mot · FZ021554 · 1976-01-27 00:00:00 — av m. fl. om upprustning av , m. m. Frågan om framtid har varit föremål för en rad statliga utredningar. Den senaste s. k. Hjalmarsonska utredningen tillkom efter ett beslut av en majoritet i , som krävde att frågan om eventuell utbyggnad av kanalens Västgötalinje på nytt borde prövas. Tyvärr har allt detta utredande endast lett till att samtliga utredningar kommit fram till att det inte är vare sig företagsekonomiskt eller samhällsekonomiskt lönsamt att bygga ut kanalen. Det finns ett gammalt svenskt ordspråk som säger: Medan gräset växer så dör kon. Detta ordspråk kan i hög grad anses vara relevant i avseende på frågan om . Det ständiga utredandet och ovissheten om kanalens framtid har medfört att godstransporterna har sökt sig andra vägar, med påföljd att de skeppare som befraktat kanalen i stor utsträckning har tvingats att sälja av sitt tonnage. Man kan vidare konstatera att underhållet av kanalen allvarligt har eftersatts av utredningar. Kanalbolaget har uppenbarligen ansett det vara ointressant att hålla kanalen i stånd med tanke på en eventuellt kommande utbyggnad. I bilaga 8 till budgetpropositionen 1975/76 ges inget annat besked beträffande framtid än följande: Sorn ett led i beredningen av kanalfrågan ingår överläggningar med intressenterna i kanalbolag om betingelserna för den fortsatta driften av kanalen. Dessa överläggningar bygger på förutsättningen att en upprustning av kanalen kommer till stånd och att bolaget även fortsättningsvis svarar för driften av kanalen. Alla synes vara överens om det nödvändiga i att bevara för framtiden som byggnadsminnesmärke och turistled. Enligt vår mening är det nu angeläget att den aviserade upprustningen av kanalen kommer till stånd och att klarhet om kanalens framtid därmed skapas. Detta har betydelse för såväl kanalbolaget som dess anställda, och inte minst för de skeppare som fortfarande befraktar kanalen. Vi vill emellertid starkt understryka att en upprustning av kanalen för 33 milj. kr., som utredningen föreslagit, icke bör avse enbart turist- och nöjesbåttrafiken. Det är enligt vår mening rimligt att kräva att garantier skapas för den fortsatta fraktfart som alljämt kan bedömas möjlig på kanalen med bibehållande av nuvarande slussdimensioner. Detta förutsätter att kanalen efter en upprustning hålls öppen för trafik i minst samma utsträckning som samt att de s. k. kanalklareringarna för fraktfarten slopas. Vidare synes det nödvändigt att införa någon form av transportstöd för fraktfarten på , detta för att göra den konkurrenskraftig med andra transportmedel. Ur miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt är det även rimligt att visst transportarbete även för framtiden bibehålies på som alternativ till landsvägstransporter, som tenderar att öka kraftigt i det aktuella området. har även ägandeförhållandena beträffande kanalen ställts under debatt. I samband med färdigställande utfärdade Kungl. ett privilegiebrev, i vilket vissa skogar ställdes till kanalbolagets förfogande. Avsikten med denna donation var att bolaget skulle disponera skogar dels för att få virke till byggande av kanalen, dels för att garantera underhållet och driften av densamma. I det utfärdade privilegiebrevet uppmanades bolaget att komma med förslag om vilka skogar man önskade erhålla. Som en följd av bolagets förslag utfärdade Kungl. omkring 1814 en rad gåvobrev, vari det donerades vissa bestämda skogar till bolaget. Förutom donationsskogarna äger även bolaget en rad andra skogsfastigheter, som inköpts för inbesparade vinstmedel. De skogar som bolaget inköpt för vinstmedel anser man sig ha rätt att fritt förfoga över, medan donationsskogarna däremot inte utan regeringens medgivande får försäljas eller pantsättas eller på annat sätt förfogas över. I samband med den aktuella debatten om kanalens framtid har kanalbolaget numera förklarat sig villigt att till staten återlämna kanalen och därtill hörande markområden samt de ursprungliga donationsskogarna. Däremot anser man sig vid ett återlämnande till staten ej vara skyldig att avträda de skogar som man köpt för uppkomna vinstmedel. Enligt vår uppfattning framstår det emellertid som självklart att vid ett eventuellt statligt övertagande av kanalen, detta skall gälla alla bolagets tillgångar, såväl fast som lös egendom, däri inräknat även de skogsegendomar som förvärvats av vinstmedel. De skogar som inköpts för vinstmedel under goda tider måste nämligen enligt vår mening betraktas som en produkt av kanaldriften och de ursprungliga statliga förläningarna till bolaget. Då det i nuvarande läge, med hänsyn till den utveckling som skett i avseende på fraktfarten på , inte kan anses realistiskt att nu kräva en utbyggnad av kanalen, är det emellertid nödvändigt att ett beslut om en upprustning kommer till stånd. Som statskontoret framhåller i sitt remissvar till den Hjalmarsonska utredningen kan förutsättningarna för en utbyggnad givetvis förändras , exempelvis till följd av ökade taxor för land transporter, nya transporttekniska system eller väsentligt ökad kanaltrafik på kontinenten av standardiserade fartyg. Genom en upprustning skapar man emellertid handlingsfrihet för framtiden om förutsättningarna för transporter på radikalt skulle förändras. Efter en upprustning bör det dock vara möjligt att för framtiden upprätthålla en viss fortsatt fraktfart på kanalen. Det är vidare angeläget att det framtida ägandeförhållandet till kanalen klarläggs ävensom på vilket sätt den framtida driften kan garanteras. För att tillförsäkra alla intressenter i kanaldriften vederbörlig insyn i verksamheten bör i en kommande förvaltningsstyrelse, förutom representanter för staten och näringslivet, även ingå representanter för de anställda samt företrädare för fraktfarten. Med stöd av det ovan anförda hemställes att hos regeringen begär 1. förslag om en snar upprustning av enligt vad den Hjalmarsonska utredningen förordat, 2. att ett ställningstagande görs till äganderätten och driftsansvaret för kanalen samt 3. att även representanter för anställd personal och företrädare för fraktfarten beredes plats i styrelsen. () () ()