ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ021947 · 1976-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om anpassningen av bostäder för handikappade Bostaden och den inre miljön har särskilt stor betydelse för den som på ett eller annat sätt är handikappad. Enligt byggnadsstadgan § 42 a skall i skälig omfattning allmänna lokaler och arbetsplatser vara handikappanpassade. Dessa normer gäller alltså inte bostäder. Då den som är eller blir handikappad mer än andra är beroende av sin boendesituation, är det angeläget att § 42 a i byggnadsstadgan får en sådan utformning, att även bostäderna redan från början eller vid ombyggnader tillgodoser alla människors behov. och har i skrivelse till regeringen begärt att § 42 a skall utvidgas till att omfatta bostäder samt att uttrycket i skälig omfattning stryks. Den nya § 42 a föreslås få följande lydelse: Bostäder och de utrymmen i byggnad till vilka allmänheten äger tillträde eller som utgöra arbetslokal skola utformas så att de bliva tillgängliga för att kunna utnyttjas av personer vilkas rörelse- eller orienteringsförmåga är nedsatt till följd av ålder, invaliditet eller sjukdom. Vi anser det angeläget, att § 42 a får den utformning som statens planverk och föreslår. Med hänsyn till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär att § 42 a i byggnadsstadgan får den utformning som statens planverk och i skrivelse till regeringen begärt.
mot · FZ021948 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 1948 av i m. fl. om bostadsanpassningsbidraget till handikappade Bostadsanpassningsbidrag^ har stor betydelse för att stimulera till produktion och ombyggnad av bostäder lämpliga för handikappade. Från att tidigare endast gällt bostäder för rörelsehindrade utgår bidraget för anpassningsåtgärder som är nödvändiga på grund av även andra handikapp. Bidraget utgår med högst , men högre belopp kan beviljas om det föreligger särskilda skäl. fann 1972 att taket för bidraget inte behövde höjas, eftersom det genomsnittliga bidragsbeloppet då låg . I stället ansåg utredningen att länsbostadsnämnderna skulle ha generell rätt att överskrida detta belopp när det gäller svårt handikappades behov av anpassning av bostaden. presenterar i sin Gröna serie nr 8/1975 en utredning om hur bostadsanpassningsbidraget använts i och 1973-07-011974-12-31. Av rapporten framgår att bidrag överstigande . utgår endast i de fall där lyftplatta eller hiss installeras. Hänsyn har sålunda inte tagits till en rad andra ombyggnads- och kompletteringsåtgärder som är nödvändiga för att svårt rörelsehindrade skall kunna fungera i bostaden. Av utredningen framgår också att genomsnittsbidraget det senaste budgetåret sjunkit till ca . Orsaken härtill är att ett mycket stort antal ansökningar gäller smärre ändringsarbeten för de nytillkommande handikappgrupperna. påvisar sålunda att hälften av de bidrag som beviljats i gällde belopp . har påpekats att länsbostadsnämnderna utom när det gäller lyftanordningar inte beviljar bidrag över maximibeloppet trots väsentligt högre kostnader. Detta synes inte vara i linje med beslut om att svårt handikappades behov av bostadsanpassningsåtgärder bör kunna ske genom att maximibidraget får överskridas. Svårigheterna att finansiera anpassningsåtgärdema inom ramen för . har ytterligare skärpts på grund av de senaste årens kostnadsutveckling. Det är angeläget att bostadsanpassningbidraget kan utgå med full kostnadstäckning för åtgärder som är erforderliga för att tillhandahålla lämpliga bostäder till svårt handikappade. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär en översyn av kungörelsen angående bostadsanpassningsbidraget i enlighet med vad som anförts i motionen. MAJ () ()
mot · FZ021951 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. Samhället ålägger företagen att inlämna ett stort antal uppgifter. Det rör sig om ett 150-tal uppgifter, som skall lämnas av varje företag . Sammanlagt torde inemot tusentalet uppgiftsskyldigheter föreligga. Företagen erhåller ej någon ersättning för allt det arbete uppgiftslämnandet för med sig. Enligt direktiven till utredningen om företagens uppgiftsplikt skall utredningen ej behandla frågan om ersättning till företagen för det arbete som företagen utför för statens räkning. Utredningen väntas föreligga . Regeringen bör behandla frågan med förtur med tanke på dels frågans vikt, dels den långa tid som gått sedan krav på åtgärder börjat ställas. Uppgifts- och uppbördsarbetet är särskilt betungande för mindre företag. Det inträffar icke sällan att företagare t. o. m. avstår från att anställa personal med hänvisning till uppgifts- och uppbördsarbetet, detta t. o. m. i sådana fall där anställning av personal hade varit företagsekonomiskt motiverad. Det är därför enligt vår mening synnerligen angeläget att regeringen i sin beredning av ärendet även behandlar frågan om ersättning till företagen för lämnade uppgifter. Ett särskilt problem anmäler sig i samband med behandlingen av företagens uppgiftsplikt; det gäller uppgiftsskyldigheten under semestertid. Enligt rådande bestämmelser skall vissa uppgifter inlämnas till även . Härutöver skall källskatt och preliminärskatt redovisas och inbetalas. Möjligheterna för mindre företagare att få en sammanhängande ledighet under exempelvis juli månad försvåras avsevärt av samhällets uppgiftskrav. Det framstår enligt vår uppfattning som önskvärt att företagens uppgifts- och skatteredovisningsskyldighet under semestertid minskas. Regeringen bör ge ökade möjligheter för dispens, i synnerhet för mindre företag, när det gäller skatteuppbörd och uppgiftslämnande under semestertid. Ett annat problem av mer speciell karaktär gäller det genomförda informationssystemet för utbyte av information mellan myndigheter och företag enligt lagen om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor. Med stöd av denna lag har delegationen för informationssystemet, med hjälp av , inhämtat uppgifter, som i annat sammanhang redan inhämtats av SCB. Företagen får således en ytterligare uppgiftsbörda genom att inte kunnat avpassas till kraven enligt lagen om uppgiftsskyldighet. Dessa bestämmelser bör justeras även om SCB därvid får vidkännas en mindre kvalitetsförsämring av uppgifterna i företagsstatistiken. Av principiellt större vikt är emellertid att ytterligare uppgiftsskyldighet ej lägges på företagen och att utredningen om företagens uppgiftsplikt slutför sitt arbete . Mot bakgrund av vad som anförts hemställer vi att hos regeringen ger till känna vad i motionen anförts () () om företagens uppgiftsskyldighet. () i Ulfsbyn
mot · FZ021952 · 1976-01-27 00:00:00 — av i m. fl. har fattat flera beslut om planeringen enligt byggnadslagstiftningen. Besluten har haft karaktär såväl av lagändringar med därtill direkt anknutna motiv som av uttalanden rörande bedömningsgrunder vid vägning av olika intressen. Bland dessa senare uttalanden återfinns bl. a. uttalanden som rör bedömningar av spridd bebyggelse. Sålunda har (CU 1971: 26, s. 45) uttalat att kravet på planmässig bedömning även av glesbebyggelse inte innebär att sådan bebyggelse skall motverkas och att glesbebyggelse är och kommer att vara den enda lämpliga bebyggelseformen i stora delar av landet. I samband med beslut om den fysiska riksplaneringen uttalades (CU 1972: 35, s. 17) vidare bl. a. att kravet på en planmässig utveckling av fritidsbebyggelsen självfallet inte innebär vare sig att man endast skall tillåta sådan bebyggelse i form av stora tätbebyggda fritidsbyar eller att man minskar valfriheten för den enskilde att välja önskad bebyggelsetyp. Vidare anfördes i detta sammanhang att en lokalisering av fritids- och permanentbostäder i anslutning till befintlig jordbruksbebyggelse i många fall otvivelaktigt är en lösning som medför ömsesidiga fördelar. Inom den fysiska riksplaneringens ram har utbildats ett särskilt samrådssystem för kontakter mellan staten, företrädd av länsstyrelserna och kommunerna. Detta samrådssystem i tillämpning knyter an till den roll som getts i byggnadslagstiftningen. De riktlinjer som lagts fast av skall ytterst effektueras i den kommunala planeringen. På samma sätt som det är självklart att med kraft hävda t. ex. ett fastlagt bevarandeintresse även mot en kommuns under hand uttryckta uppfattning är det självklart att den slutliga avvägningen skall göras i den kommunala planeringen. Endast i verkliga undantagsfall kan det komma i fråga att staten använder sig av givna påtryckningsmedel. har (CU 1975/76:1, s. 10) anfört att det i den fortsatta handläggningen bör ges klara uttryck för om ett statligt organ i en viss situation hävdar ett ur den fysiska riksplaneringen härlett riksintresse eller om det hävdar lämplighetssynpunkter, härledda ur byggnadslagstiftningens allmänna grunder. Enligt lämnade uppgifter är kontakterna mellan länsstyrelse och kommun av mycket skild natur i olika län. Vidare har det i den kommunala hanteringen ibland yppats missuppfattningar om de av statsmakterna uttalade planintentionernas innehåll. har på flera sätt fört ut innehållet i bl. a. beslut och grunderna för dessa. Såvitt kan bedömas finns emellertid knappast möjlighet att nå avsedd effekt på annat sätt än att statsmakternas intentioner i vidgad utsträckning får karaktär av lagmotiv och sålunda direkt knyts till en, om än tekniskt sett formell, ändring i byggnadslagen. Enligt vår mening bör detta göras för att få effekt redan under den fysiska riksplaneringens planeringsskede. Därmed kan hindras att avgöranden träffas på grund av andra intentioner än de som getts faktiska uttryck. att hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag till sådan ändring av byggnadslagen (1947: 385), vartill som motiv kan knytas redan gjorda överväganden i planeringsfrågor. (c) () . () () . () i
mot · FZ021954 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76:1954 av i m. fl. om förstärkning av länsstyrelsernas naturvårdsenheter De lagar och förordningar som finns på miljöområdet ger betydande möjligheter att förhindra allvarliga miljöhot. Miljöskyddslagen innebär bl. a. att krav kan ställas på industrier och kommuner i fråga om förorenande utsläpp. Lagen om hälso- och miljöfarliga varor bygger på principen att producenten skall bevisa att en vara är ofarlig. De formella möjligheterna till samhälleliga åtgärder för att förhindra miljöförstörelse är därmed relativt väl intäckta. En av de viktigaste förutsättningarna för att förhindra miljöskador är däremot inte uppfylld. Det gäller tillsynen i anslutning till gällande lagar. Förutsättningen för att miljölagarna skall kunna tillämpas och efterlevas är att utbildad personal i samarbete med industrin har möjlighet att granska anläggningarna, upprätta åtgärdsförslag och utöva tillsyn. Personalresurserna vid länsstyrelserna för dessa ändamål är f. n. helt otillräckliga. Av länsstyrelsernas anslagsyrkanden framgår att situationen är akut. Från några länsstyrelser hävdas t. o. m. att "utrymme för tillsynsverksamhet enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor har över huvud taget inte funnits ännu". Det krävs en förstärkning av naturvårdsenhetema vid länsstyrelserna. Kontrollen av utsläppen i vatten och luft är angelägnast. I budgetpropositionen har länsstyrelsernas anslagsyrkanden beträffande tillsynen i samband med miljölagama skurits ned starkt. Totalt i landet har endast fem tjänster beviljats. Enbart yrkade på ytterligare elva tjänster till naturvårdsenheten. I det närmaste samtliga länsstyrelser begärde en eller flera tjänster för tillsynsverksamheten på miljöområdet. Miljöskyddslagen antogs 1969, och lagen om hälso- och miljöfarliga varor tillkom 1973. Det är nu hög tid att den väsentliga delen i anslutning till detta lagstiftningsarbete fullföljs - tillsynen av att lagarna efterlevs. I tillsynen inkluderar vi bl. a. besök vid anläggningar, provtagnings- och analysverksamhet, rådgivning, upprättande av förslag till åtgärder och kontinuerlig driftkontroll. För dessa ändamål föreslår vi att länsstyrelserna tillförs ytterligare 3 milj. kr. under /77. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar 1. om en förstärkning av länsstyrelsernas naturvårdsenheter i enlighet med vad som i motionen anförts, innebärande en ytterligare anslagstilldelning om 3 milj. 2. att till Länsstyrelserna för /77 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av . (c) () . () i
mot · FZ021956 · 1976-01-22 00:00:00 — av i m. fl. Regeringen gav uppdrag till f. d. överlantmätaren , , att genomföra en förutsättningslös utredning angående sockens kommuntillhörighet. Utredningsmannen har överlämnat utredningen till regeringen och föreslår att hela förutvarande kommuns område överförs från kommun till . Om möjligt bör ändringen genomföras från . De motiv utredningsmannen åberopar för sitt ställningstagande är främst den samhörighet som varit rådande mellan förutvarande och kommuner. Denna baserar sig på hävdvunna traditioner och har uppföljts med stor intressegemenskap på olika områden. Näringsgeografiskt finns naturliga samband mellan och . Enligt FOB 1970 är t. ex. pendlingsutbytet större mellan dessa båda orter än mellan och . Detta föranleds av att ett stort antal personer i södra delarna av f. d. kommun arbetar i industrier. Samverkan i olika former förekommer mellan och , bl. a. inom jordbruk, skogsbruk och träförädlingsnäringarna. Ett geografiskt betingat samarbete förekommer också i fråga om skolorganisationen, inom brandskydd och sotning m. fl. Vi har tidigare vid upprepade tillfällen framhållit att flera omständigheter talade för att förutvarande kommun borde sammanföras med vid den kommunindelning som genomfördes med början . Skälen har varit bl. a. av geografisk art; genom en sammanläggning skulle mer naturliga gränser kunna åstadkommas. Befolkningssituationen talar också för detta förslag; det blir en bättre fördelning i något mer jämnstarka kommuner. En sammanläggning AlftaOvanåker skulle inte på något sätt äventyra kommuns möjligheter i olika avseenden. Samarbetet i frågor som inte löses inom kommunerna kommer ju att ske i ett block, där tätort är huvudort även om förstärks med . Inte minst betydelsefullt i sammanhanget är att kommun så entydigt har uttalat sig för att vilja tillhöra en kommun bestående av och . Det är enligt vår mening beklagligt att en sådan lösning inte blev regeringens linje vid den tvångsvis genomförda kommunsammanslagningen. Då hade många problem undvikits. inte några väsentliga hinder av formell eller praktisk natur som talar mot att nu vidta en förändring. Vi förutsätter dock att de kostnader som kan uppstå vid övergången tas av staten och inte belastar berörda kommuner. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att förutvarande kommuns område bör överflyttas från till från i enlighet med vad utredningsmannen uttalat. . () i () () () PER () . () i
mot · FZ021957 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 1957 av i m. fl. om sanering av glesbygdens tätorter Till följd av den starka avflyttningen från landsbygden och de senaste decenniernas dåliga konjunkturer inom jord- och skogsbruket har underhållet av byggnadsbeståndet på landsbygden och i dess tätorter på många håll starkt eftersatts. Många av dem visar en hög grad av förslumning. Enligt vår mening har landsbygdens små tätorter också eftersatts genom den koncentration av samhällsinvesteringarna som skett till de större centralorterna i samband med bl. a. kommunindelningsreformen. kan man konstatera att befolkningen återigen börjat öka i de mindre tätorterna. Dessa orter erbjuder för många en attraktiv miljö och det ökade intresset för ökade insatser på kollektivtrafikens område ökar möjligheterna till pendling till och från arbete på andra orter. a. märker man en viss utflyttning från de större orterna till dessa mindre glesbygdssamhällen. Med hänsyn till det ökade intresset för bosättning i dessa orter är deras bestående för framtiden säkrat på ett helt annat sätt . Bostadsbeståndet i dessa är dock som nämnts ofta starkt förfallet, och betydande planeringsinsatser behövs av kommunerna för att komma till rätta med dessa problem. gäller det kulturhistoriskt mycket intressanta miljöer, vilka bör bevaras. I andra fall måste bebyggelsen upprustas eller ersättas med ny. På grund av bristande resurser för planering har kommunerna också låtit tätorterna växa i ytterområdena i stället för att förtäta och sanera den befintliga bebyggelsen. En sanering och upprustning av glesbygdssamhällena skulle alltså i många fall möjliggöra att behovet av nya bostäder tillgodoses inom befintlig bebyggelse i stället för, som ofta sker, genom nybebyggelse på värdefull odlingsmark, vilken dessutom utgör en omistlig miljötillgång i dessa samhällen. har saneringen av äldre bostadsbebyggelse stimulerats genom olika former av statliga bidrag och/eller regleringar av olika slag. De lagar och bestämmelser som påverkar bostadssaneringen är dock mycket komplicerade. I förening med de stora planeringsinsatser som behövs för sanering av bebyggelse leder detta till att dessa stimulansinsatser sällan torde tas till vara för sanering av landsbygdens småorter. Enligt vår uppfattning bör därför undersökas om ett särskilt regelsystem bör införas för denna verksamhet. I detta bör ingå medel för såväl erforderliga planeringsinsatser som för de stimulansåtgärder lån, bidrag osv. som finns enligt särskild lagstiftning. Utredningen om hur detta bör läggas upp bör kunna ske i anknytning till en praktiskt inriktad försöksverksamhet för ett lämpligt antal mindre tätorter. Utredningen och försöksverksamheten bör kunna ledas av planverket. Därmed skulle planverket också kunna återuppta det numera nedlagda projektet om de små tätorternas problem. (nr 19: 1972) Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att beslutar att hos regeringen hemställa om utredning och praktiskt inriktad försöksverksamhet med uppgift att finna lämpliga former för att med statliga stimulansåtgärder främja saneringen av landsbygdens serviceenheter och tätorter. . () i () () MAJ () ()
mot · FZ021958 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 1958 av i m. fl. om förbud mot utbyggnad av vattenkraften i Mellanljusnan Till riksdag inlämnade vi en motion där vi föreslog uttala att utbyggnad av kraftverk i Mellanljusnan inom ej bör komma till stånd. I civilutskottets utlåtande : 28 uttalades att beslut om riktlinjer för vårt samlade utnyttjande av vattendragen bör anstå i avvaktan på fortsatt utredningsarbete och remissbehandling. Endast några mindre projekt av mer okontroversiell natur skulle kunna komma till utförande. Bland de sålunda undantagna projekten befanns Mellanljusnan varför vår motion ansågs tillgodosedd. följde utskottets förslag. I proposition 1975: 30, vilken låg till grund för beslutet, förordades formen för medverkan i beslut om fortsatt vattenkraftutbyggnad på så sätt att vissa älvsträckor undantas från slutlig tillåtlighetsprövning enligt Vattenlagen. Detta innebär inte krav på ändring av VL eller dess tillämpning. Regeringens uppgift är då att bevaka att de av godtagna planeringsriktlinjerna följs. I propositionen förutsattes att skall föreläggas förslag till huvuddragen i energihushållningen . Tills vidare är bl. a. undantagna de älvar och älvdelar som i den s. k. Sehlstedska utredningens betänkande Vattenkraft och miljö (SOU 1974: 22) klassats i grupp 3 och 4; Mellanljusnan ingår i grupp 3. Emellertid har en stor aktivitet utvecklats å senare tid för att få till stånd en utbyggnad av Mellanljusnan, främst från sökandebolagens sida. Enligt tidningsuppgifter skall huvudförhandling i frågan om tilllåtlighet enligt VL ske i om någon månad. Detta har kommit oro åstad och skapat osäkerhet om innebörden av ovan berörda beslut. Detta kan också bero på ovissheten om vilken ställning kommer att inta om de långsiktiga utbyggnadsplanerna . Som vi i tidigare motioner bl. nr 1975: 412 och 2037 uttalat anser vi att någon utbyggnad över huvud taget inte bör ske i Mellanljusnan. Vi stöder oss därvid bl. a. på vad utredningsmannen anfört i nämnda betänkande Vattenkraft och miljö. Andra skäl för vårt ställningstagande är de utlåtanden som avlämnats av , och kommuner m. fl. samt givetvis en mycket stark lokal opinion. Med hänsyn till de många starkt vägande skälen som kan redovisas för bevarande av ett vidsträckt område ur såväl vetenskaplig, kulturell som rekreationssynpunkt, beläget inom räckhåll för betydande befolk ningskoncentrationer, anser vi att de samverkande bevarandeintressena här ej kan förbigås. Området har klassats som riksintresse i flera avseenden. Man måste också ta avsevärd hänsyn till att de orörda älvdelar de här är fråga om är oersättliga naturvärden som ej kan återställas efter en utbyggnad. De är också så få till antalet att man nu måste bevara de viktigaste utifrån samverkande bevarandesynpunkter. Utan tvivel kan Mellanljusnan räknas dit. I en följdmotion föreslår vi att åtgärder skall vidtagas för att de bevarade älvdelarna skall göras mer lättillgängliga för en större allmänhet och så att rekreationsmöjligheter och sysselsättningstillfällen helt kan utnyttjas . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att uttalar att utbyggnad av kraftverk i Mellanljusnan inom ej bör komma till stånd. . () i () ()
mot · FZ02196 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 196 av m. fl. om förenklade statliga blanketter Reformsträvandena syftar på många områden till att öka medborgarnas delaktighet i samhällsarbetet genom en breddad och fördjupad demokrati. En förutsättning för att allmänheten skall kunna medverka i samhällsförändringarna är självfallet att informationen om reformer och samhällsbeslut är utformad så, att den verkligen når ut till alla medborgargrupper. Vi begränsar oss här till att diskutera en avgränsad men viktig del av det allmänna informationsproblemet, nämligen direktkontakten mellan myndigheter och allmänheten för att förmedla och ta emot information som direkt berör individernas rättigheter och skyldigheter. Människornas rättigheter att ta emot ekonomiska och andra förmåner från samhället bygger så gott som undantagslöst på ett system med blanketter, där individernas förhållanden skall preciseras. Detsamma gäller i fråga om många av medborgarnas skyldigheter, t. ex. i skattehänseende. Blanketter är som regel utformade utifrån två olika mål som står i konflikt. Å ena sidan gäller det att ge - eller ta emot - en starkt detaljerad och exakt information om olika individers förhållanden. Det gäller också att så precist som möjligt ange innebörden av ofta komplicerade lagtexter. Å andra sidan måste blanketterna vara så utformade att de är begripliga för mottagaren så att denne kan ge väsentlig information tillbaka. En aldrig så ambitiös och vittsyftande samhällsreform kan förfelas om inte medborgarna ges möjlighet att förstå vad reformen innebär för dem själva. Det synes tyvärr som om kravet på precision och detaljering i alltför många fall tar över kravet på begriplighet i samhällets blankettfiora. I de senaste årens debatt har givits många välgrundade exempel på blanketter från myndigheter vilkas innebörd mottagaren inte rimligen kan förväntas förstå utan hjälp av expertis eller liknande. Härigenom riskeras att en del människor går miste om sina rättigheter. Samhället kan dessutom få ett dåligt grundmaterial för den statistik om människornas levnadsförhållanden som i sin tur är en avgörande kunskapsgrund för att nya sociala och ekonomiska reformer skall kunna utformas. För att reformlagstiftningens syften bättre skall nå ut till varje individ i fråga om såväl rättigheter som skyldigheter är det enligt motionärernas mening viktigt att samtliga aktuella blankettsystem i samhället överses för att nå största möjliga enkelhet i utformningen. Översynen bör syfta till att endast verkligt väsentliga uppgifter tas in samt att informationen lämnas på ett tydligt vardagsspråk. En sådan översyn bör göras av varje samhällelig myndighet som i olika sammanhang ger ut blanketter till allmänheten. Med hänvisning till vad ovan anförts får vi hemställa att hos regeringen begär åtgärder forén översyn av samtliga aktuella statliga blanketter i syfte att nå största möjliga enkelhet i utformningen och ett vardagligt uttryckssätt. () ()