mot · FZ02484 · 1976-01-21 00:00:00 — om den samhällsvetenskapliga forskningen rörande de östeuropeiska staterna, m. m. Forskning om förhållandena i har blygsam omfattning i . Men Östeuropa-forskningens utbyggnad och utformning bör inte ses som ett intresse bara för akademiker och företrädare för näringslivet. Tvärtom förtjänar hela frågan att placeras in i ett större, allmänpolitiskt perspektiv. måste som arbetshypotes ha en fortsatt fredlig samlevnad med en grupp östeuropeiska stater, vilkas samhällsstruktur radikalt skiljer sig från de västeuropeiska staternas. Utbyggda kontakter och samarbete med kan antas förbli ett väsentligt svenskt intresse. Men möjligheterna till utbyggt samarbete begränsas av otillräckliga kunskaper på svensk sida i fråga om dessa staters politiska, ekonomiska och sociala förhållanden. Om utsikterna till kontakt och samarbete skulle bli sämre genom ändringar i det internationella läget finns särskilt behov av kunskaper om dessa staters funktions- och reaktionssätt. och har stora forskningsresurser inriktats på studier av . Detta forskningsarbete har avsatt många värdefulla resultat. Mot en koncentration av Östeuropa-forskningen till de nämnda staterna kan dock invändas att deras allmänpolitiska och militärpolitiska orientering gör det möjligt att misstänkliggöra forsningsarbetets objektivitet, vare sig sådana misstankar skulle vara berättigade eller ej. I stort sett samma argument som anförts för att förlägga ett internationellt fredsforskningsinstitut till skulle kunna hävdas till förmån för ett östeuropeiskt forskningsinstitut i vårt land. Vår alliansfria politik och vår strävan till goda förbindelser med både väst och öst borde undanröja misstankar om att samhällsvetenskaplig forskning i svensk regi, inriktad på stater, skulle vara avsedd att tjäna politiska syften i strid med vederbörande staters legitima intressen. väcktes i ett finländskt medlemsförslag om att i inrätta ett nordiskt frågor. Förslaget remissbehandlades, och från olika håll betygades intresse för utveckling av forskningen om . Men därefter har i stort sett ingenting hänt. 1971 rekommenderade regeringarna att "utreda förutsättningarna för ett ökat nordiskt samarbete inom forskning och undervisning utsågs att vara samordnande land i ärendet. meddelade ministerrådet att en arbetsgrupp i hade undersökt vissa nationella frågor utgående från rekommendationen. Arbetsgruppen hade dock inte ansett det möjligt att ta ställning till vad ett eventuellt nordiskt samarbete på ifrågakommande område exakt borde omfatta. 1972 anförde ministerrådet bland annat följande: För att samarbetet skall få ändamålsenlig uppbyggnad bör utgångspunkter för samarbetet preciseras, varvid hänsyn bör tas till att resurserna inte splittras på för många områden och till att samarbetet sker i nära kontakt med centrala nationella forskningsplaneringsorgan. Planläggning av samarbetet under beaktande av ovannämnda synpunkter har påbörjats av kulturavtalets organ. 1974 meddelade ministerrådet att resultatet av två pågående utvärderingar av de samnordiska institutionerna för Asien-forskning och för Latinamerikaforskning kan komma att "skapa bättre förutsättningar för en prövning av behov och former för ett nordiskt samarbete på sådana områden för regional forskning som t. ex. östeuropaforskningen. 1975 meddelade ministerrådet att ännu inte hade tagit ställning i frågan. Man framhöll att det fanns anledning att ytterligare vänta med ett beslut. Det som åberopades som skäl för uppskov var att vissa forskare i bildat en förening för öststatsforskning, (för öststatsforskning, som konstituerades ). Erfarenheterna av verksamheten inom detta nya "informella samarbetsorgan borde enligt ministerrådet avvaktas innan vidtar några åtgärder. En uppenbar risk med den fortsatta debatten om nordiskt samarbete på Östeuropa-forskningens område är att en sådan debatt kan tas till intäkt för passivitet på det nationella planet. Självfallet är det önskvärt att det nordiska forskningsarbetet samordnas och att t. ex. speciella resurser och erfarenheter väl utnyttjas. Men en lösning av samordningsproblemen kan ta avsevärd tid. Dessutom kan man befara en steril konkurrens om ett eventuellt instituts förläggning. En utbyggnad av forskningen i de olika nordiska länderna bör inte fördröjas genom komplicerade samarbetsdiskussioner, även om samordningsbehovet naturligtvis bör beaktas i samband med utbyggnaden. har en viss utbyggnad av den forskning om och av de akademiska utbildningsresurserna på området kommit till stånd i . blev det möjligt att ta doktorsexamen vid universitets slaviska institution på en ny s. k. alternativlinje inriktad på östeuropeiska samhällsförhållanden. Studieplanen var provisorisk och förlängdes inte när den nya forskarutbildningens studieplaner definitivt lades hade emellertid den öststatsinriktade verksamheten vid slaviska institutionen i alltmer ökat i omfattning, varför tanken på att skilja dessa studier från slaviska institutionen aktualiserades. 1970 inrättades en ny fristående avdelning för öststatsforskning vid , och tillkom en halvtidstjänst som biträdande professor i ämnet. infördes vid en särskild öststatsinriktad akademisk utbildning på kandidatnivå. Ämnet fick namnet Öststatskunskap och anknöts till statsvetenskapliga institutionen. 1 jämförelse med den forskning om som bedrivs i en del andra länder måste motsvarande forskning i betecknas som klart underutvecklad. De personella resurser som finns vid avdelningen för öststatsforskning är en biträdande professor med deltidstjänst samt ytterligare några få personer. 1 avdelningens arbetsseminarier deltar i genomsnitt 15-20 personer. Bortsett från öststatskunskapen vid gäller i stort sett att de samhällsvetenskapliga institutionerna ägnar mycket liten uppmärksamhet åt förhållandena i . 1972 gjorde universitetskanslersämbetets internationaliseringsutredning en karaktäristik som tyvärr är giltig i sina huvuddrag. I förhållande till relativa vikt framstår utbudet av utbildning i vårt land som otillräckligt. Utbildningen i statskunskap ägnar en viss men inte särskilt omfattande uppmärksamhet, medan utbildningen i t. ex. ekonomiämnena och juridik endast i mycket begränsad mån beaktar östförhållanden - kanske på sin höjd ett par procent av utbildningsinnehållet i en värld, där ungefär 40 "> av industriproduktionen sker inom de s. k. socialistiska hushållningssystemen. Situationen är i själva verket ännu ogynnsammare med tanke på att samhällsförhållandena i för en svensk framstår som mer avvikande och studiet därav följaktligen som mer krävande än motsvarande förhållanden i t. ex . Härtill kommer ytterligare, att ryska endast i begränsad omfattning studeras i gymnasieskolan och dessutom anses svårare än t. ex. engelska, tyska och franska. Den som saknar kunskaper i ryska eller andra "östspråk" är hänvisad till sekundärt material med de i synnerhet i detta sammanhang välkända riskerna för förvrängningar och selektivitet i tillgängligt material. Oberoende av vad som längre fram kan hända i är det ett både svenskt och internationellt intresse att den samhällsvetenskapliga Östeuropa-forskningen i kraftigt byggs ut. I vad mån en sådan utbyggnad bör ske inom ramen för ett institut med tvärvetenskaplig inriktning är en annan fråga, liksom också hur forskningen skall anknytas till olika universitet. Under alla förhållanden bör forskning om ges hög prioritet vid den fortsatta utbyggnaden av den samhällsvetenskapliga forskningens resurser. Därför är det viktigt att ger uttryck åt en opinion i denna riktning. Självfallet förutsätter en mera omfattande samhällsve tenskaplig forskning om att tillgången på akademiker med kunskaper i vederbörande länders språk väsentligt ökas. En ökad språk vetenskaplig satsning, särskilt beträffande de slaviska språken, kan sålunda visa sig nödvändig. Möjligheterna till rekrytering av forskare av östeuropeiskt ursprung bör också beaktas. Med stöd av det anförda yrkas 1. att hos regeringen begär att forskning med anknytning till de östeuropeiska staterna bör få hög prioritet vid den fortsatta utbyggnaden av den samhällsvetenskapliga och språkvetenskapliga forskningen. 2. att hos regeringen anhåller om utredning av formerna för utbyggnad av forskningen i angående de östeuropeiska staterna, varvid behovet av samordning med ett eventuellt nordiskt forskning beaktas.