mot · FZ02378 · 1976-01-15 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om kunskaper i invandrarspråk som merit vid viss anställning Det stora antalet invandrare till innebär att vi i vårt land har flera språkliga minoriteter av betydande omfattning. Störst är den finska. redovisades siffran finskspråkiga av befolkningen på vissa orter i landet, och i stort beräknas de som har finska som modersmål till cirka 200 000 personer. Självklart är därför att stora behov gör sig gällande vid tolkningen mellan språken. De fmsktalande i ställs i situationer där deras språkkunnighet inte räcker till. Det gäller förhållandet till myndigheter, offentliga institutioner av olika slag, post, telegraf, kommunala instanser och serviceorgan. Våra finska invandrare är en omistlig del av vår arbetskraft, och intet bör försummas som kan göras för deras trivsel och möjlighet att förstås och göra sig förstådda i . Som jämförelse kan nämnas att svenskan i är det andra officiella språket. Orter som talar svenska räknas som dubbelspråkiga. När detta procenttal underskreds i Åbo , bestämde staden att den alltjämt skulle räknas som tvåspråkig, vilket bl. a. medför att gatuskyltar och anslag dubbleras. Svenskans ställning i skolundervisningen har förstärkts även i finska folkskolor, men givetvis innebär icke detta att de finska invandrarna hos oss i någon större utsträckning inhämtat kunskaper i vårt språk. För alla som har finska som modersmål är det svårt att lära sig svenska, i synnerhet för äldre personer, som i vissa fall inte har möjlighet att inhämta mer än ett ytterst torftigt svenskt ordförråd. Ett undantag utgör barnen som vistas här från födelsen eller tidiga år. Den språkundervisning som pågår för invandrarna är lovvärd men med tanke på omedelbar förbättring av de finska invandrarnas villkor finns det anledning att efterlysa snabba och effektiva åtgärder i syfte att meddela dem service genom tolkning. Bland de ca 50 000 finsktalande barnen och ungdomarna i vårt land finns det ett tillräckligt antal som som de lärt sig svenska behärskar sitt modersmål och kunde genom lämpliga åtgärder beredas väg till yrken och platser där de som de utför sin vanliga gärning kan anlitas som tolkar. I har föregående år framförts motionsförslag om förbättrad service på tolkningens område för den finska minoriteten. I sitt betänkande med anledning av motion om kunskaper i finska språket som merit vid tillsättning av tjänst, skriver inrikesutskottet: En ökad rekrytering av flerspråkig personal är önskvärd hos myndigheter och institutioner på orter med större språkliga minoriteter bland befolk 1 1975/76 3 sami. Det kan därför vara berättigat att vid tillsättning av vissa tjänster tillmäta kunskaper i främmande språk ett särskilt meritvärde. (InU 1975/76:15) som utskottet sålunda godkände ett motionskrav avvisade det detsamma med hänvisning till att motionen endast tog upp frågan om finländarnas problem och endast statliga tjänster. Det är givetvis så att även andra språkliga minoriteters problem på detta område är viktiga att beakta, men dels på grund av att de finskspråkiga invandrarna är en dominerande andel av samtliga, dels på grund av att deras modersmål är så väsensfrämmande från svenskan och andra språk med rötter i germanska och latinska tungomål och därför svårt att lära, borde behovet av tolk här mer uppmärksammas. Då det dessutom är så att problemet till stora delar skulle kunna lösas om vi i vårt land tillvaratoge möjligheterna att använda de många ungdomar som har finska som modersmål men som genom sin skolgång här lärt sig svenska och alltså är tvåspråkiga. Många av dem har kanske föreställningen att de inte har någon nytta av sina kunskaper i finska i , vilket är att beklaga. I en mängd befattningar skulle de just genom sin dubbelspråkighet kunna utföra en insats som tolkar utan att det innebure något hinder för deras arbete i övrigt. 1 invandrarverkets tidning i har en kännare av de finska invandrarnas problem lämnat följande, i vårt tycke realistiska beskrivning av frågan: Vi räknar numera i landet ca 50 000 ungdomar som härstammar från finsktalande hem, av vilka åtskilliga bland dem som stannar i landet efter hand också kommer ut på arbetsmarknaden. De flesta torde visserligen genom sin skolgång tala bättre svenska än finska, men har för den skull inte glömt sitt modersmål. Alltför ofta slussas de ut i olika arbeten utan hänsyn till sina dubbla språkkunskaper. Själva lever de ofta i föreställningen att de inte har någon användning för finska språket i och försummar därför detta. Men det är just detta de har, om vi i hade förmåga att ta vara på deras språkkunskaper och placera dem i sådana befattningar, där både de själva och vi andra kunde dra nytta av deras dubbelspråkighet. Då det gäller övriga språkliga minoriteters problem på detta område bör också vägar till förbättring av situationen sökas, och måhända är en liknande utväg möjlig också där. Då emellertid den finska invandrargruppen är störst, och lösningen genom den åtgärd vi här antytt måhända är enklast då det gäller den, förefaller det riktigast att den prövas. Vid tillsättande av tjänster på orter där den finsktalande befolkningen är av betydenhet bör skäligt avseende fästas å kunskap i finska språket. Som jämförelse kan nämnas att för detta gäller redan nu enligt en kungörelse nr 33 av samt att kunskap i samiska språket numera räknas som merit för vissa befattningar i . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att kunskap i språk som talas av invandrare skall kunna räknas som merit vid tillsättning av befattning å ort (i län) där betydande språkliga minoriteter finns. () i Agnäs () ()