mot · FZ02752 · 1976-01-20 00:00:00 — Motion 1975/76: 752 om inrättande av ett hälsodepartement Denna motion vill förespråka en konstruktiv sammanslagning av landets olika hälsovårdande myndigheter till en enhet - ett hälsodepartement. För motionären är tanken att samordna landets friskvårdsresurser (hälsovård, hälsoskydd, arbetarskydd m. framlade motionären i tidningsartiklar m. m. de synpunkter som återfinnes i motionen och vill därför göra anspråk på att med intresse ha följt utvecklingen . I sammanfattning uttryckes dessa yrkanden på följande sätt : Med hänsyn till det sjukdomsläge som f. n. råder i landet bl. a. med avseende på organiska störningar av stegrad omfattning, bör vid sidan av planerade åtgärder såsom hälsokontroll m. m. steget tagas fullt ut till ip rättandet av ett hälsodepartement eller organisatoriskt likvärdig institution helt inriktad på förebyggande såväl fysisk som psykisk friskvård. Ifrågavarande institution bör fristående från Kungl. Medicinalstyrelsen med kraft och kunnande verka för att genom forskning och upplysning inrikta svenska folket till en i alla avseenden hälsovänligare livsföring och därigenom minska många lidanden samt höja livsglädje och produktionsresultat. a. en läkare i och en annan läkare i i tidnings- och tidskriftsartiklar framfört liknande synpunkter med motiveringar som underbyggts av grundliga teoretiska och praktiska kunskaper odh erfarenheter. Tiden - och det verkliga skeendet i samhället - synes nu ha mognat för ett praktiskt handlande i frågan. Synpunkter på dagens situation Ökad frånvaro från arbetsplatser och ökad sjukskrivningsfrekvens vid försäkringskassorna kan visa på att det allmänna hälsotillståndet - i dess allra vidaste bemärkelser - fortlöpande försämras. rekordnotering av över 100 miljoner sjukdagar är en larmsignal som bör uppmärksammas. Även om antalet sjukskrivningar i någon mån anses bero på den relativa lättheten att "vara sjuk" så är den höga sjukskrivningssiffran ändå orsak till att lämpliga åtgärder vidtages. Den svenska sjukvården står på mycket hög nivå, och dess personal är värd allt beröm för högt kvalificerat och idogt arbete. Att resurserna ändå inte räcker till - bl. a. är ju väntetiderna för många patienter mycket långa - måste bl. a. få tillskrivas det beklagliga faktum att det är alldeles för många människor som blir sjuka. Del kan vara värt att begrunda detta: Det är tyvärr alldeles för många människor som blir sjuka! Därmed är vi inne på den förebyggande verksamheten. Visst har det gjorts mycket av karaktären "friskvård, men mycket mer behövs. Det är inte erforderligt att här gå in i detalj på alla de hälsonedbrytande faktorerna i den moderna människans liv; de är i allmänhet ganska väl kända av de flesta. Men det måste väl erkännas att varje enskild störande, eller t. o. m. förstörande, belastning av den mänskliga miljön som kan elimineras- eller åtminstone varnas för - , minskar riskerna för många sjukdoms- resp. skadefall. I exempelvis den beklagliga asbestskadefrågan kan det ifrågasättas om inte en effektivare instruktionsgivning och inspektion från myndigheternas sida skulle ha kunnat avvärja ett flertal skadefall . Det framhålls ibland från hälsovårdande befattningshavare att ansvaret för medborgarnas hälsa och välfärd är fördelat på ett alltför stort antal ansvariga instanser. Något verkligt sammanhållande organ för dessa saknas. De huvudsakliga myndigheterna för bl. a. hälsofrågorna är ju som bekant följande: Arbetarskyddsstyrelsen Det saknas alltså något samordnande organ. Sannolikt utförs därför mycket dubbelarbete. I andra fall litar de olika instanserna kanske på att något annat organ arbetar med vissa viktiga frågor. Inom utförs naturligtvis mycket arbete till gagn för människor som råkat i sociala svårigheter av olika slag, och den avdelning av styrelsen som handlägger sjukvårdsfrågorna är relativt stor. Men den del av styrelsen som handlägger de allmänna hälsofrågorna - låt oss kalla det hälsoskyddet - är skrämmande liten i tider då man allt mer talar om förebyggande verksamhet. Detta är kanske inte så underligt, då det veterligt inte ingår i instruktioner att arbeta med hälsoskydd. Enligt motionärens uppfattning bör hälsoskyddsverksamheten inte alls vara lokaliserad till . Där har man ändå fullt upp med att ombesörja vad som bör göras sedan människorna redan har blivit sjuka. Det klagas ofta över bildandet av nya verk och departement. Men är då inte människornas hälsa ett av de viktigare målen för alla strävanden - inte minst de politiska? Därför bör väl också hälsofrågorna - hälsoskyddet - berättiga till handläggning på högsta möjliga myndighetsnivå. De angelägna hälsobevarande åtgärderna, kunnandet och ansvaret, bör därför samlas i en central instans - ett hälsodepartement - som verkligen kan ge med borgarna en trygghetskänsla och goda garantier för bibehållen livskvalitet trots förekommande miljöstörningar. Detta departement avses inte alls handlägga vårdfrågor. Det bör främst vara ansvarigt för kort- och långsiktig planering och utvärdering av åtgärder mot hälsoskadliga faktorer i samhället samt bör i övrigt med andra lämpliga medel befrämja medborgarnas välbefinnande. Mot en central sammanslagning av dessa funktioner kan kanske invändas att den decentralisering som i många fall eftersträvas i vårt land inte skulle vara betjänad av ett centralorgan för hälsoskydd. Mot en sådan invändning kan anföras att det naturligtvis är mycket angeläget att decentralisera hälsoskyddsfrågorna ända ut till kommunernas hälsovårdsnämnder och -inspektörer. Men detta gäller verkställandet av lämpliga lokala åtgärder m. m. Principstudier, utredningar och huvudplanering bör däremot göras centralt. Med en väl samlad och effektiv toppresurs bör de lokala kommunorganen t. o. m. få större möjligheter än att få information, att samråda och att vara dugligt verksamma på lokalplanet. Med för dagen rådande uppdelning på fyra olika huvudmyndigheter är det uppenbarligen mycket svårt att få samlade och entydiga uppgifter i många viktiga frågor. Det kan också möjligen invändas att medborgarna inte vill styras i fråga om sin hälsa. Ytterst är det ju individen själv som bär ansvar för sin egen hälsa. Ja, så kan man naturligtvis resonera. Det är naturligtvis en fri- och rättighet att få missbruka sin hälsa socialt, fysiskt och psykiskt. Men detta gäller dock under förutsättning att ingen annan störs av detta. Men om inte annat, så störs samhället ekonomiskt av många medborgares ohälsa. Som ett minimum bör samhället därför ge medborgarna ökad möjlighet att - i första hand - kunskapsmässigt förstå att sköta sin hälsa. Då de tillkommer nya biologiskt främmande-ja, t. o. m. fientliga - produkter, processer m. m., är det alltså mer än viktigt att tillskapa ett samlat ansvarskännande organ för att rädda folkhälsan. I ett hälsodepartement kunde bl. a. följande delar ingå: Den del av som handlägger omgivningshygieniska frågor, dvs. motsvarigheten till gamla "Folkhälsan. Den ringa del av som har till uppgift att handlägga hälsofrågor. (Denna del har inlemmats i den byrå som bl. a. handlägger primärvårdsfrågor och får eventuellt därigenom andra arbetsuppgfter än rena hälsoskyddsfrågor). Eventuellt andra lämpliga delar av myndigheter m. m. som har till uppgift att förhindra sjukdom och skada på levande varelser. Departementets yttersta målsättning skulle vara den oerhört angelägna uppgiften att med alla lämpliga medel avvärja att ett så stort antal människor som är fallet får nedsatt motståndskraft och blir såväl psykiskt som fysiskt skadade och sjuka. Mot bakgrunden av det anförda hemställes att hos regeringen begär utredning beträffande värdet av ett samordnat organ för hälsoskyddande åtgärder, förslagsvis i form av ett hälsodepartement.