mot · FZ022187 · 1976-02-11 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:96 om viss ändrad organisation för m. m. I propositionen 1975/76:96 föreslås vissa förändringar av organisation och personalpolitik. Det viktigaste med den organisatoriska nyordning som föreslås har sagts vara att få så likt övriga departement som möjligt. Att åstadkomma en sådan likformighet är dock förenat med avsevärda svårigheter. Detta beror dels på dubbla funktion av departement och verksmyndighet för utrikesförvaltningen, dels också på den med delade ledningen av utrikeshandelsavdelningen samt den relativt fristående avdelningen för internationellt utvecklingssamarbete. Det är därför inte möjligt att ernå fullständig organisatorisk likformighet mellan och de övriga departementen. De föreslagna organisatoriska förändringarna inskränker sig därför huvudsakligen till 1. vissa omgrupperingar mellan departementets avdelningar, som döps om till enheter; 2. sammanslagning av press- och informationsbyråerna till en press- och informationsenhet; 3. en avsevärd förstärkning av departementets personella resurser; samt 4. ändrade tjänstetitlar för ett antal högre befattningshavare. Departementschefen har stora förhoppningar om att den förändrade organisationen skall medföra väsentliga fördelar. Hans betoning härav är så stark, att den oinvigde kan ha anledning ställa frågan, hur det varit beställt med planering och samordning av arbetet inom departementet samt med styrningen av utlandsmyndigheternas verksamhet och dessas effektivitet. Av det anförda framgår att de föreslagna förändringarna huvudsakligen är av relativt ytlig karaktär. Sakligt sett allvarlig kritik torde emellertid kunna riktas mot den tänkta sammanslagningen av press-och informationsbyråerna. De föreslagna titelförändringarna synes också vara ett utslag av överdriven - och föga ändamålsenlig - perfektionism. De nuvarande tjänstetitlarna kabinettssekreterare och utrikesråd uppfyller ju precis de krav som bör vara viktigast för en tjänstetitel, nämligen att tala om vart tjänsten hör och vad dess innehavare sysslar med. Att förändra dessa titlar till de mera intetsägande statssekreterare respektive departementsråd är därför opraktiskt och inte ens meningsfullt från något slags jämlikhetssynpunkt. De hittillsvarande benämningarna på dessa tjänster bör därför bibehållas. De personalpolitiska reformer, som föreslås i propositionen, innebär huvudsakligen 1. att en enhetlig utrikestjänst för handläggande tjänstemän inrättas, samt 2. att den interna utbildningen sammandras och göres mera enhetlig. Utbildningsreformen är en konsekvens av förslaget om att det i fortsättningen endast skall finnas två personalkategorier - biträdande och handläggande. Därigenom avskaffas de skilda kraven på kompetens och inriktning för nuvarande diplomatiska tjänstemän och kanslister. Tanken bakom detta synes huvudsakligen vara att man skall bredda diplomatrekryteringen och underlätta för dem som befinner sig inom kanslistkategorin att avancera till viktigare och mer ansvarsfulla uppgifter. Det bör då påpekas att detta ingalunda varit omöjligt. Kanslister som under sin tjänstgöring visat sig lämpade för den egentliga diplomatverksamheten har efter vidareutbildning tagits in i denna. Det är mycket tveksamt om det nu föreslagna systemet kommer att visa sig mer tillfredsställande, i vad avser både dessa personalgruppers intressen och departementets verksamhet. Med en gemensam intagning för alla i samma konkurrens blir lätt följden, om inte någon form av kvotering tillgripes, att man inte får de för olika arbetsuppgifter mest lämpade. Det kommer säkerligen under alla förhållanden att bli betydligt svårare för de kategorier unga människor som tidigare sökte sig till kanslistbanan att över huvud komma in i departementet. Det bör i detta sammanhang med skärpa framhållas att kraven på kvalitet måste sättas i första rummet såväl vid själva rekryteringen av utrikesförvaltningens personal som på deras interna utbildning. De alltmer komplicerade förhandlingarna i det stora antal internationella organ, vari medarbetar, gör det nödvändigt att ställa mycket stora krav på utrikestjänstemännens kompetens och skicklighet. En rad andra personalpolitiska frågor konstateras tillhöra det avtalsbara området. Några förslag till lösningar av sådana frågor som rätt till hemresor, medföljande makes villkor, barns skolgång samt ersättning vid sjuk- och tandvård framläggs däremot inte i propositionen. Vi utgår ifrån att nu rådande missförhållanden - sådana finns uppenbarligen - skall kunna avlägsnas eller nedbringas under dessa förhandlingar. Under åberopande av det anförda hemställes att måtte avslå förslaget till ändring av vissa tjänstetitlar samt i övrigt beakta vad i motionen anförts. () () HANS () HANS ()