mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Det ansvar för skolväsendet som samhället har bör därför innebära, att enskilda skolor ges arbetsmöjligheter likvärdiga dem i det allmänna skolväsendet och att samhällets stöd bör utgå oberoende av huvudmannaskap. Statliga och kommunala bidrag till driften av grundskolor och gymnasieskolor bör göras oberoende av skolans huvudmannaskap. En förutsättning för samhällets stöd måste dock vara att skolorna väsentligen uppfyller de grundkrav som ställs på de allmänna skolorna. Moderata samlingspartiet anser, att utbildningen måste främja jämställdhet mellan könen. Skolan har, trots intensifierad studie- och yrkesvägledning, inte lyckats bryta den snedvridning som råder i fråga om ungdomarnas val av utbildning. Flickor väljer fortfarande i huvudsak språk- och vårdlinjer, pojkar naturvetenskapliga och tekniska linjer. Åtgärder måste därför sättas in för att öka elevernas kunskaper i ämnen, som traditionellt räknats till det andra könets intresseområde. Avsaknad av sådana kunskaper omöjliggör en verklig valfrihet. På den högre utbildningens område kan man befara, att de nya antagningsbestämmelser vilka vi motsatt oss kommer att missgynna kvinnorna. I fortsättningen skall endast av eleverna tas in i högskoleutbildning direkt efter gymnasieskolan. Övriga tas in på en kombination av betyg och arbetslivserfarenhet. Vid den ålder som då blir aktuell för intagning till högre utbildning har kvinnor ofta redan fött barn, och de har därför svårare att påbörja en längre utbildning. De nya antagningsbestämmelserna är från denna synpunkt inte godtagbara. En översyn måste ske för att inte antalet kvinnor i högre utbildning skall minska. En önskad utbildning kan emellertid även omöjliggöras av ekonomiska skäl. Den s. k. makeprövningen, som i allmänhet drabbar kvinnan, innebär att hemarbetande make endast kan studera om den gemensamma ekonomin kan bära de kostnader som studierna medför. Av dessa kostnader står avgifter och läromedel för en mindre del, medan bamtillsynskostnaderna är synnerligen betungande. En helt eller delvis yrkesarbetande kvinna, som t. ex. vill studera till sjuksköterska, tvingas avstå från sin förvärvsinkomst, kanske då barnen, även om direkt tillsyn inte krävs, drar stora kostnader. För att garantera jämställdhet i utbildningen måste bl. a. all tilldelning av studiestöd göras oberoende av makes inkomst och förmögenhet. Förskolan skall stödja och hjälpa föräldrarna i deras fostrande roll. Barnens bästa måste vara utgångspunkt för verksamheten. Kravet på kvalitet är viktigt inte minst vid denna tidiga ålder, då barnens sociala, känslomässiga och intellektuella utveckling i stor utsträckning bestäms. Förskolans pedagogiska uppgift, som bl. a. syftar till att lära barnen förstå grundläggande begrepp, utveckla dem intellektuellt och socialt och därmed gynna bl. a. deras språkliga utveckling, bör därför framhävas. Deltidsgrupp inom den allmänna förskolan vänder sig huvudsakligen till sexåringar. I deltidsgrupperna vistas sexåringarna om dagen, vilket möjliggör en koncentrerad pedagogisk verksamhet. Även om det pedagogiska innehållet i princip är detsamma för daghem och deltidsgrupp, är i praktiken skillnaden påtaglig. I daghem dominerar av naturliga skäl tillsynsfunktionen. Vi anser därför att alla sexåringar, även de som vistas på daghem, skall ha rätt att delta i deltidsgrupp inom den allmänna förskolan, om föräldrarna så önskar. Den allmänna förskolan kan därmed bli förberedande för den riktiga skolan och verka för att övergången mellan de två skolformerna blir mjuk. Barn med samma levnadsålder kan skilja sig avsevärt i fråga om psykisk och intellektuell utveckling. Många sexåringar skulle, efter förberedelse i förskolan, mycket väl kunna börja i . Omvänt finns det sjuåringar, som har behov av en förlängd förskoletid. Det är önskvärt, att övergången från förskola till lågstadium kan ske med hänsyn till elevernas mognad. Den försöksverksamhet som bedrivs med flexibel intagning bör vidgas. För att skapa kontinuitet, kontakt och samverkan mellan förskola och lågstadium bör den allmänna förskolan till den del som avser deltidsgrupp läggas under de kommunala skolstyrelserna och på central nivå . Det måste därvid övervägas, om de fyraoch femåringar med särskilda behov som förutom sexåringar omfattas av den allmänna förskolan i stället bör beredas möjlighet att få plats i heltidsförskola, vars pedagogiska uppläggning och innehåll bättre torde motsvara deras behov. Detta och andra problem som uppstår vid den här föreslagna organisatoriska och pedagogiska förändringen bör lösas av och gemensamt. Den genom samhällets försorg bedrivna undervisningen av barn och ungdom har till syfte att meddela eleverna kunskaper och öva deras färdigheter samt i samarbete med hemmen främja elevernas utveckling till harmoniska människor och ansvarskännande medborgare. Dessa principer är fastslagna i skollagens första paragraf och utvecklas närmare i avsnittet Mål och riktlinjer i läroplan för 69 (Lgr 69). De utgör grunden för de skolreformer som genomfördes . Om dessa mål rådde då och råder fortfarande allmän enighet. Den debatt som förs och den kritik som riktas mot skolan rör sättet att nå målen, inte målen i sig själva. Skolans inre arbetsmiljö har uppvisat flera allvarliga brister, och till följd av den kritik som inte minst från moderata samlingspartiet riktats mot störningar i arbetet, skolk och för tidig skolavgång tillsattes utredningen inre arbete (). En proposition på grundval av ut redningens förslag väntas , varför vi avstår från att här behandla dessa frågor. har framlagts åtskilliga rapporter, enligt vilka skolan misslyckats med att nå en acceptabel standard i fråga om kunskapsresultat. När det gäller ämnena svenska och matematik synes situationen vara särskilt allvarlig. Tillfredsställande färdigheter i dessa ämnen är en förutsättning för att medborgarna skall kunna fungera i vårt alltmer komplicerade samhälle och för att kunna fortsätta att efter skolans slut självständigt skaffa sig nya kunskaper. En utveckling av de grundläggande basfärdigheterna är inte bara ett viktigt mål i sig utan också ett medel att uppnå andra grundläggande utbildningsmål. Läroplan för 1962 kom till efter förslag från en parlamentarisk utredning skolberedning. Lgr 69 var en expertutredning helt inom . Denna läroplan har ett mycket ambitiöst innehåll. Verkligheten har dock visat, att det är svårt för att inte säga omöjligt för skolan att inom den timplan som gäller nå alla de mål som denna läroplan uppställt. Svenskämnet, som kan tjäna som ett belysande exempel, har tillförts en rad nya moment. Även om dessa varit värdefulla i och för sig, har de givit ämnet en splittrad utformning och minskat den tid som tidigare kunde ägnas åt övning i läsning och skrivning. Inom SÖ bedrivs nu en s. k. rullande läroplansöversyn. Moderata samlingspartiet finner det inte tillfredsställande att läroplansarbetet bedrivs på detta sätt. En viss insyn har visserligen kommit till stånd genom SÖ:s pedagogiska nämnd, men detta är inte tillräckligt. Vi anser det därför nödvändigt att en parlamentarisk utredning tillsättes för översyn av den nu gällande läroplanen. Den rullande läroplansöversynen inom SÖ innebär, att ett betydande dokumentations- och utvärderingsarbete redan är utfört, vilket kan bilda en god grundval för en sådan utredning. Den tekniska målpreciseringen i en läroplan kräver otvivelaktigt expertis. Men det är viktigt att probleminventering och prioritering mellan olika krav på skolan och dess arbete förankras i samhället. Vi vill därför understryka att utredningen bör diskutera problemen med arbetsgrupper, i vilka företrädare för forskning, skolans personal och arbetsmarknadens parter ingår, så att realistiska mål uppställs för verksamheten. Resurserna måste i första hand inriktas på moment, som är väsentliga för samhället och för dess medborgare. Särskilt bör tillvalssystemet på högstadiet och timplanen, i första hand på mellanstadiet, granskas. Resultaten av Lgr 69 :s starka betoning av en vid allmänorientering i bör utvärderas. Massmedias, särskilt televisionens, möjligheter att utanför skolan tillgodose behovet av en sådan orientering bör därvid beaktas. Massmedia ger visserligen en fragmentarisk och osystematisk kunskap och förutsätter ofta ganska stora baskunskaper. Men de ger onekligen dagens ungdom bättre möj ligheter till allmänorientering utanför skolan än vad tidigare generationer haft tillgång till. Utredningen bör därför begrunda hur mycket av systematisk kunskap som skolan skall ge och vad som kan tillgodoses på andra vägar. Härvid bör också övervägas om ökad samverkan mellan skola och föreningsliv kan ge informationer och praktiska kunskaper och färdigheter, som därmed kan läggas utanför den reguljära kursplanen. Enligt vår mening är det nödvändigt att skolan i alla ämnen prioriterar kravet på fasta och väl inövade basfärdigheter. Läroplanen bör också ge vägledning när det gäller att fastställa vad som är tillfredsställande kunskapsnivå i olika ämnen. Annars omöjliggörs en kontinuerlig utvärdering av uppnådda studieresultat. En läroplansöversyn måste självfallet också ta ställning till timfördelningen mellan olika ämnen. Svenskämnet har fått vidkännas en betydande sänkning av timantalet som kan illustreras av följande tabell: läroplan svenska sammanlagt /vecka från årskurs 16. Mot bakgrund av svenskundervisningens otillfredsställande resultat kan man inte avvisa tanken på att åter utöka timantalet för ämnet. Minskningen har visserligen skett för att bereda plats för mera praktisk-estetiska ämnen i , men det kan ifrågasättas om det varit en riktig väg att detta i så hög grad fått gå ut över svenskämnet. De erfarenheter som gjorts beträffande invandrarbarnens svårigheter, vilka i hög grad beror på otillräcklig kunskap och insikt i modersmålet, bör leda till att man ånyo överväger timplanen med hänsyn till de svenska barnens behov av kunskaper i sitt eget modersmål. Även om språkutvecklingen och begreppsbildningen självfallet är en process, i vilken hemmiljö, kamrater, fritidsverksamhet etc. spelar en viktig roll, bör skolans uppgift i detta hänseende särskilt framhållas. En läroplansöversyn måste med nödvändighet ta tid särskilt med hänsyn till behovet av en förnyad analys av roll i det moderna samhället och de avvägningar mellan olika ämnen som måste ske. Vi finner dock situationen beträffande svenska och matematik så allvarlig att en fullständig översyn inte kan avvaktas, innan åtgärder beträffande dessa ämnen vidtas. Den parlamentariska utredningens första uppgift bör därför bli att, inom ramen för nuvarande timplan, skyndsamt utarbeta en ny kursplan för dessa ämnen med sikte på att koncentrera stoffmängden och bereda utrymme för en intensivare träning av läsning, skrivning och räkning. I avvaktan på en bedömning av timplanen för hela bör utredningen också överväga, huruvida därutöver en resursförstärkning behövs just i dessa ämnen. fattade beslut om den integrerade gymnasieskolan. I det inledande avsnittet i SÖ:s petitaskrivelse för /77 påvisas hur redan från början osäkerheten om vad som kunde läggas in i begreppet integration lett till att frågan gång på gång aktualiserats i motioner i , i första hand med hänsyn till gymnasieskolornas storlek. Den intensiva kritiken inte minst från moderat håll mot mastodontskolor ledde fram till att utbildningsutskottet gjorde följande uttalande: Den uppfattningen möter ibland att statsmakterna uttalat att gymnasieskolan i en kommun för att vara integrerad om möjligt bör vara förlagd till en och samma skolenhet. Enligt utskottet finns inte grund för denna uppfattning. SÖ har i sin petitaskrivelse nu redovisat slutresultatet av en analys av gymnasieskolans organisation och därvid medgivit att gymnasieskolornas storlek, med hänsynstagande till sektors-, nivå-, köns- och praktik/teoriintegration, kan begränsas. Vi noterar detta med tillfredsställelse men anser det i hög grad oansvarigt att planeringen och genomförandet av en viktig skolreform fått ske på hittillsvarande sätt. I realiteten var, som SÖ framhåller, endast 121 gymnasieskolor av totalt 569 integrerade enligt skolförordningens bestämmelser om allmänna skolenheter. Det kan förutsättas att arbetet för att genomföra den av statsmakterna beslutade integrerade gymnasieskolan kommer att ta ytterligare avsevärd tid. Vad som här åsyftas är den yttre integrationen: huruvida en inre, verklig integration kan åstadkommas är ännu en öppen fråga. Många tecken tyder på att gymnasieskolan har många andra betydande problem. Vid beslutet uttalades att av en årskull beräknades gå direkt från till gymnasieskolan. Fiktionen att så verkligen skedde sökte man från regeringshåll länge upprätthålla, trots att allt fler rapporter visade att bl. a. studieavbrotten var av betydande omfattning. föreligger klara belägg för att utbildningsefterfrågan uppvisar ett helt annat mönster än vad som var tänkt. I verkligheten går endast av grundskoleeleverna till gymnasieskolan direkt efter , vilket föranlett en departementsutredning (U 1975:18, Utbildning m. m. för 1619-åringar). Utredningen har framlagt förslag till olika åtgärder för att bemästra den uppkomna situationen. Även efterfrågan inom gymnasieskolan har avsevärt förändrats. Framför allt har antalet sökande till de 2-åriga yrkestekniska linjerna markant ökat på bekostnad av de teoretiska linjerna. Inom grupperna 2-åriga och 3-åriga linjer har vissa linjer avsevärt färre sökande än planerat, medan andra har avsevärt flera. Att snabbt anpassa intagningskapaciteten efter ett förändrat sökan deintresse låter sig självfallet inte göras. Såväl lokal- och utrustningsmässigt som personalmässigt är detta omöjligt. Mycket tyder dock på att organisationsstrukturen i gymnasieskolan inte är den riktiga i förhållande till behovet av god ekonomisk hushållning och möjligheterna till flexibilitet och valfrihet för eleverna. Tillgången på utbildningsmöjligheter och de kunskaper och färdigheter som förvärvas genom dem är av stor betydelse för såväl samhället som den enskilda samhällsmedlemmen. Ett litet land som , som måste bygga sin ekonomi och sina möjligheter till utveckling på en kvalitativt högtstående produktion, är särskilt beroende av tillgången på välutbildad arbetskraft på alla nivåer. Enligt moderata samlingspartiet är det därför inte förenligt med ansvaret för vårt lands framtida utveckling att passivt åse förändringen av sökandeintresset från teoretiska till praktiska studier utan en analys såväl av landets behov av välutbildad arbetskraft på olika nivåer som av orsakerna till den förändrade efterfrågan. Att utvecklingen gått därhän att ungdomar kan förmodas i större utsträckning välja studieinriktning efter anlag och intressen och inte efter förlegade prestigesynpunkter är självfallet glädjande. Men arbetsmarknadspolitiken, lönepolitiken och skattepolitiken har säkerligen också haft en styrande effekt som motverkat ungdomarnas fria val. Såsom moderata samlingspartiet framhållit i motion 1975: 158 är läroplanen i gymnasieskolan i vissa avseenden föråldrad. Moderata samlingspartiet finner det ytterst angeläget, att en parlamentarisk utredning tillsätts för att göra en översyn av gymnasieskolans målsättning och struktur. Mot bakgrunden av att lösningen på alla problem enligt socialdemokratisk uppfattning synes vara att skapa en enhetsutbildning med praktik och studier varvade för alla, finner moderata samlingspartiet det angeläget att ange de principer, som vi anser böra vara vägledande vid en sådan översyn. Vi kan inte acceptera att det ånyo skapas ett system som medför misshushållning med vår ungdom. Integrationen av gymnasieskolan bör eftersträvas i den utsträckning som anges beslut. Gymnasieskolan bör vara så organiserad att elever som vill målinrikta sina studier mot ett yrkesområde ges den utbildning som yrkesområdet kräver, med en lämplig fördelning mellan teori och praktik. För elever som redan i gymnasieskolan syftar till att fortsätta sina studier i högskola eller vid universitet bör finnas rent studieförberedande linjer. Det synes oss orimligt att teoretiskt begåvade elever i de receptiva ungdomsåren inte skall kunna direkt förbereda sig för högre utbildning. Dessa elever får ju kontakt med och praktisk erfarenhet av arbetslivet t. ex. genom feriearbete. SÖ:s pedagogiska forsknings- och utvecklingsarbete De förändringar som skett inom utbildningsväsendet har medfört ett stort behov av forsknings- och utvecklingsarbete inom skolans område. Från /72 till 1975/76 ökade anslaget till () för dessa ändamål från 20,6 milj. kr. till nära 30 milj. kr. SÖ fördelar anslaget dels till projekt, som bedrivs inom verket, dels till institutioner vid lärarhögskolor och universitet, som själva leder och ansvarar för projekten. ligger av projekten inom SÖ. Många av dessa projekt saknar dokumentation. Det finns inte heller någon fullständig förteckning över samtliga projekt. Detta innebär att en stor mängd idéer och kunskap stannar inom verket och inte tillförs den allmänna pedagogiska debatten. Moderata samlingspartiet finner dessa förhållanden otillfredsställande. Det kan ifrågasättas om det bör ankomma på SÖ att bedriva sådan forskning. Vi anser att det bör utredas hur det framtida forskningsoch utvecklingsarbetet skall läggas upp och hur dess resultat skall omsättas i praktiken. Vi förutsätter att forskningsrådsutredningen kommer att ägna dessa frågor särskild uppmärksamhet. Att SÖ bör bedriva utvecklingsarbete inom skolområdet står däremot klart. Men erfarenheterna bl. a. av användningen av medlen för särskilda åtgärder på skolans område (de s. k. SÅS-pengama) har visat att detta utvecklingsarbete kan berikas och stimuleras, om insikter och initiativ från skolornas egen personal får göra sig gällande. SÖ bör över hela fältet sträva efter att i högre grad än nu låta lokalt förankrat utvecklingsarbete få inflytande i det svenska skolsystemet. Högre utbildning och forskning I proposition 1975/76: 100, bil. 10 redovisar departementschefen sin åsikt, att utvecklingen beträffande naturvetenskaplig och teknisk utbildning inger farhågor. ger han dock uttryck för tillförsikt inför den ökade tillströmning till högre utbildning, som synes ha inträtt under de senaste terminerna. En oroväckande trend mot allt färre högskolestuderande skulle därmed ha vänt. Utgångspunkten för hans värdering av läget är dock bruttoantalet förstagångsregistreringar. Det verkliga förhållandet är att allt färre studerande fortsätter sina studier till en examen. Antalet som lämnar universiteten med examen är nu nere nivå dvs. den nivå som förelåg långt innan den s. k. utbildningsexplosionen ägde rum. För många, särskilt de vuxenstuderande, är givetvis möjligheterna att vid universiteten och högskolorna läsa enstaka kurser en fördel som inte skall underskattas. Verkligheten bakom siffrorna för bruttoantalet förstagångsregistreringar gör det befogat att regeringen åter granskar problemet i hela dess vidd. Den utvidgade högskolan har till huvuduppgift att utbilda eleverna för kommande kvalificerad yrkesverksamhet. Utbildningens kvalitet är därför av central betydelse. Undervisningen måste förmedla kunskaper och färdigheter som är förutsättning för kritiskt tänkande och förmåga att tillämpa vetenskapliga metoder. En kvalitativ höjning av utbildningsstandarden måste vara en ledstjärna för reformverksamheten. När resurser avsätts till högskoleutbildning, måste hänsyn tas till de studerandes framtida arbetssituation. En allmän antagningsbegränsning utgör ingen garanti mot svårigheter på arbetsmarknaden. Statsmakternas beslut angående den högre utbildningens dimensionering bör endast avse planering och resursfördelning i grova drag. Stor hänsyn måste tas till de enskilda individernas egna önskemål. Antagningsbegränsningar till enskilda utbildningslinjer bör därför såvitt möjligt undvikas. Vid urvalet till högskoleutbildning bör komplicerade kvoteringsystem undvikas. Antagningen bör i stället utgå från betyg och intagningsprov. En splittring av de samlade resurserna för högre utbildning på ett stort antal orter medför förluster i effektivitet. En spridning av högskoleutbildningen nås därför bäst med olika former av decentraliserad utbildning, bl. a. distansundervisning. Ett av de viktigaste skälen till att man bör visa återhållsamhet med en utspridning av fasta resurser för högskoleutbildning är det oeftergivliga kravet på forskningsanknytning. Ett nära samband med aktuell forskning är av största betydelse för all högskoleutbildnings innehåll och kvalitet. Högre utbildning måste alltid genomsyras av forskningens metodik, resultat och objektivitetskrav. Betydande belopp satsas på forskning och utvecklingsarbete. Med hänsyn till angelägenheten att undvika felsatsningar bör åtgärder vidtas för att öka effektiviteten inom olika delar av forskningssektorn. Av speciell betydelse är urvalet av organ som politiskt handlägger övergripande frågor angående forskning. Det är nödvändigt att anlägga en helhetssyn, när man avväger forskningsinsatser mot andra samhällsbehovs rättmätiga krav eller prioriterar ett forskningsområde framför ett annat. måste på ett helt annat sätt än vad är fallet få möjlighet att medverka vid forskningspolitikens utformning. När det gäller de statliga forskningsinsatserna anser moderata samlingspartiet att den nuvarande fördelningen av resurserna mellan målinriktad uppdragsforskning och grundforskning är otillfredsställande. Det är inom grundforskningen som nya forskningsområden och nya forskningsmetoder kan utvecklas fritt. Grundforskningen bör därför ges en starkare ställning än . Det relativa betygssystemet har blivit ett misslyckande. Systemet är felaktigt, och dess konstruktion har lett till otrivsel för eleverna och ovilja till samarbete. Moderata samlingspartiet har som enda politiskt parti konsekvent tagit avstånd från nuvarande betygssystem, alltsedan tanken på detta första gången framfördes. Betyg skall informera om verkliga kunskaper och färdigheter. Rätt utformade fyller betygen en rad viktiga funktioner. De lämnar värdefull information till föräldrarna och tjänar därigenom som ett stöd i föräldraansvaret. De fungerar som stimulans för eleverna i skolarbetet, som dessa får vägledning inför det framtida studie- eller yrkesvalet. Betygen spelar också en betydelsefull roll vid intagning till spärrad utbildning och vid övergången till yrkeslivet. skapar de möjlighet att utvärdera utbildningssystemets effektivitet. Betyg ges dock inte längre i alla årskurser. Den information betygen ger i vissa avseenden är ofullständig. De borttagna betygen behöver därför ersättas och de kvarstående betygen kompletteras med individuella samtal mellan lärare, föräldrar och elever. Vi kan inte acceptera en betygslös skola. Den information och vägledning betygen ger måste då sökas på andra vägar. Från synpunkten att individen bör veta vad som sägs om honom/henne motsvarar skriftliga betyg ett rättssäkerhetskrav. Vi anser att skriftliga betyg skall ges på alla stadier och i gymnasieskolan. Åtminstone på gymnasial nivå bör betygen kunna utformas inom ramen för ett system med grundkurs och valfria överkurser. Vi förväntar att betygsutredning som prövar betygssystemets utformning i grund- och gymnasieskolan framlägger förslag till nytt betygssystem. En huvuduppgift för vuxenutbildningen, inom vilken folkbildningsarbetet spelar en betydande roll, är att minska bildnings- och utbildningsskillnaderna mellan olika medborgare. Med den ökade takten i samhällsutvecklingen följer krav på att utbildning skall återkomma under hela livet. Vuxenutbildningen bör också tillgodose människans behov av allmän kulturell och språklig bildning liksom den bör ge henne tillfälle att pröva och utveckla den egna skapande förmågan. Det är angeläget att åstadkomma en samordning av utbudet inom vuxenutbildningen. En klarare gränsdragning måste göras mellan arbetsmarknadsutbildning, den kommunala vuxenutbildningen, folkhögskolorna och studieförbundens verksamhet.