mot · FZ021241 · 1976-01-23 00:00:00 — Motion 1975/76: 1241 av m. fl. om behovet av åtgärder för vissa nödställda utländska medborgare påpekade i sitt huvudbetänkande Invandrarna och minoriteterna (SOU 1974:69, s. 160) att nödställda svenska medborgare som vistas utomlands kan erhålla hjälp av svenska konsulat och beskickningar. Den enskilde är oftast återbetalningsskyldig. Däremot räder ofta inte samma ordning för nödställda utländska medborgare som tillfälligt vistas i , som t. ex. turister. Dessa vägras ofta hjälp av sitt lands utlandsrepresentation eller kan av olika skäl inte vända sig till denna. ansåg för sin del att bl. a. borde ta upp denna fråga i bilaterala förhandlingar i syfte att åstadkomma en klarare ansvarsfördelning mellan och berörda länder. I den proposition (1975:26) som regeringen lade fram för angående invandrar- och minoritetspolitiska grupper berördes inte denna av aktualiserade frågan. Inte heller socialpolitiska bidragsutredningen (Ds S 1975:4) har tagit upp hithörande problem till behandling. Vid kontakter med olika sociala centralnämnder angående nödställda utlänningar som tillfälligt vistas i kan konstateras att kommunerna bedömer sitt ansvar enligt socialhjälpslagen på varierande sätt och därigenom har en betydligt olikartad praxis utvecklats. Det finns sannolikt flera förklaringar till detta förhållande därför att de situationer som har åsyftats är i de flesta kommuner relativt ovanliga och praxis i berörd kommun har ej hunnit bildas. Dessa ärenden innehåller inte sällan dramatiska och tragiska komponenter samt krav på snabb handläggning. Detta kan ställa den handläggande personalen inför svåra beslut. En mycket snabb handläggning kan vara svår att genomföra med gällande besluts- och delegationsordning för denna typ av ärenden. kan de ibland höga engångssummorna leda till att man försöker hindra uppkomsten av prejudikat. Sociala centralnämnder kan i avsaknad av riktlinjer inte bedöma om dessa kostnader skall betraktas som obligatorisk eller frivillig socialhjälp och om eventuell utgiven hjälp är statsbidragsgrundande, vilket i sin tur kan leda till alltför stor restriktivitet. Såvitt bekant har inte utgivit några rekommendationer i dessa frågor till de sociala centralnämnderna. Eftersom dessa ärenden ofta blir komplicerade genom de inblandades psykiska reaktioner, kontakter med konsulat och beskickningar i , anhöriga i hemlandet och myndigheter där etc. skulle det behövas en vägledning för hur dessa ärenden bör handläggas. Det är emellertid inte enbart den kommunala socialvården som ställs inför svårlösta, akuta, ekonomiska problem rörande nödställda utlänningar, inom sjukvården förekommer detta. Vid exempelvis oförutsedda konsekvenser av operation kanske patienten måste företa hemresan med dyrare färdmedel än beräknat. kan hastiga försämringar i samband med behandling i leda till inläggning på sjukhus av patienten med åtföljande höga sjukvårdskostnader, som den enskilde själv inte kan bekosta och där vederbörande hemlands myndigheter eller beskickningar i vägrar att ställa ekonomiska garantier till förfogande. Varken läkare eller kuratorer har i dessa och liknande situationer så gott som några resurser för dylika ändamål. Eftersom det inte finns enhetliga riktlinjer för handläggning av och kostnadsansvar för ärenden rörande nödställda utlänningar bör dessa frågor bli föremål för översyn. Likaså synes det angeläget att i nödställda utlänningars situation ägnas särskild uppmärksamhet i konventionsarbetet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att ger regeringen till känna sin mening om behovet av åtgärder för utlänningar som tillfälligt vistas i och som hamnat i en nödsituation.