mot · FZ02189 · 1976-01-12 00:00:00 — 1975/76: 189 av m. fl. om förstatligande av och Mekaniska Verkstad, m. m. Sammanfattning: Den statliga varvspolitiken har inneburit att staten garanterat redarnas vinster. Mot detta kontrasterar den otrygghet de anställda vid varven upplevt. Anställda vid varven har krävt förstatligande av samtliga storvarv. De beslut som skall fattas om ägarförhållandena vid storvarven gäller i grunden om de privata redarnas vinstintressen eller de anställdas trygghet skall väga tyngst i den statliga varvspolitiken. kommunisterna föreslår 1. att och förstatligas, 2. att ett statligt rederi bildas, 3. att en statlig långsiktig investeringsplan upprättas för varven och sjöfarten. har staten slutit avtal med privata redare om krisdrabbade storvarv. 1963 gällde det ett avtal med om att Uddevallavarvet skulle samplaneras med . 1971 fick Saléns ta över och 1975 tog staten över från . Efter avtalet om det krisdrabbade Uddevallavarvet blev det mest vinstgivande storvarvet. Vinsterna kunde bl. a. användas till stora investeringar i portugisiska varv och till en expansion av rederier. - fram till förstatligandet - gjorde Uddevallavarvet ständiga förluster, som täcktes med skattemedel. Nästan inga investeringar gjordes då i detta varv. Vid avtalet såldes till Saléns för ett pris (ett tankerfartyg) som understeg de skattevinster rederiet gjorde på affären. Staten gick i borgen för lån till , gav ränte- och amorteringsfria lån och utlovade större fartygskreditgarantier. blev snabbt ett vinstgivande varv. Året därpå kunde Saléns köpa en kontrollerande aktiepost i Kockumsvarvet. ökade redarkoncernens vinst och 1974 (enligt vinstdefinitionerna i Veckans Affärers uppställningar över 200 största företag). Ännu så sent som i bokslutet (offentliggjort den . 1974) sades utsikterna för Eriksbergsvarvet vara goda. köpte ett holländskt rederi för 400 milj. kr. I avtalet 1975 fick staten ta ansvaret för försluter på . utkrävdes i detta avtal också ett visst ansvar av redarna, som fick betala ett (av statliga lån finansierat) koncernbidrag till . 1975/76: 189 sig vara hårt behandlade i avtalet - liksom för övrigt redarna sagt vid varje avtal - men aktiespekulanterna tycks ha väntat sig ett hårdare avtal, eftersom Tirfings () aktier steg efter uppgörelsen. Hur kan avtal som gynnar redarna framställas som uppoffringar för dem? Till stor del beror det på att ett rederi som äger ett varv i sin bokföring kan fördela finansiella poster - avskrivningar, räntor, valutaaffärer - över tiden. Genom att beställa billiga fartyg av sig själva kan också pengar föras från varv till rederi. Det nu ingångna ramavtalet med om samgående mellan bör ses mot denna bakgrund. Avtalet ger staten en passiv roll som ekonomisk garant för tidigare finansiella transaktioner vid , medan Saléns får den faktiska kontrollen över produktion och finanser. Det är naturligtvis svårt att säga hur Saléns kan utnyttja ett avtal av denna typ. En möjlighet är att används som finansiellt objekt - för indrivande av skattemedel - fram till den fullständiga nedläggningen. En annan möjlighet är att den avgränsning i så kallade resultatenheter som påbörjats vid fortsätter och att Saléns prioriterar en lönsam del av företaget, medan staten får ta hand om de "olönsamma delarna. En tredje möjlighet är att favoriseras på bekostnad av . Den totala statliga passiviteten vid inger oro. Förlitar man sig helt på Saléns kunskaper och planer? Bprde inte erfarenheterna från de tre tidigare avtalen med redarfamiljerna nu räcka för att staten skall ta ansvaret för varvens framtid? Vpk krävde i 1971 att skulle förstatligas. 1975 krävdes att storvarven skulle förstatligas och att ett statligt rederi skulle bildas. Men regeringen har hitintills föredragit att försöka lösa varvens problem i samarbete med de privata redarna. Den statliga varvspolitiken har inneburit att staten garanterat redarnas vinster. Mot detta kontrasterar den otrygghet de anställda vid varven upplevt. De vet att löften och förutsägelser har varit glömda det nästa. Vid sämre varvskonjunkturer har deras arbete nedvärderats och varvens framtid svartmålats. Vid bättre konjunkturer i samband med spekulationsvågor i redarbeställningar har de lockats ta jobb vid varven under falska förespeglingar. får de höra att den kapitalistiska världens varvsindustri måste reduceras på grund av ett överskott på tankerfartyg. Men de lär nu ha insett att varvens framtid inte kan förutses, så länge spekulerande privata redare styr varven. Anställda vid varven har krävt förstatligande. Metalls avdelning 41 ställde' sig-i december 1975 bakom en motion från arbetare vid till LOkongressen, där det krävs förstatligande av den svenska varvsindustrin samt upprättande av ett statligt rederi. Tjänstemännen vid har genom sina fackliga organisationer - SIF, CF och SALF - vid ett möte kritiserat ramavtalet mellan staten och Saléns och krävt 1975/76: 189 en framtidsplan för varven i . De beslut som skall fattas om ägarförhållandena vid storvarven gäller i grunden om de privata redarnas vinstintressen eller de anställdas trygghet skall väga tyngst i den statliga varvspolitiken. Besluten kan också ses som prov på om riksdag och regering vill ta ett reellt ansvar för planeringen av produktionen vid varven och minska storfinansens makt över den svenska varvsindustrin. vet de anställda vid varven att ett förstatligande inte löseralla problem. Det krävs bland annat också ett ökat statligt ansvar för sjöfarten och därmed för fartygsbeställningarna. I den diskussion som pågår vid varven och i massmedia har många förslag väckts. av den svenska exporten och importen (i ton räknat) transporteras med den svenska handelsflottan, medan av tonnaget i handelsflottan sysselsätts i trafik mellan utländska hamnar. Privatredarna satsar alltmer på utländska dotterbolag som de behåller kontrollen över den svenska marknadsandelen. Ett statligt rederi skulle kunna säkra en större andel av den svenska utrikeshandeln, inte minst genom ökade transportbehov vid företag som NJA och . Man har diskuterat möjligheterna att öka beställningen av fartyg från de socialistiska länderna och gjort jämförelser med de finska varvens orderläge och med den stabila produktionen vid varven i och DDR. Man har också diskuterat olika alternativ till fartygsproduktionen vid varven. Men om dessa förslag skall kunna konkretiseras och genomföras krävs att varvens och sjöfartens uppknytning till de kapitalistiska marknaderna bryts och att de anställda samt demokratiskt tillsatta institutioner får kontrollen över produktionen. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att förstatliga och Mekaniska Verkstad, 2. att hos regeringen hemställa om förslag till bildandet av ett statligt rederi, 3. att hos regeringen hemställa om förslag till en långsiktig statlig investeringsplan för varven och sjöfarten. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i