mot · FZ021770 · 1976-01-21 00:00:00 — 1975/76 1770-1775 Motion 1975/76:1770 om industriellt kunnande inom bankväsendet Genom lagstiftning har våra banker i olika avseenden givits en privilegierad ställning inom näringslivet, bl. a. så till vida att ingen part utanför bankernas egen krets har behörighet att utöva deras verksamhet. När samhället sålunda privilegierat bankerna är det en självklar sak att dessa såsom motprestation fortlöpande anstränger sig för att vidareutveckla sin kompetens inom bankverksamhetens alla grenar, så att de efter hand förmår göra allt effektivare insatser i näringslivet. På det hela taget presterar våra banker i själva verket också sådan vidareutveckling. Det finns emellertid en verksamhetsgren där bankerna måste bemöda sig mera om att öka sin kompetens, nämligen dess på industrin inriktade kreditgivning, särskilt den som avser de medelstora och mindre industriföretagen. Vad som härvidlag måste utvecklas är bankernas industriella kunnande. Deras kompetens i detta avseende och därmed deras möjligheter att vid kreditberedning sätta sig in i industriföretagens verksamhetsutsikter och aktuella praktiska problem utöver de rent finansieringstekniska är ännu otillfredsställande. Kunde industriföretagen finna vissa tjänstemän inom bankerna, vilka genom egen tidigare verksamhet besitter ungefär lika god kännedom om industriell problematik som man inom industriföretagen har, skulle bankerna och industrin automatiskt komma in i en nära praktisk arbetsgemenskap, som måste vara stimulerande för industrin och öka utsikterna att åstadkomma den gynnsammaste resursanvändningen för såväl industrin som bankerna. Dessa synpunkter framförde jag i en motion års riksdag (mot. Motionen, i vilken jag hemställde om prövning av möjligheterna att ålägga affärsbankerna att biträda små och medelstora företag med teknisk expertis,syftade närmast till att vid motionens behandling få fram uttalanden av rekommendationskaraktär till bankerna, nämligen att de skulle förse sig med personal som besitter praktisk industriell erfarenhet. 1 sitt yttrande över motionen uttalade näringsutskottet (NU 1974:36) att bankerna givetvis kunde ha nytta och behov av teknisk sakkunskap, men att det borde få ankomma på dessa själva att avgöra i vad mån de ville tillgodose detta behov genom att anställa personer med teknisk kompetens eller på annat sätt. Såsom framgår kom frågan således tyvärr att av utskottet tagas i betraktande uteslutande från bankernas sida, medan industrins behov av att i bankerna kunna finna personal med industriell erfarenhet lämnades helt obeaktat. 1 1975/76. sorn gått sedan jag motionerade i saken har jag gjort erfarenheter som ytterligare övertygat mig om behövligheten av initiativ i en eller flera former till en utveckling av bankernas allmänna kunnande om sådan problematik som är typisk inom industrin, dvs. som uppstår vid undersökning av industriella projekts lönsamhet och förutsättningar i övrigt och vid deras planläggning och praktiska genomförande. Frågan måste enligt min mening nödvändigtvis betraktas mot en allmän bakgrund, om dess betydelse skall kunna uppfattas. Svenska industriprodukter har förmått hävda sig mot utländsk konkurrens väsentligen genom sin kvalitet och precision. Enligt en här i landet populär uppfattning kan man förutsätta att detta kommer att vara fallet också i fortsättningen. På ett oroväckande sätt har denna föreställning på många håll vuxit sig fast såsom något självklart och kommit att mer eller mindre undanskymma en pågående utveckling, som i själva verket är synnerligen bister. Faktum är nämligen att industrin i andra länder på många håll redan snabbt efter det senaste världskriget började att knappa in på vår industris kvalitetsförsprång. Svensk industri intar inte alls på samma sätt som tidigare en särställning i nämnda hänseende. Runt om i världen är industrins kvalitativa utveckling numera snabb. Om vi stannar i en ovannämnd traditionell uppfattning om vår kvalitativa överlägsenhet, löper vi risk att invagga oss i falska framtidsförhoppningar, som grundar sig på svensk industris tidigare prestationer och förutsätter att utvecklingen i andra länder går långsamt. I själva verket gäller i stället att om vi inte helt skall tappa försprånget, så måste vi nu begagna alla möjliga vägar för att medverka i industriföretagens ansträngningar att hålla i gång sin utveckling. Därvid är en effektivare praktisk arbetssamverkan än nu mellan industriföretagen och bankerna av central betydelse. sagt varje försök till industriella framsteg förutsätter ett ekonomiskt risktagande som, i vad avser företaget och dess anställda, ofta kan gälla dessas existens. Vårt lilla land har internationellt sett mycket små resurser i fråga om riskvilligt kapital. Vad vi saknar i detta hänseende måste vi kompensera genom att låta de ekonomiska satsningar vi förmår göra föregås av desto grundligare överväganden i fråga om industriella expansions- och andra projektplaners större eller mindre förutsättningar att lyckas och desto sorgfälligare urval av de projekt på vilka vi slutligen satsar. Det framstår därför såsom angeläget att bankerna, i egenskap av finansierande organ, ökar sitt industriella kunnande, så att de på ett annat sätt än nu kan följa och tränga in i industriföretagens utredningar rörande tillämnade projekts möjligheter och risker. Betraktad i ovannämnda perspektiv kan alltså frågan om ökat industriellt kunnande hos bankerna ingalunda behandlas isolerad såsom enbart en bankfråga. Den gäller ingenting mindre än hur bristen på riskvilligt kapital i vårt land skall för industrins del så långt som möjligt kunna uppvägas genom att bankerna genom ökad kompetens förvandlas till effektiva organ bakom våra industriföretag i dessas kamp för att hävda sig här hemma och på utlandsmarknaderna. har frågan om ökat industriellt kunnande inom bankerna förts på tal i skilda sammanhang, och har också fackpressen börjat behandla ämnet. Frågan är emellertid av så stor vikt att den måste bli föremål för en systematisk genomarbetning, varigenom man snabbare når fram till en konkret uppfattning beträffande möjligheter och behövliga initiativ. Naturliga skäl synes hämma industrin och bankerna att själva spontant träda i kontakt med varandra för frågans bearbetning. Industriföretagen å sin sida torde inte våga antyda önskvärdheten av större praktisk industriell erfarenhet hos respektive banker, när de söker kontakt med dessa i kreditsammanhang. Så stor är nämligen industrins respekt för dessa. Bankerna å sin sida nås just genom denna omständighet inte av några impulser utifrån, som röjer hur starkt industrin känner behovet av att inom bankerna kunna finna tjänstemän med vilka man på grundval av ett gemensamt industriellt kunnande kan samråda om sina problem. När sålunda erforderlig kontakt mellan industrisidan och banksidan inte tycks kunna komma till stånd spontant för att bearbeta frågan men denna, såsom följer av det ovanstående, är av stor betydelse för samhället, så bör det vara en självfallen uppgift för det allmänna att gripa in för att åstadkomma den genomarbetning av frågan som krävs. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att frågan om behov, möjligheter, mål och åtgärder utredes i vad avser bankväsendets industriella kunnande. 1* 1975/76.