mot · FZ021801 · 1976-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om en strukturutredning angående stålindustrin Stålindustrin är en av våra största industribranscher. Dess karaktär av basindustri och starka exportinriktning understryker dess betydelse i samhällsekonomin. Genom den höga kapital- och forskningsintensiteten tar branschen en betydande del av samhällets resurser på dessa områden i anspråk. Branschen har i runda tal 50 000 anställda. Många kommuner står och faller med ortens järnverk. I ett tiotal kommuner svarar stålindustrin för tre fjärdedelar eller mer av industrisysselsättningen. Stålindustrins struktur är i stor utsträckning historiskt betingad. Trots den strukturomvandling som skett är branschen splittrad på internationellt sett små anläggningar och många företag. har fler fristående företag i stålindustrin än länder med mångdubbelt större stålproduktion. Flera företag tillverkar samma typ av produkter och konkurrerar inbördes på världsmarknaden. Det innebär risker för dubbelinvesteringar, effektivitetsförluster och dubbla och flerdubbla marknadsföringsorganisationer. 1 en industri splittrad på många företag finns risk att lönsamma och sysselsättningsskapande projekt inte kommer till stånd därför att de överstiger det enskilda företagets resurser. Detta kan gälla även ersättningsinvesteringar. Produktionstekniken har nämligen utvecklats dithän att en ny anläggning inte blir ekonomisk om den inte byggs i väsentligt större skala än den anläggning som skall ersättas. Även på råvaruområdet finns problem. Den mellansvenska gruvindustrins möjligheter att försörja stålindustrin i Bergslagen med malm är osäkra, likaså den framtida skrottillgången. Då det gäller kol och koks torde det finnas samordningsvinster att göra, speciellt om svensk stålindustri i likhet med ledande stålverk på kontinenten och måste engagera sig finansiellt i utländska gruvor. Det har gjorts åtskilliga försök till samverkan mellan enskilda företag i branschen. Vissa produktbyten har också skett, men mer långtgående försök till en planmässig samordning har praktiskt taget undantagslöst misslyckats. Flera svenska järnverk har valt att samarbeta med utländska företag, t. ex. då det gällt ämnesleveranser och legosatsning. Sådana lösningar blir sannolikt allt vanligare om inte en bättre samverkan kan åstadkommas inom landet. För att bibehålla den svenska stålindustrins konkurrenskraft och trygga sysselsättningen krävs en effektiv och planmässig samordning av investeringar, produktionsinriktning och marknadsföring. Den samordningen måste ske under samhällets ledning för att strukturomvandlingen skall äga rum under hänsynstagande till de sociala och sysselsättningsmässiga konsekvenserna. Statliga insatser behövs under alla förhållanden för att klara finansieringen av nödvändiga investeringar. Investeringsbehovet i stålindustrin är så stort att privata företag i allmänhet inte har de resurser som krävs. Det gäller inte bara . Över hela världen finns samma tendens till ökad statlig medverkan i utbyggnaden av stålindustrin. En strukturutredning, sammansatt av representanter för berörda företag, fackliga organisationer och samhället, bör tillsättas i syfte att uppnå konkreta samordningsåtgärder mellan de svenska järnbruken beträffande investeringar, produktionsinriktning, marknadsföring och försörjning med råvaror och ämnen. Sysselsättningsaspekterna måste ägnas särskild uppmärksamhet, så att åtgärder kan vidtas för att få fram ersättningsindustri i de fall detta blir nödvändigt. De berörda kommunerna bör konsulteras fortlöpande. Utredningen torde lämpligen ske i huvudsak delbranschvis, men med nödvändig samordning. Möjligen bör vissa delbranscher prioriteras, t. ex. rostfritt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om att en strukturutredning för stålindustrin tillsätts i enlighet med vad som anförs i motionen. () ()