mot · FZ022186 · 1976-02-11 00:00:00 — av herr förste vice talmannen m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:96 om viss ändrad organisation för m. m. I propositionen 1975/76:96 föreslås vissa ändringar i organisation m. m. Vidgade förbindelser med andra länder och ett ökat internationellt engagemang ställer stora krav på utrikesförvaltningens tjänstemän och på organisationen som sådan. Mot denna bakgrund är det i högsta grad angeläget att anpassa organisationen till dessa nya och stigande krav. är det nödvändigt att utrikesförvaltningen ges sådana resurser att en moderniserad organisation får rimliga arbetsmöjligheter och personalen rimliga chanser att fullgöra de ökade arbetsuppgifterna. Mot denna bakgrund förefaller förslagen om ändringar i organisationen och viss förstärkning av personalen i sina huvuddrag välmotiverade och i stort sett ägnade att anpassa utrikesförvaltningen till dagens situation. Mot vissa punkter i förslaget kan emellertid invändningar riktas: Den politiska sektionen föreslås i propositionen bli uppdelad på fem enheter. Den bilaterala sektorn föreslås uppdelad på tre enheter medan den multilaterala sektorn föreslås delad på två enheter. Ärendefördelningen sker i huvudsak efter nedanstående modell: De nordiska länderna, och , samt vissa stater i Övriga , och , och FN-frågor, (), övriga kärnenergiärenden, miljö- och rymdfrågor Planeringsfrågor av övergripande natur, säkerhetspolitik och säkerhetspolitiska aspekter på kärnenergi, jordens resurser, nedrustning m. m. Konsekvenserna av detta förslag blir att t. ex. frågor som berör nedrustning splittras på två enheter (enheterna 4 och 5). Detsamma gäller andra frågor som är intimt sammankopplade med varandra, såsom miljö- och resursfrågor. Målsättningen bör i stället vara att så långt det är möjligt finna en organisationsform som erbjuder möjligheter till samlad handläggning av frågor som redan på handläggarnivå är intimt sammankopplade med varandra, t. ex. kärnenergi-IAEA-nedrustning. Enligt vår mening erbjuder det organisationsförslag som presenteras i den utredning, organisationsutredning () (Ds UD 1975:2), som ligger till grund för förslagen i propositionen, bättre möjligheter till en sådan av oss förordad sammanhållning och övergripande handläggning av ärenden, som naturligen är intimt kopplade till varandra. föreslår, liksom propositionen, att den politiska sektionen organiseras i fem enheter. Fördelningen föreslås emellertid där vara två bilaterala enheter och tre multilaterala. Ärendefördelningen skall enligt i huvudsak ske enligt nedanstående modell: Kärnenergi, rymdfrågor, miljö-, befolknings- och havsresursfrågorsamt vetenskapligt och tekniskt samarbete. (Till kärnenergiområdet hänförs här IAEA-samarbetet samt miljö- och säkerhetsaspekter, informationsutbyte, tillämpning av icke-spridningsavtalet (NPT) och det på dettas grund uppbyggda internationella kontrollsystemet m. m. Säkerhetspolitik i vidaste mening, nedrustning, övergripande planerings- och utredningsverksamhet m. m. Utredningen () redovisar utförligt de motiv som ligger till grund för förslaget. I stort sett kan vi ansluta oss till dessa motiveringar, varför vi avstår från att här ytterligare utveckla de skäl som talar för att den politiska sektionens organisation ges en utformning som i huvudsak överensstämmer med det förslag som presenteras i den ovan nämnda utredningen. Ett särskilt problem erbjuder emellertid nedrustningsfrågorna. I såväl propositionen som i utredningen föreslås att nedrustningsfrågorna skall läggas under enhet fem, dock med skillnader i vad avser enhetens övriga funktioner. Med utgångspunkt i utredningens organisationsforslag, som vi här ovan i stort vill förorda, kan goda motiv anföras för att förlägga nedrustningsfrågorna till såväl enheterna tre och fyra som till den föreslagna enheten fem. Med hänsyn till vikten av att FN:s roll i nedrustningsarbetet förstärks skulle det kunna motiveras att nedrustningsfrågorna förlädes till FN-enheten, dvs. utredningens enhet tre. Särskilt från svensk sida har ju denna fråga drivits med stort eftertryck, vilket resulterat i att en särskild översynskommitté tillsatts med uppgift att se över FN:s roll i nedrustningsarbetet. a. utredningen framhållit kan det finnas goda skäl att förlägga nedrustningsfrågorna till den mera säkerhetspolitiskt inriktade enheten, dvs. Enligt vår mening talar dock övervägande skäl för att nedrustningsfrågorna placeras i utredningens enhet fyra. Huvudskälet härför är att frågor som intimt berör nedrustningen, särskilt frågorna om kärnvapenspridning, internationell kontroll () och icke-spridningsavtalet, redan är förlagda till denna enhet. Enligt vår mening är det nu nödvändigt att redan på handläggarnivå i departementen få fram rutiner som gör det möjligt att angripa problemen kring sambandet civil kärnenergi-risk för kärnvapenspridning på ett sammanhållet sätt. civila kärnenergin konsekvenser på miljö- och resurssidan m. m., varför en placering av hela nedrustningskomplexet (inklusive kärnenergin) på en annan enhet inte vore försvarbar. Sedan nedrustningsfrågorna i sin helhet överförts till enhet fyra i utredningens förslag torde personalförstärkningar sannolikt komma att krävas på denna enhet. Det torde få ankomma på regeringen att, sedan tagit slutlig ställning till organisationsfrågan i dess helhet, närmare pröva vilka konsekvenser ett beslut i den riktning vi här förordat får från personalsynpunkt. Sammanfattningsvis vill vi sålunda föreslå att den politiska sektionen inom utrikesförvaltningen organiseras i enlighet med det förslag som presenterats i organisationsutredning, med den ändringen att de nedrustningsfrågor som i utredningen föreslås bli placerade under enhet fem i stället förläggs under enhet fyra. I propositionen framläggs förslag till en enhetlig utrikestjänst och karriär. Förslaget innebär att personalgrupper som stått utanför möjligheterna att inom departementet göra s. k. diplomatkarriär nu ges sådana möjligheter. Det är synnerligen tillfredsställande att denna uppenbara svaghet nu avses bli avskaffad. Emellertid står och faller hela frågan om enhetlig utrikestjänst med frågan om vidgad utbildning. Mot denna bakgrund är det inte tillfredsställande att utbildningsfrågorna inom utrikesförvaltningen givits en alltför undanskymd plats i propositionen, som fallet nu är. Detta är så mycket mera anmärkningsvärt som det i propositionen sägs att utbildningen torde vara det viktigaste verktyget när det gäller att omsätta integrationstanken i praktiken. I propositionen anförs trots detta endast att den närmare uppläggningen och inriktningen av utbildningsverksamheten måste utredas ytterligare. På grundval av det material och de synpunkter som redovisas i betänkandet Personalpolitik i utrikesförvaltningen (Ds UD 1975:3) borde det ha varit fullt möjligt att mera i detalj lägga fram förslag till sådana insatser på utbildningssidan att integrationstanken verkligen kan fullföljas. Vi nöjer oss här med att i korthet sammanfatta det förslag till utbildningsprogram som den ovan nämnda utredningen presenterat: - Alla nyanställda genomgår en introduktionsutbildning. - Alla nyanställda får en basutbildning som är anpassad till tjänstens behov och i möjlig mån tar hänsyn till tjänstemännens föregående kunskaper och erfarenheter. - Fortbildningsprogrammet byggs ut så att det svarar mot organisationens och personalens behov och skapar förutsättningar för specialisering. Ökade möjligheter skapas för internrekrytering. Särskilda åtgärder vidtas för att underlätta för biträdande personal att befordras till handläggande. Utbildningen i Sverigekunskap intensifieras. Utvecklingen mot ökad förvaltningsdemokrati främjas genom särskilda utbildningsinsatser. Särskild chefsutbildning anordnas. - Vidareutbildning uppmuntras på alla nivåer. - Frågor som rör medföljande makes och barns utbildning ägnas särskild uppmärksamhet. Utredningen övergår så till att på ett mycket förtjänstfullt sätt och mera i detalj beskriva hur utbildningsverksamheten bör utformas för att bl. a. kunna nå alla kategorier av anställda och verkligen skapa förutsättningar för en integration av det slag som såväl utredning som proposition föreslår. Utbildningens detaljutformning och resursprövning i samband härmed torde inte, som det sägs i propositionen, kräva ytterligare utredning. Däremot är det självfallet nödvändigt att detaljutformningen, som det sägs i utredningen, sker samråd mellan arbetsgivarsidan och de anställdas organisationer. Med hänsyn härtill vill vi föreslå att genom ett tillkännagivande förordar en utbildningsverksamhet och utbildningsorganisation i enlighet med de förslag som presenteras i den ovan angivna utredningen samt att i samband härmed uttalar att arbetet med att organisera denna utbildningsverksamhet påbörjas efter det att ställning tagits till frågan om enhetlig utrikestjänst. En rationell styrning av utlandsmyndigheterna förutsätter enligt vår mening att beskickningscheferna ges det övergripande ansvaret för alla officiella svenska aktiviteter i sitt verksamhetsland. En konsekvens härav blir att de specialattachéer som är verksamma vid svensk utlandsmyndighet bör ha som huvudman. En tolkning av propositionens förslag i detta hänseende ger vid handen att det personaladministrativa ansvaret bör åvila beskickningschefen, medan samordningen i övrigt skall skötas på departementsnivå i . Självfallet måste, vilken huvudman som än väljes för specialattachéerna, ett intimt samarbete mellan och vederbörande fackdepartement förutsättas. Emellertid torde det stå fullt klart att en samordning av verksamheten bäst sker på stationeringsorten, i första hand av beskickningschefen, vilket i sin tur innebär att , som nämnts, också bör vara huvudman för specialattachéerna. En sådan ordning torde inte nämnvärt behöva påverka de nuvarande formerna för rekrytering och fastläggande av arbetsuppgifter m. m. De sociala och personliga problem som många tjänstemän inom utrikesförvaltningen drabbas av i samband med tjänstgöringen utomlands redovisas mycket utförligt i utredningen i utrikesförvaltningen, (UDP). Mycket har gjorts för att minska dessa problem och underlätta för såväl tjänstemannen som dennes familj att anpassa sig till en längre vistelse utomlands. Trots detta visar utredningen att mycket ännu återstår att göra. Inte minst mot bakgrund av ambitionen att genomföra en enhetlig utrikestjänst framstår det som nödvändigt med ytterligare insatser inom detta område för att underlätta för alla kategorier anställda, män och kvinnor, gifta och ogifta, med barn och utan barn, att påta sig en längre tjänstgöring utomlands. Särskilt angeläget är det självfallet att utlandstjänstgöring inte försvårar eller hindrar den nödvändiga kontakten mellan föräldrar och barn. UDP har på ett förtjänstfullt sätt beskrivit de problem som föreligger i detta avseende. Vi finner mot den bakgrunden föga anledning att ytterligare utveckla denna fråga här. Vi vill emellertid betona att insatser nu måste göras för att dessa för alla medborgare normala familjekontakter också skall kunna upprätthållas i de fall en eller flera föräldrar genom sitt arbete är stationerade utomlands. Vi nöjer oss här med att understryka utredningens förslag på detta område. Utredningen sammanfattar sina förslag på följande sätt: - att vid bedömningen av frågor som rör barnens skolgång och hithörande frågor den pedagogiska synpunkten bör komma i första rummet; - att ersättning generellt skall utgå för barns resa - återresa inbegripen - för besök hos utlandsstationerad tjänsteman en gång , även om tjänstemannen har rätt till Sverigesemester och oavsett om vederbörande tjänsteman har vårdnaden om barnet eller ej; - att barnresebidrag skall utgå intill dess att barnet fyller eller så länge utbildningsbidrag i praktiken utgår, alltså i förekommande fall intill utgången av det läsår då barnet fyller ; samt - attt barnresebidrag skall kunna utbytas mot Sverigebesök för familjemedlem om särskilda skäl föreligger, likaså att, om arbetsgivaren finner särskilda skäl föreligga, Sverigebesök för tjänstemannens familj skall kunna utbytas mot ett andra barnbesök hos tjänstemannen på stationeringesorten. Utredningen tar också upp de problem som uppkommer för medföljande make vid andra makens stationering utomlands. UDP konstaterar att i allt fler äktenskap båda makarna förvärvsarbeten Den ena makens förflyttning utomlands kan sålunda medföra väsentliga avbräck i den andra makens yrkesverksamhet, och i många fall kan förflyttningen utomlands innebära att återanställning äventyras. Vi kan konstatera att förutsättningarna för att medföljande make skall ha möjligheter att få en likvärdig anställning på andra makens stationeringsort erfarenhetsmässigt är mycket små. Det bör ankomma på arbetsgivaren att så långt det är möjligt medverka till att dessa problem minskas. Vi konstaterar att man från utrikesförvaltningens sida gjort stora ansträngningar att redan nu medverka till att minska dessa problem. Sålunda medverkar departementet aktivt i försök att finna lämpligt förvärvsarbete för medföljande make i verksamhetslandet. Därutöver har beslutats att medföljande make skall beviljas upp till tjänstledighet från statlig tjänst för vistelse utomlands tillsammans med maken-UD-tjänstemannen. Ytterligare insatser torde dock behöva göras för att så långt möjligt säkerställa en rekrytering till utrikesförvaltningen av personer med skiftande bakgrund och familjeförhållanden. Till de insatser som enligt vår mening särskilt bör beaktas hör bl. - att departementet verkar för att tjänstledighet också skall kunna beviljas medföljande make som är anställd i eller privat tjänst; - att departementet instruerar de svenska utlandsmyndigheterna att i görlig mån underlätta för medföljande make som så önskar att få förvärvsarbete på stationeringsorten; - att departementet därvid beaktar möjligheterna att lokalanställa medföljande make vid uppkommande vakans under förutsättning att vederbörande är lika kvalificerad som annan sökande till tjänsten; och - att departementet med hänsyn bl. a. till medföljande makes yrkesverksamhet ger tjänsteman som skall stationeras utomlands en indikation på tjänstgöringens sannolika längd. Vi är medvetna om att en del av de frågor vi berört under punkterna D och E helt eller delvis regleras genom kollektivavtal. Vi anser emellertid att viktiga sociala hänsyn i kombination med ett klart samhällsintresse motiverar ett ställningstagande från sida i syfte att påskynda en lösning av dessa problem. Ett riksdagsuttalande i dessa frågor kan även tjäna som vägledning för arbetsgivarparten då frågor som ligger inom avtalsområdet slutligt skall regleras. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar ge regeringen till känna 1. vad som i motionen anförts beträffande den politiska sektionens organisation, innebärande en uppdelning på 5 enheter i enlighet med det förslag som framlagts i organisationsutredning, med den ändringen att nedrustningsfrågorna i sin helhet förlägges under utredningens enhet 4, 2. vad som i motionen anförts beträffande utbildningsverksamhetens organisation och huvudsakliga utformning samt det angelägna i att denna verksamhet organiseras och inleds i samband med beslut om utrikesförvaltningens organisation, 3. vad som i motionen anförts beträffande som huvudman för s. k. specialattachéer, 4. vad som i motionen anförts beträffande åtgärder för att säkerställa en ökad kontakt mellan barn och föräldrar i utlandstjänst, 5. vad som i motionen anförts beträffande åtgärder för att underlätta förvärvsarbete m. m. för medföljande make. () ()