ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ02219 · 1976-01-12 00:00:00 — av och om huvudmannaskapet för bårhusväsendet, m. m. För bårhusväsendet finns ej något enhetligt huvudmannaskap. Ingen huvudman har sålunda skyldighet att anordna och driva bårhus samt tillse att bårhusfrågan i övrigt är tillfredsställande ordnad. Ägare till bårhus är huvudmän av olika kategorier, dvs. främst landsting och kyrkliga församlingar men även primärkommuner, enskilda sjukhem, riksanstalter och vårdhem. Frågan om huvudmannaskapet för bårhusväsendet har varit föremål för utredning av en arbetsgrupp, tillsatt av dåvarande medicinalstyrelsen. Ordförande i arbetsgruppen var rättsläkaren , och som medlemmar i gruppen ingick företrädare för bl. a. kommuner, landsting, svenska pastorat och . I en utredningsrapport, (Översyn av bårhusväsendet, ), avgiven , föreslog arbetsgruppen bl. a. att huvudmannaskapet för bårhusväsendet skulle bli en landstingskommunal angelägenhet samt att i huvudmannaskapet skulle kunna ingå ansvaret för transport från bårhus till begravningsplats. Bårhusen skall vara avsedda för omhändertagande och undersökning av avlidna. Kistförvaring skall alltså i allmänhet inte ske på de landstingsägda bårhusen. Ca två tredjedelar av antalet döda avlider på sjukhus, och landstingen äger redan ett så stort antal bårhus att det i stort sett täcker detta behov. Men därtill kommer behovet av att kunna förvara avlidna som dött i hemmet, omkommit i trafikolyckor, vid bränder, genom drunkning, självmord eller på annat sätt. Detta vållar ofta svårigheter, emedan landstingen ej har skyldighet att ställa bårhus till förfogande och de kyrkliga församlingarna oftast inte har utrymme i sina bårhus lämpade för annat än kistförvaring. Bårhusen måste innehålla kylutrymmen, obduktionsmöjligheter, svepningsrum, toalett- och duschrum samt för övrigt vara utformade och utrustade enligt anvisningar från sjukvårdens och socialvårdens planeringsoch rationaliseringsinstitut (Spri). Bårhusen bör i regel förläggas i anslutning till sjukhus. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar 1. att huvudmannaskapet för bårhusväsendet skall åvila landstingen eller kommun utanför landsting, 2. att huvudman för bårhusväsendet ansvarar för transport från bårhus till begravningsplats.
mot · FZ02222 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76:222 av i om begränsning av kyrkliga markförvärv Enligt gällande bestämmelser kan pastorat och stiftsnämnder under vissa förutsättningar utnyttja prästlönefonder och andra fonder till "att förvärva en eller flera, helst större och företrädesvis av skogsmark bestående, inom stiftet belägna egendomar på sådana grunder som närmare angives i de bestämmelser som reglerar användandet av dessa fonder. Dessa bestämmelser har tillkommit i avsikt att göra det möjligt för pastoraten att kompensera sig med realvärden för de marktillgångar kyrkan nödgats avyttra för tomtändamål och samhällsbyggande. Det har tyvärr visat sig, inte minst , att kyrkan har medverkat till att driva upp jordbruks- och skogsvärdena så att mindre kapitalstarka intressenter, främst yngre blivande jordbrukare, inte haft möjlighet att konkurrera med kyrkan om markförvärv. Dessa mindre kapitalstarka kategorier har därmed tvingats avstå från att förvärva en egen jordbruksfastighet. Genom att kyrkan inriktat sig på förvärv av jordbruksoch skogsfastigheter som kapitalplaceringsobjekt, snedvrides konkurrensen och priserna drives upp. I vissa fall hindras därmed en planmässig yttre rationalisering, och uppstår en prissättning som inte står i skäligt förhållande till räntabiliteten och avkastningen av investerat kapital. Med hänsyn till det förhållandet att det inte kan vara ett samhällsintresse med alltför höga jord- och skogsmarksvärden, som även i sista hand drabbar konsumenterna i form av högre priser på exempelvis jordbrukets produkter, bör det framstå som ett allmänt intresse att kyrkan fortsättningsvis placerar sina tillgängliga fonder i banker och via dessa organ främja näringslivet och därmed också sysselsättningen. Med hänvisning till vad här ovan anförts hemställer jag att hos regeringen anhåller om en utredning om begränsningar för kyrkan att förvärva jord- och skogsmark i syfte att säkra realvärdet på sina kapitaltillgångar.
mot · FZ02223 · 1976-01-10 00:00:00 — Motion 1975/76: 223 av m. fl. om ökat anslag till museer När det gäller bidrag till verksamheten vid museer angav departementschefen i propositionen 1974:28 på s. 391-392: Jag avser att i annat sammanhang föreslå Kungl. Maj:t att ge i uppdrag att utarbeta underlag för mina fortsatta överväganden i dessa frågor. beslöt att i avvaktan på utfallet av dessa utredningar och överväganden bevilja verksamheten vid museer ett anslag på 2 milj. kr. för /75. Samma anslag utgår för /76 och kommer enligt departementschefens uttalande i en frågedebatt i kammaren även att föreslås utgå för /77, eftersom ovannämnda utredning från sida ännu ej hunnit avslutas. Ifrågavarande anslag beviljades för att täcka en mindre del av museernas kostnader för museilektorernas insatser på utbildningens område, liksom för vissa forskningsprojekt. Det torde emellertid vara uppenbart att dessa kostnader är mycket starkt avhängiga av löneutveckling m. m. och stiger år . Granskar man departementschefens äskanden beträffande verksamheten vid de statliga museerna i framgår det att man som ett genomsnitt kan konstatera krav på anslagshöjningar på minst 10 96/år . 1 sammanhanget bör kanske även framhållas att MUS 65 anförde att museiverksamhet av riks- och regional karaktär hade en sådan omfattning , att statens stöd under alla förhållanden minst borde uppgå till 2 miljoner. F. n. är det så att verksamhet av riks- och regional karaktär i lockar ca 1,5 miljoner besökare/år och täcks till 90 96 med statsmedel. För del är motsvarande siffror i runda tal 1 miljon respektive 15 96. Diskrepansen är så uppenbar, att ytterligare kommentarer borde vara överflödiga. I avvaktan på att hinner avsluta pågående utredningar och därav föranledda anslagshöjningar (ingen räknar med något annat) blir en realitet, är det angeläget att inflationen inte tillåtes ytterligare urholka det minimala statliga stödet för här aktuell verksamhet, som bedrives så framgångsrikt av museipersonal. Under hänvisning härtill finnér vi det uppenbart att det föreligger mycket starka skäl för en motsvarande årlig höjning av anslaget för museiverksamhet i . Under hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte besluta höja anslaget för museiverksamhet i med . till 2,4 milj. kr. (vpk) () () ()
mot · FZ02224 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 224 av i in. om åtgärder mot utförsel av kulturföremål I ett av en särskild utredningsman avgivet betänkande (SOU 1964:22), Förbud mot utförsel av kulturföremål, föreslogs ett generellt exportförbud beträffande kulturföremål som nått en viss ålder, i regel . Förbudet skulle omfatta alster av bildkonst, konsthantverk och konstindustri, vissa skrifter och andra föremål av allmänt person- eller kulturhistoriskt intresse. Förslaget har dock inte föranlett någon proposition i ämnet. I kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa äldre kulturföremål stadgas förbud mot utförsel av vissa sådana föremål tillverkade , nämligen möbler, husgeråd, byggnader och byggnadsdelar samt till byggnader hörande fasta inredningsföremål. Personligt bohag får utföras av person, som flyttar till utlandet för att bosätta sig där, men i övriga fall skall tillstånd för utförsel inhämtas av . Gällande bestämmelser har dock inte kunnat förhindra en betydande utförsel av konstföremål, äldre husgeråd och inventarier från vårt land. Gång efter annan kommer rapporter om hur organiserade inköp av dylika föremål sker i stor skala för omedelbar export till utlandet, där antikviteter av detta slag värderas mycket högt. Föremålen behöver därför inte vara tillverkade . Såvitt vi förstår måste snara åtgärder till för att förhindra att en stor del av våra tillgångar på konst, konsthantverk, äldre husgeråd och inventarier föres ut ur landet. Vårt grannland har strängare lagstiftning än vi på detta område (Lov om fornminnen, § 13) men ändå förbereds där en ändring av gällande bestämmelser till skydd för bl. a. byggnader, byggnadsdelar och andra föremål av konst-, kultur- eller personhistoriskt värde. Behovet av en skärpt lagstiftning på detta område i vårt land är enligt vår mening mycket stort. Det är också angeläget att denna lagstiftning kommer till stånd utan onödig tidsutdräkt. har fått i uppdrag att i samråd med och göra en värdering av erfarenheterna av gällande ordning i fråga om utförsel av kulturföremål. Enligt vår mening är erfarenheterna av vad som sker ute i landet, när det gäller utförsel av föremål som det här är fråga om, så entydiga att behovet av skärpt lagstiftning på området framstår mycket klart. Det bör vara utgångspunkten för en översyn av gällande lagstiftning. Ett förslag bör föreläggas 1976/. Vi får därför med hänvisning- till det anförda hemställa att hos regeringen begär förslag till 1976/om skärpt förbud mot sådan utförsel av kulturföremål som avses i motionen.
mot · FZ02226 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 226 om utbildning av ett ökat antal sjukgymnaster Bristen på sjukgymnaster är ett känt faktum, och detta påtalas vid olika tillfällen. Som en följd av bristen kan behovet av sjukgymnastisk behandling ej tillgodoses i tillräcklig utsträckning. Särskilt kan patienter helt få avstå från sådan behandling, vilket kan vålla avbräck i rehabiliteringen. Från såväl vårdsynpunkt som i ekonomiskt hänseende är detta högst otillfredsställande. Enligt statistik uppgår antalet sjukgymnaster f. n. till ca 4 000. Efterfrågan är stor, bl. a. på grund av utbyggnaden av sjukhusens sjukgymnastavdelningar. En vidgning av sjukgymnasternas arbetsfält har också skett genom dagens avancerade vårdteknik. Därtill kommer ett ökat behov av sjukgymnaster inom den öppna vården och långtidssjukvården. Den av tillsatta arbetsgruppen, som fick i uppdrag att utreda långtidssjukvårdens organisation och som avgivit Principprogram för långtidssjukvård, har i fråga om befolkningsstrukturen anfört att åldersgruppen , som uppgick till 450 000 personer, beräknas ha fördubblats för att omfatta över en miljon människor. Utredningen anför vidare att sjukgymnasterna har en viktig uppgift inom långtidssjukvårdens olika slag av funktionsträning, vilken bör ingå som en naturlig del av vårdarbetet. I fråga om utbildningsmöjligheterna till sjukgymnast har arbetsgruppen framhållit att dessa är begränsade men att planeringen inriktas på en kapacitetsutbyggnad. I detta sammanhang bör också framhållas att såväl som kräver en förlängning av sjukgymnastutbildningen från två till . I en interpellation i efterlystes en breddad utbildning av sjukgymnaster. I svaret på frågan sade sig biträdande utbildningsministern dela uppfattningen att det är angeläget med en utbyggnad av utbildningen. Skäl angavs varför inte den planerade sjukgymnastutbildningen kommit i gång i och . Men utöver den där planerade utbildningen är en ytterligare breddning av utbildningen nödvändig om det stora behovet av sjukgymnaster skall kunna fyllas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att frågan om en kapacitetsutbyggnad av sjukgymnastutbildningen beaktas så att tillgången på sjukgymnaster kommer att motsvara ett framtida behov.
mot · FZ02230 · 1976-01-12 00:00:00 — av herrar i Agnäs och om alternativ till den obligatoriska skolan Skolan är i forsta hand föräldrarnas, icke statens. Det är föräldrarna som lämnar barnet till skolan för undervisning och fostran. Vad skolan meddelar barnet genom sin miljö och sina läromedel och sina normer får icke strida mot vad föräldrarna tidigare givit i hemmet. En god skola skapar icke konflikt mellan hemmet och vad undervisningen ger. Demokrati innebär alltid valfrihet på undervisningens område. Alla föräldrar skall med samma förtroende kunna sända sina barn till skolan. Om skolans fostran och kunskap på något område inte kan godkännas av hemmet, måste alternativ på skolområdet finnas. I de flesta fall torde skolan i vårt land överensstämma med de mångas önskemål, men allt tyder på att de förhållanden som på vissa platser i lett till att föräldrar upprättat egna skolor kommer att ytterligare accentueras mycket snart. Det kan här räcka med hänvisning till den sexualundervisning som föreslås i USSU:s betänkande. Debatten om skolalternativ har varit omfattande och långvarig i pressen och i samt nu senast vid kyrkomötet . Vi vill hänvisa till den och anför ånyo att demokratin fordrar att föräldrarna skall kunna ordna alternativa skolor med samma stöd ekonomiskt som andra skolor har. Den princip som på sina håll präglats i formen skolpengen följer eleven är riktig. Ett demokratiskt samhälle kan icke avvisa den, och det är angeläget att utreda möjligheten att göra skolan valfri i denna mening. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om skyndsam utredning om ett skolsystem där utbildning i alternativa skolor möjliggörs. () ()
mot · FZ02231 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 231 om installation av signaler i trafikfarliga vägkorsningar Enligt en uppskattning som gjorts av finns det i ca 25 000 korsningar mellan riksvägar och länsvägar (riksväg-riksväg, riksväg-länsväg och länsväg-länsväg). Det torde vara ostridigt att ett mycket stort antal vägtrafikolyckor sker i vägkorsningar, olyckor som oftast slutar med dödlig utgång. Vid byggandet av nya vägar har vägmyndigheterna eftersträvat att så få vägkorsningar som möjligt skall förekomma, och där man kan befara att trafiken är sådan, att stora olycksrisker kommer att förefinnas, har man i stället för vanliga trafikkorsningar anlagt s. k. planfria korsningar. Även om planfria korsningar i och för sig utgör en viss garanti för ett minskat antal trafikolyckor, finns det anledning att påpeka att det rör sig om betydande kostnader för byggandet av dylika vägar. Man kan därför utgå från att antalet trafikfarliga vägkorsningar även under avsevärd framtid kommer att bestå på grund av bristande ekonomiska resurser. Enligt min mening bör man, för att minska antalet trafikolyckor, sätta upp trafiksignaler vid mera trafikfarliga vägkorsningar. Jag är medveten om att det av kostnadsskäl inte är möjligt att installera trafiksignalanläggning vid varje korsning mellan större vägar. Det bör dock vara möjligt att placera signalanläggningar där planer finns att ändra vägsträckning eller bygga planfria korsningar. På sådana ställen torde olycksriskerna under nuvarande omständigheter vara särskilt stora. Åtgärderna skall alltså ses som ett provisorium, men det är åtgärder som i inte oväsentlig utsträckning bör kunna öka trafiksäkerheten. Alla åtgärder som kan spara människoliv och undvika invalidiserande och materiella skador måste prövas seriöst. Med hänvisning till det anförda hemställs att anhåller att regeringen låter utfärda föreskrifter om installerande av trafiksignalanläggningar i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · FZ02232 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 232 om fortsatt utbyggnad av tågorderradiosystemet Utvecklingen och utbyggnaden av ett kommunikationsradiosystem, s. k. tågradio, på det svenska järnvägsnätet har pågått , framhöll kommunikationsministern i ett svar till undertecknad på en fråga om statsrådet var beredd medverka till att kommunikationsradio installeras på de svenska tågen. I övrigt meddelade statsrådet att den övre delen av är utrustad med tågorderradio och att utbyggnad fortsätter på sträckan . Vidare finns tågorderradio installerad inom , där samtliga pendeltåg i SL-trafiken har utrustats med radio. Även om statsrådet i sitt svar framhållit att erfarenheterna av dessa anläggningar kommer att ligga till grund för den fortsatta utbyggnaden av tågorderradio, anser jag ändå att det är nödvändigt och angeläget att en utbyggnad omfattande hela SJ:s tågtrafiknät kommer till stånd. Med hänsyn inte minst till trafiksäkerheten framstår en utbyggnad av tågorderradiosystemet som en angelägen och nödvändig åtgärd. Exempelvis vid lokskada, om tåget - godståg eller persontåg - stannar på linjen får konduktören, som oftast är ensam, problem att komma i kontakt med närmaste bemannade järnvägsstation för att påkalla hjälp. I en sådan och liknande situationer är en tågorderradio, som inte bara lämnar utan också mottager meddelanden, ytterst värdefull och kan verksamt bidraga till en ökad trafiksäkerhet. underlättas arbetet för den berörda personalen. Det torde vara angeläget att en utbyggnad sker , så att hela SJ:s trafiknät omfattas av tågorderradiosystemet. En sådan utbyggnad innebär givetvis kostnader, men dessa kostnader är till största delen engångskostnader. Underhålls- och driftkostnaderna får betraktas som mycket ringa. Med stöd av vad jag här ovan anfört hemställer jag att ger regeringen till känna att SJ bemyndigas att bygga ut sitt tågorderradiosystern, så att detsamma omfattar hela SJ:s järnvägsnät och att penningmedel för detta ändamål ställs till SJ:s förfogande.
mot · FZ02233 · 1976-01-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 233 av i och herr förste vice talmannen om en enhetlig telefontaxa Vissa åtgärder har vidtagits för att utjämna skillnader i telefonkostnader mellan olika delar av landet, och därmed har också delvis kraven på en rättvisare taxesättning tillgodosetts. Emellertid har åtgärderna inte lett till en total utjämning, vilket vi i tidigare motioner förordat. Från rättvise- och jämlikhetssynpunkt anser vi det vara ofrånkomligt att telefonkostnaderna blir desamma oavsett i vilken landsdel abonnenterna bor. Telefontaxorna bör, vilket vi framhållit tidigare, så långt möjligt utformas i enlighet med vad som gäller för brevporton. I båda fallen är det fråga om utomordentligt viktiga kommunikationsmedel för både näringsliv och enskilda. De reformer i utjämningshänseende som telefontaxeutredningen aviserat skulle vara genomförda . Några ytterligare förslag för en utjämning utöver utredningens synes dock inte föreligga. Regeringen är av allt att döma fortfarande inte beredd att åstadkomma en enhetlig teletaxa och den totala utjämning som vi från rättvisesynpunkt anser vara angelägen. Utan att gå närmare in på de ändringar som telefontaxeutredningen föreslagit och som redan beslutats vill vi erinra om utredningens påpekande att, även om målsättningen vid detaljplaneringen av taxorna enligt principförslagen vid fortsatta utredningar är att alla områden i landet skall få så lika telefonkostnader som möjligt, det bedöms vara orealistiskt att räkna med exakt samma kostnader med hänsyn till de olika förutsättningarna i fråga om t. ex. telefoneringsbehovet. Dessa invändningar mot en total utjämning av telekostnaderna anser vi inte kunna tillmätas avgörande betydelse. Utredningsarbetet måste inriktas på att undersöka möjligheterna till en enhetstaxa. Med hänsyn både till enskilda abonnenter och till behovet av att stärka näringslivets konkurrenskraft i delar av landet med stora avstånd är en taxeändring angelägen. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller "öm sådana direktiv till teletaxeutredningen att dess arbete skall syfta till en för hela landet enhetlig telefontaxa.
mot · FZ02236 · 1976-01-12 00:00:00 — 1975/76 236-243 1975/76: 236 av i m. fl. om järnvägstrafiken till och från västra I motion 1975/76:127 har sysselsättnings- och befolkningsutvecklingen för i västra tagits upp. Behovet av kraftfulla åtgärder för att åstadkomma en gynnsammare situation har särskilt uttalats. Under hänvisning till vad där anförts tar vi här upp vissa kommunikationsfrågor för området. Kommunikationerna är av grundläggande betydelse för utveckling av näringsliv och sysselsättning samt för att uppnå en positiv befolkningsutveckling. Tyvärr är kommunikationerna inte tillfredsställande för Ljusdalsområdet, varför vi föreslår att vissa förbättringar genomföres. Persontrafiken på bandelen har upprepade gånger varit föremål för övervägande om nedläggning. Någon upprustning har inte skett , varför spår och vagnar är starkt nedslitna. En nedläggning av persontrafiken skulle i hög grad skada som rådet och starkt motverka övriga åtgärder som vidtagits eller planeras för områdets utveckling. Skulle också godstrafiken läggas ner, vilket ifrågasatts, blir läget ännu sämre. Enligt vår mening bör i stället trafiken på bandelen rustas upp. Detta är ännu mer angeläget, då fler snälltågspar satts in på ostkustbanan. Denna förbättring bör till fullo även komma Ljusdalsområdet till del genom fler tåglägenheter på linjen . 1 samband med den trafikpolitiska planeringen har statsmakterna upprepade gånger uttalat att kommunikationerna mellan länscentra och regionala centra samt kommuncentra skall utvecklas. I Ljusdalsområdet har utvecklingen gått i motsatt riktning. Fr. o. m. drogs ett motorvagnståg mellan och in på delen . Dett skedde under starka protester från representanter för ortsbefolkningen och näringslivet. Åtgärden försämrade servicemöjligheterna för och motverkade en positiv utveckling. Vi anser att denna förbindelse bör återinföras. I den regionala trafikplanen har föreslagit att en ytterligare förbindelse bör upprättas mellan och med eftermiddagsförläggning. Detta förslag anser vi också bör genomföras. I samfällda önskemål från näringslivet, turistnäringen och allmänheten har uttalats att flera genomgående snälltågsförbindelser än f. n. bör göra uppehåll i och . Enligt vår mening bör denna fråga prövas på nytt med hänsyn till den betydelse förbättrade kommunikationer har för näringslivets utveckling. 1 1975/76. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtages i samråd med SJ i syfte att 1. person- och godstrafiken på bandelen bibehålles och upprustas, 2. ytterligare en motorvagnslinje inrättas mellan och samt att alla förbindelser upprätthålles hela sträckan, 3. flera snälltågspar än f. n. gör uppehåll för resandes av- och påstigning i och . () ()
mot · FZ02237 · 1976-01-13 00:00:00 — Motion 1975/76: 237 om flyttbara reservtelefoner vid sjukhus På alla sjukhus torde finnas transportabla telefonapparater, vilket underlättar patienternas möjligheter att få kontakt med hem och anhöriga. Tyvärr har det visat sig att reservapparat inte alltid finns, när fel uppstått. 1975 kunde en hel avdelning med helt sängbundna patienter vid i inte komma i telefonkontakt med anhöriga på grund av fel på den flyttbara telefonapparaten. Att få den lagad gick inte trots ihärdigt försök av både läkare och sköterskor. Reservapparat fanns inte att tillgå. I län med långa avstånd mellan hem och sjukhus blir besöken av förklarliga skäl sparsamma, och en situation som denna blir i synnerhet en psykiskt pressande faktor. Det borde vara rimligt att reservapparat fanns att tillgå. Med hänsyn till vad som ovan anförts hemställes att hos regeringen begär att får i uppdrag att ombesörja att flyttbar reservtelefon finns att tillgå inom varje sjukhusområde.