mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Utsikterna är mörka, och skrev i sin extra konjunkturbarometer för verkstadsindustrin () om produktionsplanerna för att så svaga produktionsplaner har inte tidigare redovisats. Som framgår av tabell 2 kommer vinsterna enligt SE-bankens kvartalstidskrift att 1975 sjunka med 1 600 milj. kr. från 4 200 till 2 600 milj. kr., eller . Enligt SNS:s konjunkturråds rapport skulle driftöverskottet i företagssektorn (således ett annat begrepp än i SE-bankens kvartalstidskrift) 19731974 ha ökat med 1,1 miljard och 19741975 minska med 1,3 miljarder. förutspår konjunkturrådet en ytterligare minskning av driftöverskottet med 24 miljarder. Att det under sådana omständigheter blir svårt att hålla industriinvesteringarna uppe är uppenbart. Vidare bör noteras, att bara en liten del av vinsterna används för utdelning till aktieägarna och att deras inkomstskatt därpå tillsammans med bolagsskatten är mer än 6 gånger högre än den summa som aktieägarna får behålla av sina utdelningar efter skatt. Med soliditet avses det egna kapitalets andel av det totala kapitalet. har soliditeten för industrin totalt nedgått från 1973. Enligt fjärde AP-fondens skrivelse till regeringen har den negativa soliditetsutvecklingen hos de svenska företagen fortsatt trots att vinstutvecklingen varit mycket starkt uppåtriktad. På den internationella kapitalmarknaden brukar soliditetskravet uppgå till 40 å . företagens soliditet är således internationellt sett låg. De mindre företagen har som regel något lägre och de större företagen något högre soliditet. Den har dock sjunkit i alla företagsklasser. Hög andel lånat kapital medför i goda tider att avkastningen på det egna kapitalet blir högre eftersom endast skillnaden mellan avkastningen på de lånade pengarna och räntan på lånen framkommer som vinst. I sämre tider däremot betyder en hög skuldsättningsgrad att vinsten på det egna kapitalet snabbt sjunker. Variationerna i resultatet blir således stora vid låg soliditet, eftersom räntan på lånen måste betalas av rörelseöverskottet. Det går självfallet inte att generellt fastställa någon nedre gräns för soliditeten, under vilken företagens vilja att investera och förmåga till ytterligare upplåning allvarligt inskränkes. Företagens egen bedömning av vad som är en acceptabel skuldsättning och kreditgivarnas uppfattning härom kan givetvis skifta över tiden. Mycket talar emellertid för att en ytterligare försvagning av företagens soliditet inte kan fortgå utan att företagens förmåga att klara nedgångsperioder väsentligt försämras. De större företagens ökade beroende av utländsk upplåning talar också för att soliditeten borde ökas. Tabell 3 visar de tidigare nämnda företagens finansiering och kapitalanvändning. Den belyser lönsamhetens betydelse som finansieringskälla, den stigande upplåningen och det växande behovet av rörelsekapital vid expansion. Dagens starka penningvärdeförsämring innebär, att återanskaffningskostnadema för byggnader och maskiner snabbt avlägsnar sig från de historiska anskaffningskostnaderna. Den snabba inflationen gör också att traditionella redovisningsmetoder ger en mindre exakt bild av verkligheten och ofta tenderar att överskatta företagens lönsamhet. Avskrivningsreglerna är i nuvarande inflationstakt inte till fyllest. En anpassning av dessa till återanskaffningsvärdena bör övervägas. De svenska lagervärderingsreglerna är visserligen internationellt sett liberala och erbjuder ganska bra möjligheter till skydd mot inflationen, men de kan dock icke ersätta en avskrivning på anläggningen som kan säkerställa förnyelsen över en längre tidsperiod. Börsnoterade bolag exkl. banker. ) Beräknat nettoresultat i % av redovisat eget kapital ökat med hälften av obeskattade reserver. Källa: Skandinaviska enskilda bankens kvartalstidskrift nr 3 och nr 4 1975. Mot 1975/76:1979 Försäljnings- och resultatutveckling. Dito i % av försäljnin Räntor m. m. netto Beräknade skatter m. m. därav går i inkomstskatt marginellt Redovisade bolagsskatter 1 463 2 021 2119 Finansiering och kapitalanvändning. Ökning kortfristiga fordringar och -0,5 -2,5 ökning av rörelsekapital enl. ovan Sedan starten har AP-fonden snabbt kommit att bli dominerande på den svenska kapitalmarknaden. Utlåningen motsvarade 1972 av bruttonationalprodukten. Siffran har nedgått och utgjorde . räknar med att AP-fondens utlåning. satt i relation till BNP, kommer att förbli i stort sett oförändrad . AP-fondens andel av kapitalmarknaden är mycket stor. Som framgår av tabell 4 innehade AP-fonden nästan lika mycket värdepapper som affärsbanker, sparbanker och försäkringsbolag tillsammans. APfondens andel steg även . AP-fondens (exkl. fjärde fondstyrelsen) samlade kapital uppgick till , en ökning med mer än 10 miljarder . Som jämförelse kan nämnas att affärsbankernas utlåning till allmänheten (exkl. värdepappersinnehav) uppgick till cirka 68 miljarder och att motsvarande siffra för sparbankerna utgjorde cirka 39 miljarder. Fondens kapital motsvarar . Storleken på fonden framgår också klart av att fondens ränteinkomster fortfarande överstiger utgifterna för pensioner, trots att fondens utbetalningar stiger genom det ökade antalet pensionärer och den snabba inflationen. Den socialdemokratiska partikongressen 1975 uttalade sig för en höjning av avgiftsuttaget till AP-fonden. Syftet därmed synes vara att bibehålla eller öka det kollektiva AP-sparandets andel av det totala sparandet. Enligt vår mening bör avgiften ej sättas högre än vad som erfordras för ATP-systemets smidiga funktion. Vi motsätter oss en höjning av ATP-avgiften, motiverad av en önskan att öka det kollektiva tvångssparandet i samhället. AP-fondens placeringspolitik måste bedrivas så att influtna medel tillföres de sektorer i vår ekonomi där de effektivast medverkar till fortsatt välståndsutveckling och sysselsättning. För undvikande av felbedömningar bör beslut om den slutliga kreditgivningen så långt möjligt decentraliseras. På ju fler händer riskbedömningar och kreditbeslut fördelas, desto mindre allvarliga behöver konsekvenserna bli av gjorda misstag. Av särskild vikt är att kreditbeslut och placeringsåtgärder icke politiseras utan baseras på strikt ekonomiska bedömningar. En ökad decentralisering vid fördelningen av AP-medel kan åstadkommas via bankväsendet. Det är angeläget, att banker och särskilda mellanhandsinstitut i ökad utsträckning får förmedla krediter. I avsnittet om ägandespridning i denna motion har vi behandlat våra förslag om en förbättring av de mindre och medelstora företagens återlånerätt. Emissionskontrollen på obligationsmarknaden har som flertalet regleringar medfört betydande nackdelar. Förutom att emissionskontrollen minskar kapitalmarknadens anpassningsförmåga är den också ett ineffektivt penningpolitiskt medel. Genom en kombination av finanspolitiska och penningpolitiska medel, bl. a. en räntepolitik som tillåter bättre Vissa kreditinstituts värdepappersinnehav, (obligationer, förlagsbevis m. marknadsanpassning av olika lån, kan emissionskontrollens syfte uppnås med mindre nackdelar från kapitalförsörjningssynpunkt. De speciella kreditinstitut som inrättats för att främja mindre och medelstora företags kapitalförsörjning, t. ex. Industrikredit och Företagskredit, fyller en viktig funktion. Det är angeläget att deras kreditkapacitet ökas. En väl fungerande kreditmarknad är av avgörande betydelse för näringslivets vilja och förmåga att investera. Detta gäller särskilt de mindre och medelstora företagen. Erfarenheterna från den mycket drastiska kreditåtstramningen 1969/70 talar för att en upprepning därav måste undvikas. De mindre och medelstora företagen De mindre och medelstora företagen är av väsentlig betydelse för vårt lands ekonomi, liksom för sysselsättningen. Företag med mindre än 200 anställda svarar för av antalet sysselsatta i svenskt näringsliv, dvs. för över 720 000 arbetstillfällen. De mindre och medelstora företagens andel av industrins förädlingsvärde är . Av industrins investeringar och export svarar de för . De små och medelstora företagen, av vilka den helt övervägande delen är familjeföretag, är betydelsefulla från regionalpolitisk synpunkt. För innovationer och för dynamiken i näringslivet över huvud taget spelar de en avgörande roll. Många av dessa företag har betydande problem. För många mindre företag är lönsamheten alltför låg. I ett kärvt näringspolitiskt klimat är det i första hand småföretagen som dukar under. De har i regel inte reserver och är ofta inte så konsoliderade som de större företagen. Sjunkande lönsamhet skapar därför för dem större problem än för andra företag. Utvecklingen mot alltmer selektiva åtgärder inom näringspolitiken har också inneburit att de mindre företagen fått svårare att hävda sig. De mindre företagen kommer att få särskilda problem med den kommande nya arbetsrättslagstiftningen baserad på den s. k. § 32-utredningens förslag. Vi återkommer vid behandlingen av regeringens proposition till frågan om utformningen av lagstiftningen på denna punkt. Vi behandlar i det följande vissa principiellt viktiga frågor gällande de mindre och medelstora företagen. Liksom varit fallet kommer därutöver från moderat håll motioner att väckas som behandlar hithörande frågor. Kapitalanskaffningsfrågan är, som redan sagts, särskilt svårlöst. För de mindre företagen står aktiemarknaden som regel inte till förfogande. Obligationslånemarknaden är avsedd för de större företagen. Eftersom möjligheterna till självfinansiering genom nyemissioner hos ifrågavarande företag, och framför allt nystartade mindre företag, är begränsade, blir behovet av att kunna i företaget behålla vinstmedel särskilt stort. Avdragsgilla självfinansieringsfonder vore ägnade att förbättra läget för dessa företag och att göra det lättare för dem att överleva tillfälliga kriser. Sålunda skulle företag, som inte har rätt till eller inte gjort avsättning till investeringsfond för konjunkturutjämning, få avsätta av årsvinsten till en dylik fond, intill dess att fonden uppgår till ett maximalt belopp, förslagsvis . De mindre och medelstora företagens starka beroende av en effektivt fungerande kreditmarknad kom till ett utomordentligt klart uttryck i samband med det s. k. idiotstoppet . Vi förutsätter att sådana åtgärder icke kommer att upprepas och att det kreditpolitiska instrumentet handhas på ett betydligt smidigare sätt. har antalet mindre företag, framför allt familjeföretag, som försålts stigit i oroväckande takt. Pris- och kartellnämndens statistik visar att antalet uppköpta företag var 269, 404, 495 resp. 728. Man har anledning räkna med att försäljningen av familjeföretag har fortsatt att öka även . Vissa av dessa fusioner kan möjligen vara motiverade av s. k. stordriftsfördelar. Men mycket tyder på att problemen har ökat för familjeföretagen, och att dessa företagare nu i större utsträckning än tidigare helt enkelt tvingas göra sig av med sina företag till följd av kapitalbeskattningens utformning och dess konsekvenser främst vid generationsskiften. Utvecklingen mot ett begränsat antal stora företag underlättas av den förda starkt selektiva näringspolitiken, vilket överensstämmer med den socialdemokratiska regeringens vilja att anonymisera ägandet och öka stat och kommuns inflytande. Den nuvarande arvs- och förmögenhetsbeskattningen i kombination med en starkt progressiv inkomstbeskattning kan ofta få helt orimliga konsekvenser och inför arvsskifte framtvinga försäljning av familjeföretag till större in- eller utländska koncerner. De införda reglerna om förbud för aktieägare att låna i det egna företaget, avsedda att förhindra skatteflykt, har haft den icke avsedda effekten att ytterligare allvarligt försvåra företagens generationsväxlingsproblem. Vid utformningen av beskattningen av familjeföretagen och deras ägare måste hänsyn tas till det faktum att den förmögenhet som skall beskattas som regel är bunden i företagets anläggningar och övriga tillgångar samt att förmögenhetsvärdet är i hög grad avhängigt av med vilken framgång verksamheten kan bedrivas. Värdet av tillgångarna i ett företag som drabbats av lönsamhetsproblem sjunker ofta drastiskt. Hur skattereglerna slår exemplifieras i tabell 5 och 6. Av tabell 5 framgår att en familjeföretagare, vars företag representerar en förmögenhet av storleksordningen 1 milj. kr., för att få ut samma ersättning efter skatt som en anställd, måste belasta företaget med en arbetskraftskostnad som är dubbelt så stor som för en anställd. Vad som händer vid ett generationsskifte framgår av tabell 6. Vi har där antagit att ett barn har ärvt företaget och att lån upptagits av denne för att betala arvsskatten. Amorteringstiden har satts till . Det visar sig då att den nye företagaren måste ta ut en lön (exklusive arbetsgivaravgift) på . för att efter skatt och amortering på arvsskattelånet ha lika mycket kvar som en anställd med en årslön på . Skulle den nye företagaren ha syskon, som vill ha ut sin andel kontant, blir situationen än mer orimlig. En bidragande orsak till det ökande antalet företagsförsäljningar torde också vara att det allmänna företagsklimatet i vårt land har blivit alltmer otillfredsställande. Anställds och företagares skattebelastning m. m. vid samma lön efter skatt Anställd Företagare med i företaget investerad förmögenhet på kr. 500 000 1 000 000 Summa skatter och avgifter Skattebelastning m. m. för två personer med samma disponibel inkomst där den ene är löntagare och den andre genom arv övertagit ett företag Anställd Företagare med i företaget investerad förmögenhet på kr. 500 000 1 000 000 Summa skatter och avgifter 1 Därav avdragsgilla räntekostnader 14 760. 2 Därav avdragsgilla räntekostnader 36 810. re anser sig vara utsatta för en osaklig och partipolitiskt betingad propaganda. De möter inte den uppskattning som de finner rimlig för sitt ofta hårda arbete och för den riskfyllda verksamhet de bedriver. Självfallet kan detta inte undgå att psykologiskt påverka deras benägenhet att göra nya satsningar för framtiden. Vi föreslår att en särskild utredning tillsätts med uppgift att analysera de mindre och medelstora företagens arbetsvillkor och att framlägga förslag som är ägnade att skapa sådana villkor för dessa företag att den nuvarande tendensen till att allt fler mindre och medelstora företag köps upp av större företag bryts. Faktisk sambeskattning och uppgiftsskyldighet Att den faktiska sambeskattningen av makar, som arbetar i samma företag, kan vara en stor belastning har från vår sida vid upprepade tillfällen understrukits. Vi har framfört krav på individuell beskattning, och frågan kommer att bli föremål för särskild proposition till årets riksdag. Även löneskatten drabbar hårt den mindre företagsamheten. Hantverkare, jordbrukare, fria yrkesutövare över huvud taget och endler fåmansbolag har att erlägga löneskatt även för avkastningen på eget kapital och på kostnaderna för försäkringsskydd. Aktiebolagen drabbas icke härav. Allmän arbetsgivaravgift tas visserligen inte ut på de första av avgiftsunderlaget, men detta är inte tillräckligt. Härutöver föreslår vi i enlighet med ett tidigare moderat krav, att egenföretagare skall ges rätt att vid deklarationen dra av ett belopp motsvarande av egenavgiften. För de mindre företagen är den växande uppbörds- och uppgiftsskyldigheten särskilt betungande. hade företagsamheten att uppfylla 707 uppgiftskrav från myndigheterna innehållande 74 000 deluppgifter. Arbetet med de uppgifter som företagen måste förse de statliga myndigheterna med är så kostsamt att ersättning bör utgå. Även det faktum att vissa företag har väsentligt större uppgiftsskyldighet än andra företag i samma storlek talar för att ersättning bör utgå. Detta skulle medverka till en uppdämning av de ökande uppgiftskraven. Myndigheterna skulle tvingas väga nyttan av uppgifterna mot kostnaden för att insamla dem. En av förutsättningarna för den svenska biandekonomins funktionsförmåga är ett decentraliserat näringsliv, där en mångfald stora och små enheter under livgivande konkurrens strävar efter att tillgodose konsumenternas mångskiftande behov. Ett mål för näringspolitiken bör vara att upprättahålla och stimulera en sådan näringsstruktur. De tendenser till koncentration inom den svenska företagsamheten som gjort sig alltmer gällande och som lett till fusioner mellan tidigare självständiga enheter kan visserligen från kortsiktiga, strikt företagsekonomiska synpunkter ofta vara försvarliga. Icke desto mindre kan de medföra negativa konsekvenser för den svenska företagsamhetens vitalitet, för nyföretagandet och för möjligheterna att beakta viktiga konsumentintressen. Även de anställda måste uppfatta den alltmer intensiva fusionsverksamheten som tvivelaktig. För stora löntagargrupper måste de snabba förändringarna av ägande- och andra förhållanden ofta te sig stötande, även om de anställda i förväg informerats. Koncentrationstendenserna har emellertid ett samband med den ekonomiska politik och den näringspolitik som regeringen målmetvetet bedrivit. De ligger i själva verket helt i linje med den allmänpolitiska målsättning, som regeringspartiet företräder. Den ökande selektiva inriktningen av den socialdemokratiska näringspolitiken har lett till att enskilda företag, då det gäller produktion, marknadsföring och investeringar, blivit alltmer beroende av direkta förhandlingar med företrädare för statliga eller kommunala myndigheter eller med representanter för den centrala politiska makten i kanslihuset. Ju större företagen är och ju fler arbetstagare de sysselsätter, desto bättre gehör för sina synpunkter kan de påräkna vid dylika förhandlingar. Vissa allmänpolitiska åtgärder även i detta hänseende främst de selektiva är också av sådan art att de medför fördelar enbart eller främst för stora eller Detta gäller på det regionalpolitiska området, det gäller i fråga om investeringsfondernas utnyttjande och det äger tilllämpning även på skattelagstiftningens område genom att kapitalskatterna hårt drabbar familjeföretagen. De utvecklingstendenser som här påvisats är otillfredsställande. Utredningen rörande översyn av konkurrensbegränsningslagen har att överse koncentrationsutvecklingen inom näringslivet och att föreslå eventuellt erforderliga ändringar i gällande lagstiftning. Enligt direktiven skall en utgångspunkt för lagstiftningen vara att lagstiftningen skall tillämpas i ett decentraliserat ekonomiskt system med betydande frihet för de ekonomiska enheterna att besluta om olika åtgärder beträffande produktion, distribution osv. Vi finner det emellertid angeläget att utredningen även beaktar den roll statens växande engagemang i näringslivet och inte minst den selektiva näringspolitiken spelat för koncentrationsutvecklingen och föreslår åtgärder i syfte att förekomma därav föranledda olägenheter. Det är särskilt betydelsefullt att utredningen kartlägger de speciella problem delvis av rättssäkerhetskaraktär som kan uppkomma genom att staten genom ökade insatser i själva näringslivet åstadkommer en sammanblandning av sina offentligrättsliga funktioner och de privaträttsliga uppgifter som följer av dess egenskap av företagsägare. Den statliga företagsamheten får dessutom inte bara konsekvenser i fråga om kraven på jämställdhet i konkurrenshänseende mellan skilda slags företag utan rör ytterst också hur nationens samlade resurser bäst skall utnyttjas till gagn för hela folkhushållet. Stora statliga satsningar kan få allvarliga följder för den mindre och medelstora företagsamheten i samma bransch eller inom samma avsättningsområde och leda till utslagning av företag eller framtvinga företagskoncentrationer för att möjliggöra ökad styrka och bättre balans i förhållande till den statliga företagsamheten. Det är angeläget att dessa och andra därmed sammanhängande problem särskilt uppmärksammas av utredningen. Genom tillägg till direktiven bör utredningen beredas möjlighet att överväga de förhållanden som här berörts och framlägga därav föranledda förslag. Innovationer och produktutveckling är av avgörande betydelse för svenskt näringslivs förmåga att hävda sig i den internationella konkurrensen. Det är i vårt tekniska kunnande vi bör ha en av våra främsta konkurrensfördelar. Statliga insatser för ökad grundforskning är nödvändig. Den verksamhet inriktad på målforskning som bedrives av styrelsen för teknisk utveckling är ej tillräcklig. Vad som framför allt måste stimuleras är forskning i de enskilda företagen. Ett sätt att åstad 9 1975/76. komma sådan decentraliserad forskning är att inrätta forskningsfonder inom företagen. Företagen bör få avsätta del av sin vinst för att använda dessa medel för forskningsarbete. Ett inrättande av forskningsfonder skulle dels trygga företagens långsiktiga forskningsverksamhet, dels möjliggöra koncentrerade satsningar på stora forskningsprojekt. Konsumentens rätt till valfrihet och att efter eget bedömande träffa det i varje enskilt fall önskade konsumtionsvalet skall enligt vår mening vara vägledande för samhällets konsumentpolitik. Det är därför samhällets skyldighet att tillse att konsumenten får dels information och rådgivning för att stärka valfriheten, dels rättsligt stöd och skydd mot mindre nogräknade producenters och distributörers eventuella missbruk av näringsfriheten. Konsumentköpslagen och marknadsföringslagen stöder strävandena att ge konsumenten ett gott grundskydd. På andra områden återstår dock rättsliga problem som bör lösas. Som exempel må nämnas det ekonomiska ansvaret för personskada som kan drabba den enskilde konsumenten vid köp av skadliga produkter. Lagstiftningen får å andra sidan inte begränsa konsumentens valfrihet genom att t. ex. uppställa villkor ägnade att styra hans handlande efter måttstocken att det allmänna vet bäst. De åtgärder som samhället vidtar bör vara av generell natur och i princip riktas till samtliga konsumentgrupper även om konsumenternas förutsättningar att ta del av och dra nytta av skilda konsumentpolitiska samhällsinsatser starkt varierar. Den aktiva konsumentpolitiken skall vidga valfriheten, inte genom regleringar eller direktiv begränsa den. Åtgärderna bör främst inriktas på utbildning av och information till den enskilde. En viktig uppgift är också att förmedla konsumenternas önskemål och synpunkter på konsumtionsvaror och -tjänster till producenterna. Målen för arbetsmarknadspolitiken, såsom de formulerades av riksdag, nämligen att åstadkomma och bevara full, produktiv och fritt vald sysselsättning, stöds av alla partier. De förhållanden under vilka arbetsmarknadspolitiken har att verka är emellertid väsentligt annorlunda jämfört med dem som rådde . var den fulla sysselsättningens decennium. Arbetsmarknadspolitikens främsta uppgift blev att öka rörligheten på arbetsmarknaden. har präglats av betydande arbetslöshet. De uppgifter som kommit att åvila arbetsmarknadspolitiken har blivit så mycket mera omfattande som regeringen endast motvilligt stimulerat ekonomin med generella åtgärder. De statliga organens insatser har därför i stor utsträckning haft karaktären av åtgärder i efterhand i syfte att mildra arbetslöshetens verkningar när den väl drabbat den enskilde. En kraftig satsning har skett på beredskapsarbeten, omskolningskurser och arkivarbeten. Lokaliseringspolitiken har lagt nya uppgifter på arbetsmarknadsverket. Utvecklingen har lett till en utomordentligt snabb ökning av arbetsmarknadsverkets uppgifter. Insatserna mätta i anslagets storlek har fördubblats under loppet av . De medel som AMS har inflytande över uppgår till mångmiljardbelopp. För /77 beräknas anslagen till arbetsförmedling, arbetsvård och yrkesvägledning uppgå till cirka 500 milj. kr. I arbetsmarknadsutbildningen beräknas ca 145 000 personer delta och årskostnaderna uppgår till ca . AMS har därmed blivit en av landets dominerande utbildningsinstitutioner. Anslagen till AMS beredskapsarbeten m. m. uppgår också till . Det kontanta arbetsmarknadsstödet kostar nära 900 milj. kr.