mot · FZ021922 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar och om åtgärder för att främja bostadssaneringen har en stark satsning på bostadssaneringsverksamheten skett från såväl som kommunernas sida. Avsikten har varit att höja standarden i gamla bostadshus, främst i storstäderna. har i detta syfte bl. a. utvidgat förköpsrätten att gälla även vid sanering, förändrat bostadssaneringslagen, gjort markvillkoret tillämpligt på saneringsfastigheter m. m. Även om avsikterna har varit de bästa från sida har inte de önskade effekterna av åtgärderna inträffat. I stället talar mycket för att saneringsverksamheten har gjorts onödigt komplicerad. För detta talar inte minst erfarenheterna i , vilka bl. a. redovisas av fastighetskontor i en promemoria . I denna sägs bl. Eftersom av saneringsfastigheterna fortfarande ägs av enskilda förefaller det rimligt att anta att de enskilda även får stå för en stor del av genomförandeuppgifterna. De enskilda fastighetsägarna har emellertid svårt att planera på med hänsyn till osäkerheten dels i fråga om kommunen kommer att utöva förköpsrätten, dels därför att besluten om tillstyrkan av en dispens från markvillkoret fattas först efter det att projekteringen är klar och låneansökan inlämnad. I promemorian sägs vidare: Önskemålet om ökad styrning av saneringsverksamheten och försöken att styra sätter naturligtvis ibland stopp för enskilda initiativ inom områden som inte är prioriterade i paketbesked - och samrådshänseen de .Det är inte mycket av resurserna, om ens något, som blir över för arbete inom övriga delar av staden. Själva uppläggningen av bostadssaneringsarbetet - ökad styrning och prioritering av vissa områden leder i början till svårigheter vid sanering inom icke prioriterade områden. . tyckare vid handläggningen av enskilda ärenden har komplicerat ärenden och fördröjt handläggningen. De olika uppfattningarna bland bl. a. de boendes representanter - i och dess lokalföreningar - har försvårat även själva beslutsfattandet. De svårigheter som fastighetskontor redovisar har också visat sig i siffrorna För saneringsverksamhetens omfattning. sanerades 3 500 lägenheter i . Från kommunens sida var målsättningen 5 000 lägenheter. Under de tre första kvartalen stannade siffran dock vid 1 800. Det tycks som om den starka offentliga satsningen på saneringsverksamheten har haft en dämpande i stället för stimulerande effekt. En av de viktigaste orsakerna härtill torde vara att markvillkoret gäller även vid sanering. Detta har medfört att omsättningen av saneringsfastigheter har minskat avsevärt. Den som förvärvar en fastighet vet inte om han får lån till ombyggnad. Härigenom överlåts inte fastigheter till köpare med kapital för sanering, och följaktligen motverkas önskvärd ombyggnad. Möjligheten till kommunala förköp vållar likaså osäkerhet på fastighetsmarknaden. Självfallet minskar benägenheten att köpa fastigheter för ombyggnad om risken är uppenbar att kommunen går in i köpet och därmed den projektering för ombyggnad som gjorts före köpet inte kan nyttiggöras. Det torde vara mera angeläget för saneringsverksamheten att fastigheter överlåts till ägare som har villighet och kapital till sanering än att en företrädesrätt för kommunerna att förvärva dylika fastigheter införs. Detta gäller naturligtvis med särskilt stor styrka när effekterna av de markpolitiska besluten faktiskt harblivit att omsättningen på fastighetsmarknaden minskar drastiskt. Då kommer varken kommun eller saneringsvilliga fastighetsägare att förvärva fastigheter. Den eftersträvade stimulansen till sanering har då ersatts av hinder för saneringsverksamheten. De statliga lånebestämmelserna är om möjligt än mer komplicerade för saneringsverksamheten än för nybyggnad. Bestämmelser finns som direkt motverkar sanering. Sålunda ges inte lån för det s. k. ingångsvärdet, dvs. det värde som den oåtgärdade fastigheten har. Detta innebär att den som avser att köpa en fastighet för sanering inte får lån till köpeskillingen. Om han däremot avser att nybygga en fastighet ges lån till såväl mark- som grundberedningskostnader. Därmed finns i lånebestämmelserna en styrning mot rivning och nybyggnad. För att ge neutralitet mellan sanering och nybyggnad måste ingångsvärdet få inräknas i låneunderlaget. Vidare har det komplicerade systemet för hyresgästinflytande kopplat med standardkraven vid sanering vållat saneringsverksamheten avbräck. Avsikten måste vara att ge hyresgästerna ett sådant inflytande över saneringsverksamheten att inte s. k. lyxsaneringar genomförs eller att saneringar i övrigt inte motsvarar hyresgästernas önskemål. Bestämmelserna synes alltså ta sikte på konfliktfall, dvs. när fastighetsägare och hyresgäster i en saneringsfastighet har skilda uppfattningar om upprustningens omfattning. Det vore därför naturligt att statliga lån under alla omständigheter skulle utgå då fastighetsägare och en majoritet av hyresgästerna i en aktuell saneringsfastighet var överens om ombyggnadens omfattning. Det största möjliga inflytandet för hyresgäster såväl vid sanering som i övrigt över den egna bostaden skulle naturligtvis ges om hyresförhållandet ersattes av självständig äganderätt för de boende i flerfamiljshus. I denna del hänvisas till moderata samlingspartiets partimotion. Vid saneringarna i har aktualiserats en omfördelning i fråga om lägenhetsstorlekarna vid upprustning. Man har från kom mun önskat slå samman smålägenheter till större lägenheter och detta i syfte att ge barnfamiljer större möjligheter att bo i innerstaden. Risk finns att detta kan leda till att kvarboenderätten blir fiktiv för många människor. Inte minst torde det drabba äldre människor i innerstaden. Dessutom har dessa krav lett till betydande tidsutdräkt, beroende på de självfallet starka motsättningar som uppstår mellan kommun, hyresgästförening och de boende, då sådan lägenhetsomfördelning aktualiseras. Det bör understrykas att de problem som uppstår i saneringsverksamheten till följd av byråkratisering och överdrivna offentliga planeringsambitioner främst drabbar de boende. Stor osäkerhet kommer att råda om möjligheten att bo kvar i den gamla bostaden eller i det gamla bostadsområdet. Vidare råderen betydande osäkerhet om hur bostadskostnaderna kommeratt utvecklas under den närmaste framtiden. Beträffande den trygghet i boendet som borde vara kännetecknande för ett välfärdssamhälle riskerar man att den förbyts i osäkerhet. Med hänvisning till ovanstående yrkas att beslutar 1. att markvillkoret ej skall gälla vid sanering, 2. att avskaffa förköpsrätten i saneringsfall, 3. att statliga lån för ombyggnad skall utgå då fastighetsägare och en majoritet av hyresgästerna är överens om ombyggnadens omfattning, 4. att normalt värde för den förvärvade fastigheten bör ingå i belåningsunderlaget för statliga lån till ombyggnad. () ()