen. En decentralisering av beslutsmakl från central nivå - re geringen och ämbetsverk - till länsstyrelserna innebär emellertid ett steg på vägen mot länsdemokrati, särskilt om förtroendemännen i styrelserna utses på ett sätt som markerar att de (oreträder länsbefolkningen. Ett tredje huvudskäl för vidgad länsdemokrati är att vi måste stärka den kommunala självstyrelsen som sådan. Det är nödvändigt för att skapa motvikter mot en allt starkare statsmakt och garantera vitaliteten i vår folkstyrelse. Motståndarna till länsdemokrati - som i stort sett varit desamma som ivrat för ökad centralstyrning - har ofta velat frammana bilden av en motsättning mellan primärkommunerna och förstärka landsting. Denna argumentering har tillbakavisats. torde också allmän enighet råda om att ett ökat samarbete och samspel mellan primärkommuner och landsting måste bli ett viktigt inslag i det kommunala livet framöver. Utrednings- och reformarbetet rörande den regionala nivån i vårt samhälle har varit mycket omfattande . Den statliga länsförvaltningen, främst länsstyrelserna och länsnämnderna, har stått i centrum för intresset. Strävan efter en förbättrad regional samhällsplanering har varit den främsta drivkraften. Ett viktig år i den regionala reformdebatten är 1964. Då fattade det första stora beslutet om en aktiv lokaliseringspolitik. Då beslöt också med anledning av centermotioner att begära utredning av frågan om vidgad länsdemokrati. Beslutet var enigt, och detta gällde också om det huvudbetänkande som lades fram av den begärda utredningen, länsdemokratiutredninyen. Den skisserade ett principförslag, utgående bl. a. från att landstingen och inte länsstyrelserna skulle svara för samhällsplaneringen på regional nivå. Förslagets genomförande förutsatte ytterligare utredningar. Länsberedninyen tillsattes 1970 för alt fortsätta utrednings- och reformarbetet beträffande samhällsförvaltningen på regional nivå. Den lade fram sitt slutbetänkande . Förslagen var i huvudsak enhälliga, med undantag främst för frågan om sammansättning. En ny etapp mot vidgad länsdemokrati Länsberedningens förslag bedömdes olika av olika ledamöter, även där enighet råder om själva sakinnehållet. Representanterna för de icke-socialistiska partierna framhåller uttryckligen att de ser förslagen endast som en etappliisniny på vägen mot en fullt utbyggd länsdemokrati. De gör i ett särskilt yttrande följande sammanfattning av vad de ser som det väsentliga i förslaget. Länsbefolkningens inflytande stärks i de styrelser som har hand om de regionala frågorna. Landstingen blir obligatoriska remissorgan i alla väsentliga länsplaneringsfrågor och får rätt att höras . Landstingen tillfors nya uppgifter av regional karaktär. Statens tillsyn och kontroll över kommunerna minskas avsevärt. Staten ger sina länsorgan större handlingsfrihet, t. ex. i fråga om c) miljö- och naturvård. Staten genomför även i övrigt en verklig decentralisering av beslutsfunktioner från centrala verk till länsnivå. Om dessa punkter nåddes enighet inom länsberedningen. Arbete har påbörjats för att förverkliga punkterna 4 och 6. Vissa förslag har redan framkommit. Av stor betydelse blir det fortsatta arbetet inom decemraliseringsutredningen som arbetar vidare med punkten 6. Någon proposition på grundval av länsberedningens betänkande har emellertid inte upptagits på den propositionsförteckning som statsrådsberedningen överlämnat till . Även om uttalanden under kommundepartementets huvudtitel i budgetpropositionen anger, att en proposition ändå inte är utesluten, är det i detta läge nödvändigt att överväger initiativ på området. En viktig fråga är länsstyrelsernas sammansättning. Den blir särskilt viktig genom att länsberedningen föreslår att den regionala samhällsplaneringen skall ligga kvar hos länsstyrelserna och inte föras över till landstingen. I det läget blir länsstyrelsernas sammansättning avgörande för om länsberedningens förslag skall kunna ses som ett etappmål på vägen mot verklig länsdemokrati. Ett naturligt krav är att landstingen skall få utse samtliga ledamöter som ingår i länsstyrelserna förutom landshövdingarna. Detta krav fördes också fram av länsberedningens centerledamot samt en representant för moderata samlingspartiet och en för . Vår demokrati bygger på de politiska partierna. Oavsett hur valproceduren utformas måste det verkliga ansvaret för valen ligga hos partierna. Dessa har givetvis, här som alltid, att tillvarata skilda intressen. Både landstingen och primärkommunerna, både näringslivet och arbetstagarorganisationerna etc. har självklara anspråk på att bli beaktade. Det måste kunna förutsättas att partierna beaktar dessa intressen. Partiernas val skall någonstans bringas till formellt uttryck. Den naturligaste valkorporationen i detta sammanhang måste vara det folkvalda . Hur många ledamöter länsstyrelserna skall ha kan vara föremål för skilda meningar. För att få en bred representation för skilda meningsriktningar och intressen är 14 eller 12 (förutom landshövdingen) ett lämpligt antal. För dessa bör finnas lika många suppleanter, som inte bör vara personliga. En ändrad ordning beträffande länsstyrelsernas sammansättning kan enkelt genomföras genom ändring av 14 och 42 §§ länsstyrelseinstruktionen. Från huvudregeln att utser alla ledamöter och suppleanter får göras vissa undantag för länsstyrelserna i och län, och . bör ta initiativ till ändring av länsstyrelseinstruktionen i dessa avseenden. bör också ta initiativ till en .förstärkning av landstingens ställning som remissorgan enligt punkten 2 i sammanfattningen ovan. Detta kan ske enkelt genom att vissa bestämmelser läggs till i länsstyrelseinstruktionens avdelning med rubriken "Särskilda bestämmelser om samråd m. m (38^fO §8). Utvecklingen mot en verklig länsdemokrati måste fullföljas. De reformer som föreslagits här och som i övrigt kan komma fram på grundval av länsberedningens betänkande, innebär bara en etapplösning. Nästa steg måste bli en väsentlig utbyggnad av självstyrelsen på regional nivå. Kraven på länsdemokrati ligger i linje med den allmänna samhällsutvecklingen. De är i själva verket en nödvändig konsekvens av denna. Flera viktiga drag i utvecklingen samverkar till att göra en verklig länsdemokrati till ett angeläget politiskt mål. Ett decentraliserat samhälle måste vara ett övergripande politiskt mål som en följd av de gångna årens starka koncentrationsprocess, med betydande ojämlikhet mellan människor och landsdelar som konsekvens. För ett decentraliserat samhälle utgör den kommunala självstyrelsen en betydelsefull grundval. Kravet på länsdemokrati är därför en viktig del av decentraliseringspolitiken. Även kommer det att finnas starka krafter som verkar för fortsatt urbanisering och koncentration. En av framtidens viktigaste uppgifter blir att motverka dessa krafter genom en aktiv regionalpolitik, en aktiv näringspolitik och andra åtgärder. Detta ger den regionala nivån i samhällsorganisationen en större betydelse än . Det blir där som många av åtgärderna måste sättas in. Härmed ökar kraven på en förstärkt länsdemokrati. En annan otvetydig tendens är att centralstyrningen i samhället ökar. Huvudsyftet med det nu aktuella förslaget till nytt statligt budgetsystem är t. ex. att ge regeringen bättre styrmedel. En omfattande central samhällsplanering skall enligt detta förslag byggas upp med regeringen och statsdepartementen i centrum. Förslaget får övervägas i sin helhet i senare sammanhang. Allmänt kan dock sägas att riksdag och regeringen behöver bättre planeringsinstrument än . Det blir emellertid en alltmer angelägen upp gift att skapa motvikter för att främja en ökad decentralisering. Går man vidare till länsplanet, kommer den regionala planeringen in i bilden. Ett intensivt arbete pågår med att bygga ut denna planering och förfina dess instrument. En viktig framtidsfråga blir denna: Vad blir resultatet om man dels stärker den centrala samhällsplaneringen och ger regeringen nya styrmedel, dels bygger vidare med en regional samhällsplanering i de statliga länsstyrelsernas regi? Starka skäl talar sålunda för reformer i riktning mot en verklig länsdemokrati. En etapp kan genomföras på grundval av länsberedningens arbete. Det är emellertid nödvändigt att redan nu sätta i gång förberedelserna för nästa etapp. Det är därför angeläget att uttalar sitt stöd för följande långsiktiga program: Reformeringen av den regionalpolitiska länsplancringen bör inriktas på ett överförande till landstingskommunalt huvudmannaskap. Allt starkare skäl talar för att landstingen blir huvudmän för länsplaneringen. Härigenom och genom en väl utvecklad demokrati kan man skapa sådana motvikter mot den allt starkare statsmakten vilka blir erforderliga för en stark demokrati . I anslutning till de regionalpolitiska överväganden som pågår bör uttala att utvecklingen av den regionalpolitiska länsplaneringen bör ta sikte på ett överförande av denna till landstingskommunalt huvudmannaskap senast . Överförandet kan ske successivt. Trafikpolitiska utredningens arbete bör inriktas på ett landstingskommunalt ansvar för den regionala trafikplaneringen. bör hos regeringen hemställa om tilläggsdirektiv till trafikpolitiska utredningen i syfte att ge ansvaret för den regionala trafikplaneringen. Vidgade landstingsuppgifter inom den regionala fysiska planeringen. Reformeringen av byggnadslagstiftning bör ta sikte på att ett regionalplaneinstitut av fakultativ karaktär skall finnas och att huvudmannaskapet för detta skall vara landstingskommunalt i likhet med vad som gäller i . Decentralisering av statliga uppgifter till landsting och kommuner. DecentraliseringsutredningentKu 1975:01) bör genom vidgade direktiv ges möjlighet att pröva decentralisering av statlig verksamhet till landsting och primärkommuner. Med anledning av det ovan anförda hemställs att 1. beslutarom ändrad sammansättning av länsstyrelserna i enlighet med vad som anförts i motionen samt hemställer hos regeringen om härav föranledd ändring av länsstyrelseinstruktionen, 2. hos regeringen hemställer att länsstyrelseinstruktionen kompletteras med regler som stärker landstingens ställning som remissorgan i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförts i motionen om fortsatt arbete för att skapa en verklig länsdemokrati. () i Glömminge () i Lane-Herrestad