mot · FZ021395 · 1976-01-26 00:00:00 — av fröken m. fl. om undervisningen i teckenspråket inom specialskolan för hörselskadade, m. m. Det är obestridligt att kunskaper i teckenspråket ger de döva och gravt hörselskadade barnen större språkförståelse och därmed större möjligheter att uppleva gemenskap med andra människor. De får bättre möjligheter att göra sig förstådda av sina föräldrar och övriga nära anhöriga. Dessa eftersträvar nämligen att lära sig teckenspråket om deras hörselskadade barn får lära sig detsamma. Därmed ökas barnens möjligheter att få uppleva den gemenskap, värme och känslokontakt som är av utomordentligt stort värde för deras personliga utveckling och för deras anpassning till samhällets olika krav. För det flesta döva och gravt hörselskadade barn är teckenspråket den naturligaste kommunikationsformen och det redskap som hjälper dem att ta emot undervisning och information. Utan teckenspråk utvecklas däremot tal- och språkförståelsen för en stor grupp döva alltför långsamt. Detta får ett allvarligt inflytande på såväl barnets som föräldrarnas trivsel och på barnets trygghet och personlighetsutveckling. Naturligtvis försenas och försummas därigenom också barnets kunskapsutveckling. Enligt läroplanen för specialskolan för döva och hörselskadade barn är undervisning i teckenspråket obligatorisk endast på högstadiet. Därjämte kan teckenspråket ingå i ämnet svenska . Enligt specialskolstadgan skall också arbetet i specialskolan ordnas så, att hörselskadade och talskadade elever så långt möjligt lär sig normalspråket, och arbetet i specialskolan inriktas på att öva språkliga färdigheter. Det var en utbredd uppfattning att de dövas och gravt hörselskadades inlemmande i den språkliga gemenskapen i första hand skulle ske genom att de via eventuella hörselrester tränades i att tala och att avläsa andras tal på munnen. Endast de döva själva har ihärdigt hävdat att denna ensidiga metod leder till en betydligt större isolering för den hörselskadade än som skulle vara nödvändigt. Dess bättre har man fått ökad förståelse för de dövas egen uppfattning. De döva har nämligen pläderat för den s. k. totala kommunikationsmetoden. Den innebär att man på olika sätt, exempelvis med tydligt tal, munavläsning och med teckenspråket försöker få kontakt med varandra. Medan man trott att barn som tidigt lärt sig teckenspråket skulle bli mer obenägna att anstränga sig för att lära sig tala, tycks alla nu vara överens om att det är just kombinationen teckenspråktalträningmunavläsning som ger barnen den största språkförståelsen och därmed den största möjligheten att uppleva gemenskap med andra människor. Denna målsättning måste börja redan i förskolan. Teckenspråket måste ges en bättre ställning i undervisningen av döva. För detta behövs åtgärder på flera olika plan. I första hand bör en översyn ske av läroplanerna för utbildning av lärare i specialskolan för döva och gravt hörselskadade i syfte att ge dessa tillräckliga kunskaper för att kunna undervisa i och på teckenspråket. Detta gäller lärare på alla stadier, också förskollärare. I andra hand måste en översyn göras av läroplanen för specialskolan för döva med sikte på att teckenspråket skall bli en integrerad del av undervisningen på alla stadier, vilket innebär dels att all undervisning skall ges med hjälp av teckenspråket, dels att teckenspråket skall ingå som självständigt ämne i läroplanen med särskilda utbildade ämneslärare. motioner i dessa frågor har avvisats av utbildningsutskottet och med hänvisning till att en översyn såväl av speciallärarutbildningen som av läroplanen för specialskolan pågår inom . Resultatet av dessa översyner har tyvärr alltför länge låtit vänta på sig. Det är ytterst angeläget att åtgärder snabbt vidtas innan ytterligare årskurser döva ungdomar lämnar skolan med bristande kommunikationsmöj ligheter. Som teckenspråkslärare anses döva ha speciella förutsättningar. I andra länder, bl. a. , är det också vanligt att döva utbildar sig till teckenspråkslärare. I vårt land är döva uteslutna från lärarutbildningen. Krav för inträde är nämligen bl. a. god hörsel. Vi anser att detta krav bör utgå för lärare i specialskolan för döva och hörselskadade eller att generell dispens ges från kravet. har beslutat inrätta en teckenspråksnämnd med uppgift att vårda, utveckla och normera teckenspråket. Nämndens arbete skall koncentreras på de pedagogiska frågorna kring teckenspråket och språkinlärningen. begär för dess arbete , vilket dock har avvisats av departementschefen. Vi finner det synnerligen angeläget att teckenspråksnämnden ges ekonomiska möjligheter att arbeta. Skall teckenspråket få den ställning i undervisningen av döva som de döva själva förespråkar är det nödvändigt att ett fortgående arbete sker för att utveckla de pedagogiska frågorna. Vi anser därför att det begärda anslaget till teckenspråksnämnden skall beviljas av . Departementschefens agerande på denna punkt finner vi vara ett tecken på förvånande nonchalans. Med hänvisning tili vad som anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begär skyndsamma åtgärder i enlighet med vad som anförs i motionen i syfte a. att göra teckenspråket till en integrerad del av undervisningen på alla stadier av specialskolan för döva, b. att döva ges möjlighet att utan hinder av gällande inträdeskrav bli lärare i teckenspråket inom specialskolan för döva, 2. att till Specialskolan m. m.: Utbildningskostnader anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag om . () ()