mot · FZ021896 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 1896 av fröken m. fl. om sysselsättningsfrämjande åtgärder för unga handikappade Det borde var en självklar uppgift för samhället att genom olika åtgärder ta ansvar för att alla ungdomar får en yrkesutbildning och en introduktion i arbetslivet. En allt större enighet börjar också råda om nödvändigheten av ytterligare insatser. 1 den allmänna satsningen på att skapa sysselsättning för ungdomar är det dock viktigt att inte gruppen handikappade ungdomar kommer i skymundan. Även för denna grupp borde det vara en självklar rätt att få tillgång till ett arbete. Så är dock inte fallet. Att ha tillgång till ett arbete är inte i första hand en fråga om ett sätt att försörja sig utan om att få gemenskap och samhörighet med andra människor. Många handikappade ungdomar har aldrig varit ute i arbetslivet. Att ge dem ett långvarigt sjukbidrag eller förtidspension kan vara direkt skadligt. Det ger dem visserligen en trygg försörjning, men medför detta att några ytterligare insatser för att ge dem ett meningsfullt arbete ej görs. De ställs därmed utanför samhällets satsningar på att skapa en meningsfull tillvaro, fritid och gemenskap för medborgarna. Det är därför särskilt viktigt för handikappade ungdomar att de efter skola och olika arbetsvårdande insatser bereds möjlighet till sysselsättning. Det är då viktigt att denna blir en del i en normal arbetsprocess och inte en sysselsättning av hobby- eller dagcentrakaraktär. För att dessa ungdomar skall kunna integreras i samhället krävs det tillgång till arbete, bostad, service och hjälp med transporter. Kan de beredas arbete finns det dock i vårt moderna samhälle utrymme för övriga nödvändiga insatser. Tillgången till lämpliga arbetsuppgifter är därför central. Inom arbetsvärden har värdefulla insatser gjorts för att medverka till handikappades sysselsättning. Den stora belastningen på arbetsförmedling och arbetsvärd som det senaste årets lågkonjunktur medfört har dock lett till att man inte haft möjligheter att ge de unga handikappade den uppmärksamhet och de resurser som krävs. Trycket har varit så mycket mindre som man genom förtidspension kunnat säkra deras försörjning. Detta har medfört att dessa ungdomar kommit i en sämre ställning i konkurrensen om arbetstillfällen. Undersökningar visar också att det blivit allt svårare för denna grupp unga handikappade att få sysselsättning även inom de verksamheter som stat, kommun eller landstingskommun som huvudman. Skyddade verkstäder är naturligtvis en i vissa avseenden värdefull åtgärd även för dessa ungdomar, åtminstone om en sådan placering utnyttjas temporärt. Men det är olyckligt för en svårt handikappad ungdom om en sådan placering blir permanent. Erfarenheter har visat att handikappade ungdomar, som erbjudits en efter deras förmåga anpassad sysselsättning i ordinär miljö, oftast kunnat prestera ett gott resultat och att detta för dem haft samma betydelse som insatser för medicinsk rehabilitering och sociala insatser i övrigt. Det har dock ofta varit svårt för den handikappade att finna en lämplig arbetsuppgift, förstående företagsledning och arbetskamrater. Svårigheterna att förstå den handikappade har ofta sin grund i bristande kännedom om den handikappade och hans situation liksom i en rädsla inför den osäkerhet som en handikappad arbetskamrat kunnat innebära. Övervinns dessa faktorer visar det sig ofta vara värdefullt såväl för den handikappade som för hans omgivning med denna konfrontation. Möjligheterna till ekonomisk kompensation genom stöd till halvskyddad sysselsättning och tekniska hjälpmedel samt anpassning av arbetsplats har visat sig inte vara till fyllest. Försök på vissa håll med mer aktivt stöd åt den handikappade i sökande efter arbete, anpassning av arbetsplatsen och uppföljning av hans arbetsmiljö och sociala situation har visat sig vara värdefulla. Denna personella insats måste vara högst flexibel och individuell. Den måste vara så utformad att man på ett okonventionellt och flexibelt sätt, utan byråkratiska former och snabbt, kan tillförsäkra den handikappade hjälp. Det är viktigt att de svårt rörelsehindrade i första hand får tillgång till ett för dem anpassat arbete och att man inte i deras situation tillgriper lösningen med en tidsuppehållande utbildning. Styrelsen för vårdartjänst har erhållit medel från den allmänna arvsfonden för en försöksverksamhet för planering och anskaffning av starkt individualiserad sysselsättning för svårt rörelsehindrade ungdomar med tilläggshandikapp. En arbetsgrupp i prövar också olika metoder i syfte att få fram sysselsättningsmöjligheter för unga handikappade. Handikapprörelsen har också i flera sammanhang påtalat vikten av och föreslagit olika åtgärder med samma syfte. Det är enligt vår mening nödvändigt med följande åtgärder: I den allmänna satsningen på sysselsättningsfrämjande åtgärder för ungdomar måste handikappade ungdomar ges hög prioritet. Särskilda resurser måste avdelas inom AMS för att garantera arbete och sysselsättning åt de handikappade ungdomar som avslutar sin skolgång. Inom de yrkesinriktade utbildningarna måste resurser finnas för att ge den handikappade möjlighet att kontinuerligt pröva sina sysselsättningsmöjligheter. Resurser måste skapas för att genom uppsökande verksamhet fä kontakt med arbetsplatser, planera och genomföra de åtgärder som erfordras samt individuellt och kontinuerligt följa upp den handikappades situation. Mot bakgrund av detta hemställer vi att beslutar att ansluta sig till det åtgärdsprogram för unga handikappades sysselsättning som presenteras i motionen. () ()