mot · FZ02987 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar i och i med anledning av propositionen 1975/76:77 om avveckling av s. k. faktisk sambeskattning Den faktiska sambeskattningen av i första hand jordbruks- och rörelseinkomster har länge framstått som mycket orättvis. Krav på dess slopande har också framförts. Vi finner det därför tillfredsställande att förslag om att slopa den faktiska sambeskattningen nu lagts fram. En sambeskattning av jordbrukare/rörelseidkare med medhjälpande make och barn passar inte samman med ett system med särbeskattning av arbetsinkomster. Även om tillämpnings- eller kontrollsvårigheter kan uppkomma måste utgångspunkten vara att medlemmar av sådana familjer skall beskattas på samma sätt då de arbetar i familjeföretaget som om de verkat som arbetstagare i ett annat företag. Det kan självfallet finnas skäl för vissa begränsningar, men de måste då utformas på ett sådant sätt att de inte medför att familjerna diskrimineras. Regeringens förslag tillgodoser inte kravet på likformig behandling av företagsfamiljerna. Rättvisekravet har inte beaktats. I propositionen har enligt vår mening kontrollaspekterna överbetonats. Vi finner det i och för sig motiverat att regler för make och barnlösa utformas som likartade för olika företagsformer. Däremot kan vi inte finna skäl för att dessa regler för någon företagsform utformas så, att de blir i nämnvärd grad olika jämfört med vad som skulle gällt om familjemedlemmarna i fråga arbetat i annat företag. Detta blir emellertid fallet vid ett genomförande av propositionens förslag att makelön skall beaktas vid beskattningen endast om arbetsinsatsen uppgått till , att lönen inte får överstiga en tredjedel av familjeinkomsten eller att arbete i familjens bostad inte annat än undantagsvis skall få beaktas. I propositionen föreslås att inkomstuppdelning skall få ske först om medhjälpande make har arbetat minst under beskattningsåret i den andre makens verksamhet. Enligt vår mening är detta ett alltför restriktivt sätt att se på medhjälpande makes arbetsinsats. Avgörande för att särbeskattning skall inträda måste vara att medhjälpande make gjort en arbetsinsats i rörelsen eller jordbruket av icke ringa omfattning. Vi vill föreslå att tidsgränsen sätts . Vi anser också att förslaget att medhjälpande make skall få tillgodoräkna sig större ersättning än 1/3 av nettointäkten i verksamheten endast om det visar sig att medhjälpande makes arbetsinsats överstiger 1/3 av denna är alltför restriktivt. Så kan t. ex. vara fallet vid hög arbetsbelastning, andre makens sjukdom osv. Vi föreslår att denna gräns utgår och att kravet skall vara att medhjälpande make inte skall tillgodoräknas större ersättning än som kan sägas motsvara marknadsmässigt vederlag. Vad gäller förslaget att arbete i hemmet normalt inte skall beaktas finner vi detta orimligt. Vi anser att om vissa arbetsuppgifter ostridigt utförts skall de grunda rätt till individuell beskattning, även om de utförts i hemmet. För småföretagare är det uteslutet att kräva särskilda arbetslokaler utom hemmet. I propositionen föreslås också begränsade möjligheter till avdrag för lön till barn. På vissa punkter föreslås till och med skärpningar i förhållande till vad som gäller . a. skall barn som fyllt och bedriver heltidsstudier eller genomgår annan utbildning icke kunna anses tillhöra arbetspersonalen, utom såvitt avser arbete som utförts under sommarferier eller annat uppehåll av minst en månads varaktighet. Vidare föreslås att barn som ej fyllt skall anses tillhöra arbetspersonalen endast om dess inkomst av arbete i den skattskyldiges förvärvsverksamhet är så stor att den som sådan föranleder skatteplikt för barnet enligt 51 S KL. Vi finner det i och för sig motiverat att regler för lön till barn utformas på likartat sätt för olika företagsformer. Däremot kan vi inte finna skäl för att dessa regler för någon företagsform utformas så, att de blir i nämnvärd grad olika med vad som skulle ha gällt om familjemedlemmarna i fråga arbetat i andra företag. Detta blir emellertid fallet vad gäller medhjälpande barn om propositionens förslag antages. Studerande barn kan ofta göra väsentliga insatser i föräldrarnas rörelse eller jordbruk. Detta gäller lika väl vid hög arbetsbelastning i rörelsen/jordbruket som exempelvis vid sjukdom bland personalen. Att kräva en minsta tidsrymd av arbetsinsatsen till en månad för rätt till avdrag i rörelsen/jordbruket finner vi orättvist. Förutom de nu nämnda fallen finner vi att förslaget diskriminerar skattskyldiga på små orter utan differentierat näringsliv. Vidare vill vi framhålla att förslaget lätt kan kringgås på orter med liera företag/jordbruk genom att föräldrar med studerande barn byter barn. Förslaget att avdrag för lön till barn som ej fyllt och som arbetat i förälders förvärvsverksamhet i fortsättningen endast skall medges om barnet arbetat i förvärvsverksamheten i sådan omfattning att skatteplikt skulle inträda redan på grund av detta arbete och således utan att övriga inkomster beaktas finner vi omotiverat. Den gäller ju inte barn som arbetar i annan förvärvsverksamhet. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att måtte besluta 1. att anvisningarna till 52 § kommunalskattelagen 3 st. får följande lydelse: "När näringsverksamheten bedrivits av den ena av makarna men den andre maken (medhjälpande make) arbetat i verksamheten minst under beskattningsåret, skall denne på grund av sin arbetsinsats I* 1975/76. beskattas för viss inkomst av verksamheten. Detta sker genom att han taxeras för så stor del av nettointäkten av förvärvskällan som kan anses motsvara marknadsmässigt vederlag för arbetet. Arbetsinsats i makarnas gemensamma bostadsutrymme får medräknas när det med hänsyn till rörelsens art och andra omständigheter föreligger skäl att medräkna arbetsinsatsen. Vid bedömande av om . 2. a) att lön till skattskyldigs barn , oavsett arbetad tid, skall vara avdragsgill i den skattskyldiges rörelse/jordbruk för så vitt lönen icke överstiger marknadsmässigt vederlag, b) att anvisningarna till 20 § KL måtte få följande lydelse: Hemmavarande barn, som fyllt men ej och som deltagit i den skattskyldiges förvärvsverksamhet, anses ej tillhöra arbetspersonalen, med mindre barnets inkomst av arbete eller eljest är så stor att den föranleder skatteplikt för barnet enligt 51 §.