ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ022423 · 1976-04-21 00:00:00 — 1975/76 2423-2429 med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor ansåg i sitt betänkande det vara en brist att det i nu gällande bestämmelser om straff- och körkortspåföljder inte finns något positivt element. Enligt kommitténs uppfattning borde det vara naturligt att man inom trafikrätten försöker hjälpa trafikanterna att undvika återfall i brott. Kommittén konstaterade att olika undersökningar - främst i - inte syntes ge något entydigt svar beträffande de trafiksäkerhetsbefrämjande effekter som kan uppnås. Ett undantag syntes vara , där bl. a. gruppsamtal anses ha gett goda resultat. Kommittén föreslog åtgärder i syfte att få den dömde att aktivt medverka i ett rehabiliteringsprogram, som innefattar utbildning, gruppsamtal m. m. Departementschefen avstyrker emellertid i propositionen 1975/76:155 kommitténs förslag. Han åberopar bl. a. ett uttalande av , enligt vilket de försök som gjorts i inte tycks ge möjlighet att dra några slutsatser. Under sin studieresa i fick trafikutskottet kännedom om att rehabiliteringsprogrammet för dem som dömts för rattfylleri utvecklats och intensifierats under de år som gått sedan trafikmålskommittén framlade sitt betänkande . Det är därför motiverat att man på svensk sida med uppmärksamhet följer den verksamhet som bedrivs på detta område i . Enligt min uppfattning är rehabiliteringsarbete mycket angeläget i ett läge då kampen mot sprit vid ratten fått en förnyad aktualitet. bör inte finna sig i att regeringen avstyrker förslag i detta hänseende. Därför bör hos regeringen hemställa att trafiksäkerhetsutredningen får ett särskilt uppdrag att lägga fram förslag till rehabiliteringsprogram för dem som dömts för rattfylleri eller rattonykterhet. Därvid bör särskild uppmärksamhet ägnas den verksamhet som pågår i . Med stöd av det anförda hemställer jag att ger regeringen till känna att trafiksäkerhetsutredningen bör ges i uppdrag att utreda frågan om rehabilitering 1 1975/76. av personer dömda för rattfylleri eller rattonykterhet och att förslag i frågan därefter föreläggs .
mot · FZ022424 · 1976-04-21 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor 1 propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor förordas en i olika avseenden mera nyanserad och individualiserad bedömning än . Det gäller t. ex. hur allmän brottslighet och onykterhet kan inverka på körkortsfrågan. Denna skall avgöras med utgångspunkt i helhetsbedömningen av personen. Av det anförda följer att ett isolerat omhändertagande - vilken grund som än åberopas - inte kan utgöra anledning att vägra den omhändertagne körkort. Detta gäller således även omhändertaganden enligt Lagen om tillfälligt omhändertagande (LTO). Sådana ingripanden rapporteras normalt inte till körkortsmyndigheterna, och någon ändring härvidlag förutsätts inte i propositionen. I denna förordas i stället att endast sådana omhändertaganden som görs enligt den föreslagna lagen om omhändertagande av berusade personer m. m. skall rapporteras till körkortsmyndigheterna och registreras. Detta förslag överensstämmer i sin tur med vad som har förutsatts i den proposition vari föreslås avkriminalisering av fylleri. När ett omhändertagande sker enligt LTO kan det givetvis dock visa sig föreligga sådana särskilda omständigheter att körkortsfrågan bör prövas, varför nykterhetsnämnd eller polismyndighet underrättar körkortsmyndigheten enligt 122 resp. 123 § körkortskungörelsen (1972:592). Det är emellertid att märka att det inte är själva omhändertagandet som skall föranleda underrättelsen. I en nyligen ingiven JO-anmälan påpekas dock att det finns tekniska möjligheter att registrering och noteringar rörande personer, som omhändertagits enligt LTO, kan ligga till grund för t. ex. körkortsärenden. 1 nämnda JO-anmälan begärs en snar utredning om det är förenligt med gällande praxis att registreringen går vidare till länsstyrelser och att LTO kan ligga till grund för avslag beträffande lämplighetsintyg. Om detta skulle stämma måste LTO uppenbarligen motverka sitt syfte. Det kan aldrig ha varit meningen att, när denna lag infördes , ingripandena skulle få sådana följder att en person med åberopande av denna lag skulle kunna förvägras lämplighetsintyg. 1 samband med den individuella och nyanserade bedömningen av körkortsärenden, som propositionen 1975/76:155 syftar till, är det enligt vår mening angeläget att slå fast att LTO inte kan ligga till grund för avslag beträffande lämplighetsintyg. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening uttalar att omhändertagen person, under hänvisning till LTO, inte bör kunna förvägras lämplighetsintyg i samband med utfärdande av körkort.
mot · FZ022426 · 1976-04-09 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:167 om ny organisation för postverket I regeringens prop. 1975/76:167 föreslås ny organisation för postverket. Propositionen följer i huvudsak de förslag som poststyrelsen avgivit utan att ta hänsyn till de synpunkter som inhämtats vid remissbehandlingen. Sålunda har man helt förbigått de tungt vägande skäl som framförts beträffande regiontillhörigheten för . Enligt poststyrelsens förslag, vilket propositionen följer, skall tillföras . Detta är ett flagrant brott mot målsättningen. Utredningen har nämligen själv anfört att regionerna bör anpassas till den samhälleliga utvecklingen och till sambandet mellan olika orter och områden. är i alla betydelsefulla avseenden orienterat söderut och borde därför tillhöra region. Ändå föreslår utredningen att länet skall tillföras . Trots invändningar från bl. a. länsstyrelserna i , och återfinns förslaget i propositionen. Utredningen anser sig ha velat åstadkomma storleksmässigt jämna regioner med avseende på den postala produktionsapparatens storlek. Som ett mått på produktionsapparaten har man använt antalet hushåll. Man har fäst en överdriven vikt vid hushållsantalets betydelse. Det är självklart att en region som omfattar tätbefolkade områden kan innesluta väsentligt fler hushåll än regioner med glest befolkade områden och att man därför inte ens bör eftersträva att få hushållsmässigt jämnstora regioner. Av större betydelse är nödvändigheten att skapa regioner av sådan storlek att de ger underlag för en väl utbyggd och effektiv regionförvaltning, men inte större regioner än att regionförvaltningen med hänsyn till resvägar och restider kan hålla den nödvändiga kontakten inom regionen. I det sistnämnda avseendet kan man utan vidare konstatera att det nuvarande södra distriktet inte är för stort. Det omfattar , , och större delen av . i har i sitt yttrande till bestämt avstyrkt den föreslagna regiontillhörigheten för . i har i sitt yttrande erinrat om det starka näringsgeografiska samband som råder mellan och , och i har i sitt yttrande föreslagit att skall omfatta bl. a. , län. Med hänvisning till det anförda hemställer vi ati måtte besluta att nuvarande regionsindelning i södra bibehålls och att därmed även i fortsättningen kommer att tillhöra södra regionen med som regionhuvudort. () () HANS () i
mot · FZ022427 · 1976-04-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:180 om ändrade regler för beskattning av realisationsvinster, m. m. 1975/76:180 föreslås att vid beräkning av realisationsvinst på grund av avyttring av konventionellt taxerad fastighet avdrag alltfort skall få göras för förbättringskostnaderna, som under beskattningsåret uppgått till . Förbättringskostnaderna skulle i dessa fall liksom få indexuppräknas och dras av från första kronan. skulle liksom inte bara gälla fastigheter med byggnad huvudsakligen avsedd för bostadsändamål, för vilka det fasta tillägget om . får tillgodoräknas, utan även övriga fastigheter, t. ex. fabriksfastigheter. De föreslagna avdragsreglerna skulle i vissa fall innebära en dubbelbeskattning vid försäljning av tomt eller fastighet utan bostadsbyggnad, nämligen i de fall förbättringar skett på fastigheten men kostnaderna för dessa under vissa beskattningsår inte uppgått till . Förbättringskostnader på t. ex. . skulle - utöver ev. åtnjutna värdeminskningsavdrag- inte berättiga till något som helst avdrag. Skulle däremot förbättringarna ha koncentrerats till ett enda år och då ha uppgått till , får hela detta belopp uppräknas med index och dras av vid realisationsvinstberäkningen. Risken för dubbelbeskattning blir än mer uttalad om förslaget i propositionen om att realisationsvinsten skulle vara skattepliktig till 100 96 godtas av . Enligt vår mening borde vid försäljning av fastigheter, som ej omfattar byggnad huvudsakligen avsedd för bostadsändamål, avdrag få göras för alla förbättringskostnader (med avdrag för ev. åtnjutna värdeminskningsavdrag), således även då dessa ej uppgått till . På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med stöd av ovanstående hemställs att måtte besluta att vid beräkning av realisationsvinst för fastigheter, som ej omfattar byggnad huvudsakligen avsedd för bostadsändamål, avdrag också får göras med verkliga kostnaden för förbättringar, som för år räknat understiger . BO () ()
mot · FZ022429 · 1976-04-22 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:197 med förslag till I propositionen 1975/76:197 läggs fram förslag till en välkommen reformering av yrkesskadeförsäkringen. Ytterligare förbättringar utlovas i kommitténs fortsatta utredningsarbete, och följdändringar i lagen om allmän försäkring utlovas. De senare kommer bl. a. att leda till att nuvarande samordningsbestämmelser ändras. Någon ändring av principerna för försäkringens finansiering föreslås emellertid inte. Det medicinska vårdbehovet koncentreras numera i allt högre grad till sjukdomar och olycksfall som har samband med det moderna samhällets villkor, t. ex. trafikolycksfall och yrkesskador. Det är därför nödvändigt att hälso- och sjukvården samordnas med hela den sociala och ekonomiska politiken. Önskvärt är att solidare grunder skapas för hur man skall avväga olika investeringar och program mot varandera. Yrkesskador ger upphov till vårdkostnader, produktionsbortfall och andra samhällsekonomiska uppoffringar, förutom alla tragiska konsekvenser de får för den som drabbas och dennes anhöriga. En begränsning av skadefrekvensen kan därför, med samhällsekonomins terminologi, innebära stora välfärdsvinster. 1 syfte att nå en sådan begränsning av skadefrekvensen är det tänkbart att lägga avgifterna för sjukvård och rehabilitering av dem som skadas på arbetsmiljön. Sådana avgifter är då avsedda att informera om de samhällsekonomiska uppoffringar som inte bärs av företagen. Därmed görs dessa i ökad utsträckning medvetna om de olycksrisker som vissa inslag i arbetsmiljön är förknippade med. För att skapa anledning att förebygga olycksfall kan avgifterna därvid differentieras efter riskskillnader. Avsikten är då att stimulera utvecklande av och övergång till säkrare arbetsplatser. En analys av dylika avgifters utformning och möjliga effekter harbl. a.gjortsinomLandstingsförbundet(för trafikolyckor, yrkesskador och rökbetingade sjukdomar). Jag delar således den uppfattning som under remissbehandlingen anförts av att finansieringen bör bli föremål för ytterligare överväganden. Enligt verket bör försäkringen för arbetsskador genom ett schabloniserat förfarande kunna belastas med de utgifter inom den allmänna försäkringen som orsakas av yrkesskador. Härigenom uppnås dels att den allmänna försäkringens finansiering inte påverkas, dels att socialförsäkringens utgifter för yrkesskador kan redovisas till sitt totala belopp. Jag delar även uppfattning i remissvaret att man bör utreda om inte även en viss del av sjukvårdshuvudmännens kostnader för re habilitering kan täckas av arbetsskadeförsäkringen. Jag anser vidare att man bör pröva möjligheterna att denna nya avgift differentieras efter skadefrekvens. Synpunkter av detta slag, som framförts av remissinstanserna, bemöts inte av departementschefen i propositionen, där oförändrat finansieringssystem föreslås. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att vid behandlingen av propositionen 1975/76:197 beslutar att hos regeringen begära förslag till ändrade regler för finansieringen av arbetsskadeförsäkringen enligt de riktlinjer som angivits i motionen.
mot · FZ022436 · 1976-04-22 00:00:00 — av herrar i och med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkorts Bestämmelserna om erhållande av körkort och om indragning och återkallelse av körkort finns sedan gammalt i administrativa författningar, utfärdade av regeringen. Bestämmelserna finns nu i körkortskungörelsen, i propositionen 1972:592, förkortad KKK. Reglerna om rätten till körkort har från början uppfattats som rent administrativa säkerhetsföreskrifter, meddelade i den allmänna trafiksäkerhetens intresse. Normgivningen på detta område ansågs därför naturligt ligga inom konungens förordningsmakt enligt regeringsform. Enligt regeringsform torde normgivningen på området icke formellt vara förbehållen såsom lagstiftare, utan den faller inom regeringens kompetens enligt 8 kap. 13 § regeringsformen. Regeringen har också genom förordning gjort senare ändringar i KKK på egen hand. Frågan om förutsättningarna för att erhålla körkort och de principer som skall tillämpas, då någon skall fråntagas erhållet körkort, är för många medborgare en av de allra viktigaste i hans dagliga tillvaro. I speciellt glesbygder är ofta innehav av körkort en förutsättning för bosättning och försörjning. Många är för sin yrkesutövning över huvud taget helt beroende av att ha rätt att köra motorfordon. Även om körkortsreglerna rent formellt och historiskt kan uppfattas som ordningsföreskrifter, som tillhör regeringens förordnandemakt, måste de i verkligheten uppfattas som viktiga föreskrifter, som reglerar förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. På grund av deras betydelse bör de därför ges laga form, även om föreskrifterna strikt formellt icke kan anses tillhöra så kallade primära lagstiftningsområde. bör därför begagna sin befogenhet enligt 8 kap. 14 § regeringsformen att överta normgivningen och meddela föreskrifter genom lag i detta ämne. Självfallet är det inte erforderligt att överföra hela det område, som KKK täcker, till lagområdet. Men de grundläggande reglerna om rätten att erhålla körkort och om återkallelse av körkort, dvs. ungefär det område som berörs i propositionen 1975/76:155, bör fastställas i lag. Det är inte enbart en formsak utan en viktig praktisk angelägenhet att reglerna i angivna hänseenden blir föremål för den mera ingående behandling och noggranna granskning som följer med lagformen. borde fl ta ställning till föreskrifternas exakta ordalydelse och icke som föreslås i propositionen godkänna vissa riktlinjer för en reform på området. Regeringen borde sålunda förelägga förslag till lag om körkort som underlag för beslut. Eftersom behovet av omläggning av nuvarande regler måste anses vara betydande, bör icke det krav som här framförs fl hindra att en reform nu kommer till stånd på grundval av propositionen. En sådan omläggning skall emellertid endast få karaktär av ett provisorium i avbidan på att en lag i ämnet kan antas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag om körkort, upptagande huvudreglerna om förutsättningarna för erhållande och återkallelse av körkort.
mot · FZ022437 · 1976-04-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 2437 med anledning av propositionen 1975/76:155 om vissa körkortsfrågor År har frågor, interpellationer och motioner väckts i om förändring av bestämmelserna om indragning eller återkallelse av körkort. Varje gång har hänvisats till utredningsarbetet och resultatet av detta. Stora förväntningar har ställts på resultatet, framför allt att återkallelsefrågor alltid skulle beslutas av domstol och att återkallelser inte skulle få ske så utomordentligt lättvindigt som . När nu regeringens proposition 1975/76:155 föreligger så kan bara konstateras att regeringen svikit alla förhoppningar i dessa avseenden. Regeringen framhärdar att körkortsåterkallelser skall ske i administrativ ordning. När det gäller grunderna för körkortsingripanden så förordas t. o. m. skärpta regler så att risken att förlora körkortet blir ännu större. En av de allvarligaste skärpningarna ligger i att körkortsåterkallelse skall ske om körkortsinnehavaren har åsidosatt en från trafiksäkerhetssynpunkt väsentlig förpliktelse. Gentemot gällande bestämmelser innebär det att "grovt åsidosättande faller bort! I stället för att stärka rättssäkerheten så innebär propositionens förslag ett betydligt försämrat rättssäkerhetsläge för den enskilde. Enligt min mening skall körkortsingripanden endast få ske i extrema fall vid t. ex. upprepade grova trafikbrott. Även i sådana fall bör körkortsingripande avgöras i samband med att annat straff för förseelsen utdöms. Ingen blir en bättre förare efter att ha varit utan sitt körkort eller år. Sådana körkortsingripanden kan skapa sociala och ekonomiska problem av stort format särskilt för familjeförsörjare som bor så att allmänna kommunikationer saknas eller är praktiskt oanvändbara för arbetsresor. En företagare får fortsätta att driva sitt företag även om han råkat tillverka en vara som skadat människor. En löntagare kan fortsätta att arbeta inom sitt yrke även om han har varit orsak till någon annans skada eller död genom sitt misstag i en viss situation. Att då tillgripa de föreslagna reglerna mot körkortsinnehavare även vid mindre förseelser där personskada inte förekommit är helt förkastligt. Den föreliggande propositionen bör därför avslås, och ett nytt förslag till körkortsbestämmelser grundade på ovan redovisade principer bör föreläggas . 1 1975/76. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar avslå proposition 1975/76:155, 2. att hos regeringen begär nytt förslag i körkortsfrågor grundat på de principer som redovisats i motionen. allan Akerlind (m)
mot · FZ022440 · 1976-04-08 00:00:00 — Motion 1975/76: 2440 av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:167 om ny organisation för postverket har sina naturliga ekonomiska och näringsgeografiska förbindelser riktade mot , som är den naturliga huvudorten i västra . Export- och importvägarna för länets industrier går i det närmaste helt över , varvid Vänersjöfarten och den fördjupade har den största betydelse. Också i övrigt är kommunikationer och förbindelser för länets handel och näringsliv i högre grad riktade mot än mot . 1 föreliggande proposition angående ny organisation för postverket föreslås att skall tillhöra en ny mellansvensk region, den s. k. , i stället för som f. n. . Därmed skulle den postala regionindelningen för bli en annan än den som är naturlig för länet. Vi menar, i likhet med i och postens lokala förvaltning i , att detta är olyckligt och anser att alla skäl talar för att fortfarande skall ingå i region, särskilt som detta inte torde äventyra tillkomsten av . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att även i fortsättningen får ingå i region, i vad det gäller den nya postorganisationen.
mot · FZ022447 · 1976-04-22 00:00:00 — Motion 1975/76: 2447 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:180 om ändrade regler för beskattning av realisationsvinster, m. m. I propositionen 1975/76:180 redogörs för realisationsvinstkommitténs diskussion av och förslag till en skärpning av beskattningen av s. k. lösöre. Lösöret delas in i två grupper, dels en grupp omfattande bohag, bilar och båtar o. d., dvs. varor som anses minska i värde vid användning, dels en grupp omfattande konst och antikviteter, frimärken, mynt och medaljer. Denna senare grupp anses inte vara underkastad en kontinuerlig värdeminskning utan i många fall vara föremål för en avsevärd värdestegring. Kommittén framlade i sitt betänkande ett förslag till en väsentligt hårdare beskattning av vinster i samband med försäljningar av konst o. d. Åtskilliga remissinstanser säger sig dela kommitténs principiella inställning till att lösöre bör bli föremål för en i tiden obegränsad realisationsvinstbeskattning. Stor tveksamhet uttalas dock från flera remissinstanser beträffande möjligheterna att effektivt kontrollera de föreslagna reglerna. Finansministern konstaterar, med hänsyn till att kontrollfrågan är så oklar och sannolikt mycket känslig, att han f. n. inte är beredd att föreslå någon ändring i gällande realisationsvinstregler för lösöre. Efter att ha konstaterat att man vid vårauktion noterat kraftiga prisstegringar på konst och antikviteter, kan vi endast beklaga att finansministern inte vid det här tillfället var beredd att beakta de av kommittén framförda förslagen till en skärpt realisationsvinstbeskattning på konst och antikviteter. har vi i upplevt ett inflatoriskt utbud av både inhemskt och utländskt präglade medaljer. Vid försäljning av dessa utlovas indirekt att köp av dessa medaljer är en säker och riskfri kapitalplacering. Liknande resonemang gäller även för andra liknande, spekulativa kapitalplaceringar såsom köp av diamanter och andra ädelstenar. Ytterligare ett område, där vinster utlovas, är investeringar i äkta mattor. Hela denna flora av placering av kapital i dessa mycket improduktiva spekulationsobjekt, med direkt eller indirekt hänvisning till vinstgivande försäljningar, bör och kan stävjas. Det är samhällsekonomiskt oförsvarbart att denna spekulation skall lämnas hart när obeaktad från beskattningssynpunkt. En utredning bör tillsättas för att utreda och lägga fram förslag om hur försäljning av konst, antikviteter, frimärken och medaljer skall beskattas. Med anledning av det ovanstående hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag beträffande beskattning av vinster vid försäljning av konst, antikviteter o. d. () ()
mot · FZ022449 · 1976-04-22 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:197 med förslag till Enligt gällande bestämmelser utgår änkelivränta från yrkesskadeförsäkringen oberoende av änkans ålder eller vårdnadsplikt gentemot barn. 1 propositionen 1975/76:197 med förslag till föreslås att en nedre åldersgräns för rätt till änkelivränta införs för kvinnor utan minderårigt barn och att denna gräns sätts . Denna åldersgräns finns i reglerna för änkepension från folkpensioneringssystemet, men i den antagna trafikskadelagen finns ingen nedre åldersgräns angiven för efterlevandelivränta. Änkelivräntan fyller i sin nuvarande form ett stort socialt behov. Särskilt gäller det i de delar av landet, t. ex. skogs- och glesbygdsområden, där arbetsmarknadssituationen gör det omöjligt för kvinnan att få ett förvärvsarbete. Starka sociala skäl, t. ex. vård av anhörig, kan vara ett hinder för änkan att byta bostadsort för att erhålla förvärvsarbete. Den berörda gruppen kan sägas vara numerärt obetydlig. Inte desto mindre drabbas den av en försämring i förhållande till nuläget om propositionen bifalles av . Detta kan enligt vår mening inte accepteras. De skäl som kunde anföras för nuvarande ordning har på intet sätt förlorat sin giltighet. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till sådan ändring av som gör det möjligt för försäkringskassornas pensionsdeiegationer att i varje enskilt fall, oavsett ålder, pröva änkans behov av efterlevandelivränta med hänsyn till arbetsmarknadsmässiga och sociala skäl. () ()