mot · FZ02631 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 631 av m. fl. om ändring av terrängkörningslagen Under riksdagsdebatten lämnade bl. a. undetecknad en utförlig redovisning av skälen mot den föreslagna utformningen av terrängkörningslagen, varför vi inte finner det påkallat att här upprepa alla dessa. Statsrådets försäkringar att man genom en kungörelse i anslutning till terrängkörningslagen skulle eliminera de negativa effekter av terrängkörningslagen, som påvisades, ledde sannolikt till att majoritet ställde sig bakom den nya lagen. Denna kungörelse har utfärdats (SFS 1975:1315) men vi anser oss nu kunna konstatera att flertalet av de negativa effekter som påtalades från vårt håll kvarstår. Låt oss här ge några exempel! För det första kommer ortsbefolkningen inom de delar av fjällområdet där regeringen bestämmer att körning i terräng med terrängfordon och motorfordon är förbjuden icke att ha rätt att utan dispens från resp. länsstyrelse använda sin skoter för färd till och från affär, fiskeställe etc. Detta finner vi oacceptabelt. För det andra är det fortfarande mycket oklart, med den utformning kungörelsen har fått, var man egentligen får köra med vanliga motorfordon. I terrängtrafikkungörelsens 62 § p. 7 anges att förbudet ej gäller färd med motorfordon "på enskild utfartsled eller annan sådan enskild led i terrängen som äravsedd för motorfordonstrafik''. 1 terrängtrafikkungörelsens 3 S anges att med färdled avses "sådan led eller plats i terrängen som allmänt används för samfärdsel men ej är att anse som väg". Ordet "allmänt" måste, såvitt vi kan bedöma, innebära att den aktuella leden (väg?) skall ha sådan utformning att den inte enbart används av ägaren utan även regelmässigt av andra trafikanter. Vid kontroll hos vissa polismyndigheter har ingen kunnat lämna eli bestämt svar på huruvida en jordbrukares gärdes- resp. skogsvägar normalt skall kunna anses utgöra sådan led som avses under p. 7 i 62 S terrängtrafikkungörelsen. Under inledningsvis omnämnd debatt framhölls också att det i fortsättningen skulle kunna bli svårt att arrangera exempelvis orienteringstävlingar på ett sådant sätt att inte deltagarna i förväg kunde hos la reda på inom vilka terrängavsnitt en aktuell orientering skulle äga rum. Statsrådet försäkrade alt sådana svårigheter inte skulle uppstå, men i kungörelsen heter det i 62 S p. a. att motorfordonstrafik är tillåten inom "särskilt anordnat tävlings- eller övningsområde". Med denna utformning av paragrafen synes uppenbart att med särskilt tävlings- och övningsområde endast avses sådana områden med s. k. fasta kontroller som förekommer 1 Riksdaiien 1975/76. i vissa tätorters närhet. Dessa områden kan emellertid av naturliga skäl icke utnyttjas tor större öppna orienteringstävlingar. Vi kan alltså inte finna annat än att den nya terrängkörningslagen kommer att i praktiken förhindra anordnandet av orienteringstävlingar med den utformning lag och kungörelse nu har. Vi kan emellertid inte underlåta att uttala vår förundran över att näst sista stycket i den aktuella 62 $ av terrängtrafikkungörelsen fått en sådan utformning att exempelvis statliga och kommunala tjänstemän i tjänsteärenden är berättigade att passera snötäckt skogsmark med plant- och ungskog, men ej markägaren själv om han skulle anses det erforderligt, exempelvis vid skogsdrivning, på grund av terrängförhållandena. Markägaren skall alltså hänvisas till att i dylika fall vända sig till för att få dispens. Detsamma gäller för övrigt förbuden utfärdade enligt terrängtrafikkungörelsens 57 §. Detta vittnar om samma förmyndarmentalitet gentemot jordbrukarna som präglade Renhållningslag och kommer att leda till byråkratiskt krångel av stora mått. Vi finner det signifikativt, att när man i kungörelse skall redovisa i vilka fall det generella förbudet mot motorfordonstrafik på barmark ej skall gälla, så börjar man med byråkraterna (statlig och tjänsteman under tjänsteutövning) under det att markägarna (jord- och skogsbrukare m. kommer först på 5-7 plats. Näringsutövning är uppenbarligen mindre angelägen än att byråkratin får goda arbetsbetingelser. I sammanhanget vill vi gärna understryka att terrängkörningslagen och aktuell kungörelse i nuvarande utformning hindrar den övningskörning med i första hand moped men även med motorcykel som förekommit i snart sagt hela , till stor båtnad för trafiksäkerheten. De som bedrivit denna övningskörning, främst ungdomar, kommer alltså att hänvisas till alt förlägga sin övningskörning till det allmänna vägnätet, något som är ytterst olämpligt, eftersom de - när de övningskör - ännu inte tillägnat sig tillräcklig teknisk färdighet när del gäller att manövrera sina fordon. Den aktuella utformningen av bestämmelserna kommer-om de nu kommer att efterlevas, något som starkt kan ifrågasättas - uppenbarligen att leda till samma byråkratiska problem som varit så markanta i anslutning till renhållningslag. Visserligen har såväl statsministern som det ansvariga statsrådet velat skylla på en osmidig tillämpning av lagen från kommunens sida. Sanningen är dock att lagen i sin ursprungliga form ej tillät dylik smidighet utan att bryta mot den. Låt oss undvika en liknande utveckling, när det gäller den nya terrängkörningslagen genom att justera den, så att kommunerna kan tillämpa den smidigt. En ökad byråkrati kan visserligen ge upphov till i och för sig önskvärda nya jobb, men vi ifrågasätter om inte den arbetslöse kan utnyttjas för mer produktiv verksamhet till båtnad för samhällsekonomin. Vi vill slutligen också ånyo poängtera att terrängkörningslagen fick en helt annan utformning än det lagförslag över vilket remissinstanserna yttrade Vi hävdar att man utan olägenhet bör kunna ändra terrängkörningslagen på ett sådant sätt att den bättre ansluter sig till det remitterade lagförslaget och så att man eliminerar flertalet av de problem vi nu redovisat. Detta tror vi bäst kan ske genom det förslag till ny terrängkörningslag, som vi här lägger fram. Kvarstående smärre tillämpningssvårigheter bör kunna lösas genom att kommunerna i den nya terrängtrafikkungörelsen får vidgade befogenheter att smidigt tillämpa terrängkörningslagen. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att anta följande förslag till ny terrängkörningslag: Härigenom föreskrives följande: 1 S- Körning i terräng med terrängfordon och motorfordon är förbjuden i hela landet på snötäckt skogsmark med plant-eller ungskog, om det ej är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Körning i terräng är förbjuden på barmark 1. med terrängfordon i hela landet, 2. med motorfordon inom de områden, där efter samråd med berörda kommuner och markägare finner förbud påkallat från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Förbud enligt första stycket gäller ej körning nödvändig för yrkes- eller näringsutövning och räddningstjänst. Det gäller ej heller motorfordonstrafik på enskild utfartsväg eller annan egen körväg i terrängen liksom ej heller egen tomt, inhägnat fabriksområde eller andra därmed jämställda arbetsplatser. Inom de delar av fjällområdet som regeringen bestämmer är körning i terräng med terrängfordon och motorfordon förbjuden även på annan mark än som anges i I och 2 SS. Förbud enligt första stycket gäller ej körning nödvändig för yrkes- eller näringsutövning och räddningstjänst. 4 S- Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva ytterligare undantag från förbud enligt 2 och 3 SS, när det föreligger särskilda skäl. 5 S- Kan i annat fall än som avses i I och 3 SS körning i terräng med motordrivet fordon (= lydelsen i nuvarande lag 3 S). 6 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot I S, 2 § första stycket, 3 § första stycket eller mot förbud eller föreskrift som har meddelats med stöd av lagen dömes till böter, om ej gärningen är ringa. . () i () ()