mot · FZ02448 · 1976-01-20 00:00:00 — av i om regionalpolitiska insatser i Behovet av regionalpolitiska insatser i är stort. Genom utflyttning av ungdomar - märkbart under en lång följd av år - har länet en ofördelaktig befolkningsstruktur. har lägre födelsetal än dödstal. För att klara målsättning om i princip oförändrad befolkning till 1980 behövs därför en sådan utveckling av näringsliv och sysselsättning, att länet inte bara kan hålla låg arbetslöshet utan även få en viss nettoinflyttning. Jag har i tidigare motioner visat den mycket negativa utvecklingen i länet fyra första år. Befolkningsförlusterna blev så stora, att inget annat skogslän låg så nära den nedre gränsen i regionalpolitiska beslut om befolkningsmål för länen 1980. uttalade också 1973 att utvecklingen inom under den gångna delen av kunde vara ägnad att inge oro. Mest oroande är utvecklingen i , och jag har i en tidigare motion (1975/76:285) särskilt tagit upp förhållandena där, och jag föreslår särskilda insatser i denna kommun. Befolkningsutvecklingen för länet var positiv . Enligt preliminära uppgifter ökade folkmängden i med 1 736 personer. Det kan i förstone synas som om anledningen till oro därför skulle vara mindre än den var 1973. Men att strävan att ge sysselsättning åt alla och undvika minskat befolkningstal är länets största fråga framstår med full tydlighet, t. ex. av avlämnade förslag till länsprogram inom ramen för Länsplanering 74. Befolkningsökningen på 1 736 personer föll dessutom nästan helt på kommun, som ökade 1 700 personer. Denna ökning tillskrivs till helt dominerande del utlokaliseringen av lantmäteriverket, alltså en engångsåtgärd med för länet positiva effekter. Men det är alltså inte fråga om en ny trend för länet i stort. Man kan uttrycka det så, att länet inte förmått öka , därest inte utlokaliseringen skett. Det är därför fel att tro att skulle ha fått en ny fart i sysselsättning och näringsliv, som gör att oron nu skulle vara mindre befogad. Fem av tio minskar Av länets tio kommuner förlorade fem folkmängd också , nämligen , , , och . Det är - utom i fallet - fråga om kommuner där jord och skog spelar stor roll, och sysselsättningsminskningen i dessa näringar har inte kunnat motverkas genom en tillräcklig expansion i andra sektorer. - som under en följd av år minskat mer i absoluta tal än någon annan kommun i länet - var den relativt sett mest expansiva kommunen i länet. Därefter har nedgången varit kraftig. har folkmängden minskat 2 100 personer och uppgick tili 14 459. (Minskningen 1975 var 151 personer.) Var åttonde invånare försvann alltså . Tecken på vikande service har iakttagits. Det är en klart sämre utveckling än i de kommuner i som direkt gränsar till . Dessa kommuner på andra sidan länsgränsen har tagits in i allmänna stödområdet, med hänvisning till att förlorat ungefär en tjugonde! av sin befolkning. Den negativa bilden för kommun hänger samman med ortens nästan totala beroende av en enda industri, SKF Stål. Trots ökad produktion har antalet sysselsatta successivt minskat. Kommunen kännetecknas av låg kvinnlig sysselsättning. Den andra kommunen i med starkt vikande befolkning är . har minskat från 8 554 till 6 412 personer, alltså med ungefär en fjärdedel. är därmed direkt jämförbart med de hårt drabbade skogskommunerna i inland. Det är främst rationaliseringen i skogsbruket, som fått så stora konsekvenser. kommer beskedet om minskning av sysselsättningen vid ett av de viktigaste företagen i , beroende på att i och för sig befogade miljökrav inom plastbåttillverkningen inte kan tillgodoses. Jag har i tidigare motioner, på liknande sätt som andra talesmän från länet och f. ö. även , pläderat för att hela bör föras till det allmänna stödområdet. och är de mest drastiska exemplen på behovet av en sådan åtgärd. Men också det näringsmässigt ensidiga har utmärkts av klara stagnationstendenser, och Gävles näringsliv har det senaste årtiondet drabbats av en lång rad nedläggningar. Visserligen kan numera tillämpas en generös dispensgivning i den s. k. grå zonen. Men detta förhållande är tyvärr inte tillräckligt känt hos berörda företag, och den annorlunda handläggningen av dylika ärenden (som i samtliga fall måste upp till regeringen medan AMS får fatta beslut i åtskilliga fall för stödområdet) kan också verka dämpande på intresset. En viktig fråga, som särskilt påtalats beträffande och är att dispens endast kan gälla lokaliseringsstöd, däremot inte transportstöd. Det är en allvarlig nackdel för dessa orter. Det finns utredningsförslag om att till länsstyrelserna delegera en rad avgöranden, som beträffande lokaliseringsärenden ligger hos AMS. Det kan uttryckas så, att i praktiken får väga mellan företag ifråga om stödåtgärder, men det måste då vara en klar nackdel om endast får behandla ärenden i halva länet. En decentralisering av beslutanderätten i vissa lokaliseringsfrågor är därför ett ytterligare skäl till att undvika att länet som delas rakt av genom gränsen för stödområdet. Jag är medveten om att kanske finner det svårt att ändra gränserna för stödområdet, när den går att fatta beslut om det fjärde av med gällande program för lokaliseringspolitiken. Desto angelägnare finner jag det i så fall vara att pröva möjligheterna att tanken på s. k. grå zon utsträcks från att gälla lokaliseringsstöd till att också omfatta transportstöd. bör därför uttala sig för sådana ändringar i reglerna för transportstöd, att regeringen eller myndighet i särskilda fall skall kunna besluta om transportstöd även till företag i området närmast nuvarande stödområde. Jag finner det också nödvändigt att uttalanden om tillämpningen beträffande regler för statlig upphandling får giltighet så att även i praktiken får en med övriga län i likvärdig behandling. Med hänvisning till ovanstående hemställs' att i skrivelse till regeringen uttalar, att behovet av regionalpolitiska insatser även i södra delen av - och då särskilt i och kommuner - görs till föremål för överväganden inför beslut om lokaliseringsstöd för perioden efter innevarande femårsperiod. 'Se även motionen 1975/76:449.