mot · FZ02281 · 1976-01-14 00:00:00 — Motion 1975/76:281 av m. fl. om en samlad resurspolitik Sammanfattning Människan har, genom industrisamhällets ohämmade rovdrift på naturresurser, satt sig över de ekologiska lagar som tidigare hållit livsmiljön i balans. Det är förståeligt att särskilt unga människor känner oro både för sin egen och hela mänsklighetens framtid. Vi menar att en resurspolitik som bygger på ansvar mot kommande generationer måste grunda sig på verklig kunskap och tillgänglig teknik och inte på förhoppningar. Den nationella resurspolitiken måste bryta med den imperialistiska utplundringspolitiken och bygga på internationell solidaritet. De fattiga länderna måste behandlas som jämlikar. Inriktningen måste vara att levnadsnivån i de fattiga länderna höjs så att människorna kan leva människovärdigt. Med en sådan människovärdig levnadsnivå följer som bieffekt en önskad kontroll över folkökningen. Den kapitalistiska marknadsekonomin är ett slöserisamhälle. För att varaktigt komma till rätta med slöseriet fordras, en ligt vår mening, övergång till en planerad ekonomi av socialistisk typ. Men redan inom ramen för kapitalismen kan steg tas mot ett hushållningssamhälle. Den som förskingrar naturresurser skall kunna ställas till ansvar på samma sätt som den som förskingrar pengar. Flykt bort från industrisamhället till småsamhällen med småsaklig teknik avser vi verklighetsfrämmande. Det är ett uttryck för en småborgerlig reaktion på industrisamhällets negativa effekter. Vad som krävs är ett industrisamhälle grundat på planering och hushållning i ekologisk balans med naturen. Den utrednings- och forskningsverksamhet på resursområdet som bedrivs i bedömer vi som i allt väsentligt positiv. Beträffande vissa principer har vi dock annan mening. Vi anser sålunda att alla mineralresurser av betydelse skall ligga i samhällets ägo och under dess kontroll. Mineraltillgångar som redan nyttjas vill vi efter hand överföra i samhällets ägo och nyupptäckta tillgångar skall från början tillhöra samhället. Alla resursfrågor hör intimt samman och beror av varandra. Vi anser det därför betydelsefullt att tillskapar en samlad resurspolitik. Vi kräver därför att regeringen samordnar alla resursfrågor till ett samlat helt som, med lämpliga tidsintervall, redovisas inför . Alla icke mänskliga varelser på jorden har begränsade möjligheter att existera. Både individernas antal och de områden inom vilka de kan leva begränsas av en rad faktorer som håller de ekosystem i balans inom vilka berörda varelser vistas. Människan skiljer sig från andra levande varelser på jorden genom sitt ianspråktagande av naturresurser utanför den egna kroppen. Härigenom har hon vidgat sfären inom vilken det mänskliga samhället kan expandera. Såvitt vi nu kan se måste det ändå finnas gränser för det mänskliga samhällets expansion. Dessa gränser sätts av tillgången på naturresurser av det slag som är nödvändiga för det mänskliga samhällets fortbestånd och i synnerhet då industrisamhällets. Två skolor har bildats kring problemet med tillgångarna på råvaror. Den ena hävdar att priset kommer att reglera efterfrågan på ett material enligt gängse ekonomiska regler. Man menar också att människan kommer att göra tekniska landvinningar vilka gör det möjligt att utnyttja alltmer lågvärdiga mineralfyndigheter under hänsynstagande till både energibehov och miljökrav. Den andra skolan menar att miljöhänsyn och energiåtgång kommer att omöjliggöra en utvinning av ur alltför låghaltiga fyndigheter och att vi går mot en resurskris. Vi är av den meningen att ett ansvarsfullt resurspolitiskt handlande måste bygga på den kunskap och den teknik som vid varje beslutstillfälle är tillgänglig. Att fatta beslut som grundar sig på förhoppningar om att en framtida teknik skall lösa problemen anser vi oansvarigt. Det går inte att med säkerhet uttala sig om vilka vetenskapliga och teknologiska som kommer att kunna brytas igenom . De gränser som vi kan skönja för det mänskliga samhällets utveckling är gränser som skall sättas i relation till vetenskapens och teknologins nuvarande nivå. Gränserna för vår tillvaro på jorden bör således inte ses som absoluta utan som relativa. Det är naturligt att särskilt unga människor ställer sig frågor om sin egen och hela mänsklighetens framtid mot bakgrund av industrisamhällets hittillsvarande utveckling. Denna utveckling, som skett i kapitalistiska former, uppvisar många negativa drag. Ojämlikheten melan rika och fattiga folk har ökat som ojämlikheten mellan olika samhällsklasser inom de rika länderna bestått eller till och med skärpts. Den industriella utvecklingen har skett i former som allvarligt skadat livsmiljön och hotar att utplundra jorden på för överlevnaden viktiga naturresurser. Bland industrisamhällets mest avancerade produkter ingår kärnvapen som, om de kommer till användning, skulle kunna utplåna hela mänskligheten. Globalt eller nationellt perspektiv på resursfrågorna När man försöker komma till insikt om naturresursfrågorna kommer man mycket snart fram till att det rör sig om frågor med global räckvidd som berör alla folk på jorden. Att så måste vara fallet framgår också av det förhållandet att resurserna är mycket ojämnt fördelade över världen, varför de industrialiserade länderna är beroende av råvaror från ett stort antal områden på jorden. Men när man väl insett detta förhållande kan man nalkas frågan från två olika utgångspunkter. Den ena utgångspunkten, som är imperialismens utgångspunkt, utgår från att de fattiga icke industrialiserade länderna väsentligen skall förbli råvaruproducenter och hållas kvar i ett beroendeförhållande till industriländerna. Läggs industrier i så sker det främst genom att multinationella företag etablerar sig där och exploaterar billig arbetskraft som kontrollen behålls. Denna utgångspunkt leder också till en resurspolitik som centreras kring det imperialistiska hemlandet. Det väsentliga blir att alltid säkra tillförsel av för ett utvecklat industriland nödvändiga råvaror. För att uppnå detta är man beredd att gå mycket långt. Det har ju också uttalats från ansvarigt håll i att man kunde tänka sig ingripa militärt i om tillförseln av olja blev strypt därifrån. Den andra utgångspunkten är den som grundar sig på internationell solidaritet. Från denna utgångspunkt blir det naturligt att föra en resurspolitik i vilken de fattiga länderna behandlas som jämlikar. Bakom denna politik ligger en rättvisetanke som syftar till att höja levnadsnivån i de fattiga länderna i sådan mån att människorna där kan leva människovärdigt. Sker så kommer, som en önskad bieffekt av levnadsnivåhöjningen, en kontroll av folkökningen att ske i dessa länder. Den nya ekonomiska världsordning som uttalat sig för och som stöds av , enligt dess uttalande inför , innebär anslutning till den sistnämnda utgångspunkten i vad gäller synen på naturresurserna. Från slöseri- till hushållningssamhälle Drivkraften bakom det mänskliga samhällets utveckling är de produktivkrafter som stått i människans tjänst. När ett givet ekonomiskt system inte längre lämnat utrymme för dessa produktivkrafters vidare utveckling, och därför blivit en hämsko, har en kvalitativ förändring av hela det ekonomiska systemet skett. Det ekonomiska system som råder i och andra s. k. västländer, kapitalism i sin imperialistiska period, har i utomordentlig grad tagit naturresurser i anspråk. Produktivkrafterna har av kapitalistisk marknadshushållning utvecklats mycket starkt. Varje arbetande människas produktivitet har ökat markant. Härmed har den materiella basen för en hög levnadsstandard lagts. Men förutom sin produktionsanarki och sina arbetslöshetskriser uppvisar denna marknadsekonomi många negativa drag i sin fysiska konsumtion. Bevekelsegrunden för den materiella produktionen är inte att tillgodose mänskliga behov utan att söka ernå så hög profit som möjligt på det insatta kapitalet. Av detta följer att kapital och produktion dras till områden som ger den största profiten oberoende av om produktionen har någon social nytta eller ej. Är det mest lönsamt att tillverka militär utrustning och meningslösa lyxartiklar så tillverkar man sådana ting. Det innebär uppoffrande av resurser till ändamål som inte tillgodoser några primära mänskliga behov, det innebär slöseri med naturresurser. Detta slöseri framstår som alltmer oförsvarbart inför en snabbt växande världsbefolkning och en samtidig uttömning av viktiga naturresurser som också kommande generationer människor rimligtvis också bör ha rätt till. Om man vill komma till rätta med dessa problem måste övergång ske från den nuvarande kapitalistiska marknadsekonomin till en planerad ekonomi av socialistisk typ. Detta innebär en kvalitativ förändring av hela samhällssystemet. Men redan innan opinion och politiska krafter samlats och genomfört en sådan kvalitativ förändring av samhället bör det gå att vidta vissa mått och steg inom ramen för det nu rådande systemet. Dessa mått och steg måste leda mot ett hushållningssamhälle och bort från det nuvarande slöseriet. En sådan rörelseriktning kan uppnås endast genom ett väsentligt ökat inslag av planering inom resursområdet och genom att de maktmedel som erfordras för genomförandet av denna planering tillskapas. Om en förmyndare, som förvaltar ett arv i form av pengar, förskingrar pengarna kan han straffas därför att han begått en kriminell handling som ekonomiskt drabbar en människa som ingår i en ännu inte myndig generation. Men om dagens kapitalister i profitsyfte förskingrar värdefulla naturresurser som annars kunnat tillgodoföras ännu omyndiga och ofödda generationer, då är det inte kriminellt. I ett hushållningssamhälle måste handlingar som inte står i överensstämmelse med samhällets i lag fastlagda målsättningar inom resurspolitiken bli kriminella. Att priset inte utgör ett tillräckligt styrmedel utan att samhället måste styra via en långsiktig planering påvisas i en norsk utredning resurssituasjon i global sammenheng. Man påvisar att prissystemet ensamt är helt otillräckligt för att lösa mänsklighetens resursproblem. Man pekar på speciellt fyra områden på vilka prissystemet inte fungerar: De fria naturresurserna (luft, vatten etc.) förslösas och förstörs. Långsiktiga förhållanden påverkas inte tillräckligt av prissystemet, t. ex. i vad gäller konsekvenserna för kommande generationer av att vi nu i snabb takt förbrukar olja och gas. Prissystemet bidrar inte till att utjämna skillnaderna mellan rika och fattiga länder. Prissystemet förhindrar inte rovdrift och lyxkonsumtion. Kan hushållningssamhället vara ett industrisamhälle? Mot bakgrund av de negativa verkningarna från industrisamhället har tankar framförts i samhällsdebatten som riktar sig mot industrisamhället som sådant. De som företräder dessa tankegångar ser lösningen i en flykt bort från det nuvarande industrisamhället med dess stora anläggningar till småsamhällen utlokaliserade över landet och grundande sig på en småsaklig teknik. En sådan utveckling skulle gå rakt emot en utveckling styrd av produktivkrafternas tillväxt, varför en marxist måste betrakta dessa tankegångar som uttryck för småborgerliga reaktioner på kapitalismens negativa verkningar. Enligt vår mening måste hushållningssamhället vara ett industrisamhälle, men ett planerat industrisamhälle. Ett sådant samhälle ger självklart också plats för en småskalig teknik på vissa områden som en komplettering till storindustrin, men basindustrierna måste vara förhållandevis stora enheter med användande av den modernaste och mest miljövänliga tekniken. Som ett utvecklat industriland har självklart måst ta ställning till resurspolitiska frågor. Men vad som utmärkt handlingsmönstret är att resurspolitiken behandlats var för sig på olika områden och inte samlat i ett totalsammanhang. Den del av resurspolitiken som behandlats grundligast är energipolitiken. Denna har man också försökt sätta in i ett större sammanhang och man har också försökt dra slutsatser i ett längre tidsperspektiv. På energiområdet har också flera utredningar slutredovisats och utgjort grund för regeringens energipolitiska proposition, vilken behandlades av . Vad gäller övriga resurser har forskningen och utredandet haft mindre omfattning. Landets försörjning med mineraliska råvaror behandlas dock av en utredning, mineralpolitiska utredningen, som tillkallades av regeringen . I regeringens direktiv till mineralpolitiska utredningen sägs att det kan uppställas flera mål för den svenska mineralpolitiken. Det primära målet bör vara att åstadkomma en försörjning med mineralråvaror - genom exploatering av inhemska tillgångar eller genom import - som tillgodoser behov på ekonomiskt mest förmånliga sätt. Fråga om återvinning har här väsentlig betydelse. I direktiven sägs att det finns tre system, då det gäller att utnyttja mineraltillgångar, jordäganderättssystemet, koncessionssystemet och inmutningssystemet. Alla tre systemen tillämpas i svensk rätt. Jordäganderättssystemet gäller i fråga om exempelvis grus och vissa bergarter och innebär att den sorn äger marken där dessa påträffas också har rätten att tillgodogöra sig mineralen. Koncessionssystemet gäller för vissa typer av såsom stenkol, alunskiffer, uranhaltigt , olja och gas. Inmutningssystemet tillämpas för vissa i lagen uppräknade , bl. a. koppar-, bly- och järnmalm. Den som finner en mineralfyndighet av den uppräknade typen, på egen eller annans mark, äger bli anvisad ett s. k. utmål där dan som gjort upptäckten får bryta och tillgodogöra sig fyndigheten. Nuvarande gruvlag ger staten rätt att delta med hälften i enskilda utmål genom s. k. kronoandel. Mineralfyndigheter som anträffas på den svenska kontinentalsockeln tillhör, genom bestämmelse i särskild lag, staten ensam. I direktiven sägs, att under regeringen ligger ansvaret för genomförandet av den statliga mineralpolitiken på statens industriverk och , som båda inrättades , samt geologiska undersökning (SGU). har till uppgift bl. a. att bedriva utrednings- och planeringsverksamhet samt att ta initiativ till eller vidta näringspolitiska åtgärder på mineralområdet. Man säger vidare i direktiven att genom förslagen till ny gruvrättslig lagstiftning och de nya statliga myndigheterna med verksamhet på mineralområdet som inrättats har grunden lagts för en aktiv mineralpolitik. Det anförs att möjligheterna att föra en sådan aktiv mineralpolitik är beroende på tillgången av grundläggande information. Långsiktiga bedömningar av mineralresursernas utnyttjande i och i världen är en viktig del i denna information. Denna information ger underlag för värdering av riskerna för framtida knapphet, en knapphet som för del kan komma att innebära stora påfrestningar. Det anges att intensifiering av utvecklingsarbetet inom prospekterings-, brytnings- och anrikningsteknik och ökad forskning i syfte att återvinna t. ex. metall ur avfall m. m. och återföra den till produktionsprocessen är exempel på åtgärder som kan sättas in för att motverka bristsituationer. I syfte att ta fram underlag för överväganden rörande den långsiktiga hushållningen med mineralresurser tillkallades särskilda sakkunniga. Deras första uppgift, enligt direktiven, är att utarbeta en långsiktig prognos över försörjning med mineraliska råvaror, dels för den närmaste tioårsperioden, dels för tiden fram 2 000. De sakkunnigas andra uppgift är att överväga om en ändrad inriktning eller utformning av mineralpolitiken är motiverad med hänsyn till samhällets långsiktiga behov. I mineralpolitiken innefattas då även teknisk forskning och utveckling på mineralområdet samt möjligheten att tillvarataga mer effektivt genom ökad återvinning. I direktiven påminns om att regeringen beslöt överlämna en motion med krav på utredning om äganderätten till naturresurser under markytan till naturvårdskommittén för beaktande. Det nämns också att det förslag till ny gruvlag som regeringen lämnat bygger på inmutningssystemet och att det nu inte kan komma i fråga att ompröva de principer på vilka det förslaget vilar. Däremot ges de sakkunniga möjlighet att överväga gränsdragningen mellan inmutningsbara och koncessionspliktiga . Inom sekretariatet för framtidsstudier bedrivs också forskning inom resursområdet. Som framgår av namnet sysslar sekretariatet med forskning vars tidsperspektiv ligger väsentligt längre fram i tiden än vad vanligtvis är fallet med statliga utredningar. En av de fyra studier som pågår inom sekretariatet rubriceras Resurser och råvaror. Denna svenska studie skall analysera långsiktiga råvaruförsörjning. En första uppgift är att kartlägga studier som gjorts utomlands och pågående utredningsverksamhet på råvaruområdet i . Som en grundval för en vidare studie kartläggs i ett första skede råvaruberoende . Vad bör göras inom svensk resurspolitik? Allt politiskt handlande bör, enligt vår mening, bygga på en underliggande ideologi i form av grundläggande värderingar. För att kunna utforma ett politiskt handlande erfordras kunskaper inom det område på vilket politiken skall föras. Kunskapsunderlaget framtages vanligtvis genom forsknings- och utredningsarbete. Var börjar då värderingarna att komma in? Kommer de in redan under forsknings- och utredningsarbetet eller förhåller det sig så att de kommer in först då man skall dra de politiska slutsatserna av det inhämtade kunskapsmaterialet? Vi menar att värderingarna kommer in redan under det förstnämnda stadiet. Därför anser vi det viktigt att all forskning och utredning på resursområdet öppet redovisar vilka bakomliggande värderingar som utgör grunden för kunskapsinhämtandet. Detta är särskilt viktigt då det gäller långsiktiga studier. Skilda värderingar blir mera synliga i det längre perspektivet. Uppsätter man ett bestämt mål leder ju en liten kursändring till att man hamnar mera vid sidan av det uppsatta målet om det ligger längre bort än om det ligger nära. Vår uppfattning är att meningsfulla studier av utvecklingen på resursoch råvaruområdet bör sammankoppla alla de områden som tidigare behandlats var för sig. Hela resurspolitiken bör behandlas som en helhet och regeringen bör lämna redovisning av läget med regelbundna mellanrum. En sådan samlad resurspolitik innebär bl. a. att energifrågorna, som behandlats särskilt, samordnas med övriga resursfrågor som de ju hör intimt samman med. En samlad resurspolitik måste också innebära att jordbruksfrågorna behandlas sedda i ett större totalsammanhang. I direktiven till den mineralpolitiska utredningen anförs betydelsen av att material återvinnes ur avfall och kommer till ny användning. Samma synpunkter framfördes i propositionen om avfallshanteringen. Det är synpunkter som vi helt delar. I en motion i anledning av avfallspropositionen framfördes från vpk tankar om att gå längre i strävandena till återvinning varvid det hänvisades till vissa allmänna uttalanden i propositionen. De framförda tankarna gällde en sådan reglering av tillverkningsprocesserna från samhällets sida att de varor som framställs bli möjligast återvinningsvänliga. För att underlätta och effektivisera återvinningen av olika material bör samhället ställa krav på tillverkarna. Innebörden i samhällets krav skall vara att varje tillverkare av produkter åläggs skyldighet att vid produkternas utformning ta möjligast långtgående hänsyn till återvinningsmöjligheterna då produkten blir avfall. Kravet på återvinningsvänliga produkter bör ställas på alla områden där materiella resurser förbrukas men måste ges särskild tyngd inom områden där knappa naturresurser kommer till användning. 1 många fall kan det finnas företagsekonomiska bevekelsegrunder för att beakta återvinningsmöjligheterna redan på projekteringsstadiet men ett rimligt antagande är att regleringen på området måste ske med hjälp av samhälleliga styrmedel. Beträffande äganderätten till naturresurser inom är vi av den allmänna meningen att de skall ägas av samhället och ligga under folklig kontroll. I de fall kända och redan brukade naturtillgångar av betydelse ligger i enskilda händer bör de efter hand överföras i samhällelig ägo. Vad gäller nyupptäckta naturtillgångar så anser vi det självklart att de skall läggas under samhällets ägo. Vi tror att möjligheten att bli anvisad ett utmål med hälftenrätt utgör en mycket begränsad drivkraft för den enskilde i jakten på nya mineraler, därför att mycket få enskilda torde ha de resurser som erfordras för att utnyttja det anvisade utmålet. Någon form av materiell uppmuntran från det allmänna till den som finnér nya torde fylla den funktion som inmutningssystemet nu skall fylla. Vi anser således, i motsats till föredragande statsrådet, att det bör kunna komma i fråga att ändra principerna i vad gäller rätten till mineralförekomster här i landet. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen anhåller om en samlad behandling av den svenska resurspolitiken, 2. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av den svenska resurspolitiken bl. a. i fråga om kunskapsunderlag, internationell solidaritet, styrmedel och ökat samhälleligt ägande. 3. att hos regeringen anhåller om förslag till ändring i gruvlagen med innebörd att alla nyupptäckta , som ligger under koncessions- och inmutningssystemet, skall helt tillhöra samhället samt att upptäckare av nya mineralfyndigheter i stället för utmål erhåller annan form av materiell uppmuntran från samhället. (vpk) i (vpk) PER (vpk) (vpk) (vpk) GOTAB 76 10154 S 1976