mot · FZ02755 · 1976-01-23 00:00:00 — 1975/76 755-760 Motion 1975/76: 755 av m. fl. om förbud mot användning av asbest, m. m. Vid 1975/höstsessions början inlämnade kommunisterna en motion med yrkande om förbud mot användning av asbest. 1 motionen åberopades det uppdagade sambandet mellan att åtta arbetare vid Nohab i avlidit i bukcancer (mesoteliom) och deras arbete med asbest. i framställda yrkanden i denna fråga har avvisats med argumenteringen att det inte var styrkt att asbest kunde vara livshotande. Uppdagandet att det förhöll sig på annat sätt ansågs i vpk-motionen utgöra en händelse av större vikt, vilken borde medgiva ett ofördröjligt ställningstagande till förbud mot användning av asbest. Motionen fick emellertid av formella skäl inte väckas. Rent sakligt befinner sig frågan i samma läge. När formella hinder nu inte föreligger att framställa ett yrkande har kommunisternas riksdagsgrupp ansett sig böra framlägga en ny motion i ärendet. 1 en vpk-motion (1972:480) yrkades mot bakgrund av anförd argumentering förbud mot användningen av asbest. I motionen erinrades om en av den internationella arbetsmedicinens ledande asbestforskare, R. , som presenterade övertygande statistiska bevis för att asbestarbetare löpte ökad risk att få lungcancer(Morality from lung cancer in asbestos workers, , volym 12, s. 81-86). Långt före de stora statistiska undersökningarna fanns alarmerande rapporter om asbestdammets farlighet. I motionen 1972:480 refererades . undersökning i : samtliga de tio män som arbetat i kardrummet i en asbesttextiifabrik hade avlidit inom loppet av . Av andra tidiga fall-rapporter kan nämnas en - Lynchs och Smiths Pulmonary asbestosis lil, Carcinoma of the lung in asbesto-silicosis, publicerad i , volym 24, nr 56,1935. Motsvarande gäller för lungsäckscancer och bukhinnecancerfpleura- resp. peritoneal-mesoteliom). presenterades en helt övertygande studie av sambandet mellan lungsäckscancer och asbest i (J. och medarbetare, pleural mesothelioma and asbestos exposure in North Western Cape Province, , volym 17, s. 260, 1960); sambandet hade misstänkts tidigare. I 1975/76. första kom många rapporter från olika delar av världen som bekräftade sambandet mellan asbest och lung-, lungsäcks- och bukhinnecancer. kan sägas att varje fall av mesoteliom får anses vara asbestframkallat tills motsatsen är bevisad. Att det kan anses vara en journalistisk sensation att denna sjukdom även drabbar svenska medborgare är förvånande. Arbetarskyddsstyrelsen har spelat en märklig roll i arbetet för att skydda asbestarbetarna. Närde första asbestanvisningarna utkom omnämndes inte den kraftigt ökade risken för olika cancerformer med en rad, trots att detta internationellt var välbekanta fakta och måste ha varit känt av styrelsens medicinska experter. går arbetarskyddsstyrelsen i spetsen för att förhindra ett förbud mot asbest! De nu oändligt många studierna av de olika asbestsortérnas cancerframkallande egenskaper förringades av arbetarskyddsstyrelsen, som påstod att på vetenskapens nuvarande ståndpunkt finns inte tillräckliga kunskaper om asbestens tumörframkallande egenskaper . Arbetarskyddsstyrelsen lovade vidare att de nya anvisningarna skulle komma ut - de kom ut . När styrelsen , 1975, skall beskriva de medicinska riskerna konstaterar den att asbesthaltigt damm kan medföra ökad risk för uppkomst av LUNGCANCER men använder sig av följande formulering angående de övriga cancerformerna: Uppgifter tyder även på en ökad risk för uppkomst av MESOTELIOM. Det finns nu hundratals studier som tyder på detta. Av vilken anledning är arbetarskyddsstyrelsen den sista av alla institutioner att erkänna vetenskapligt belagda samband mellan arbetsmiljörisker och sjukdom? Skyddas arbetarna bäst genom att arbetarskyddsstyrelsen förnekar det som världen i övrigt vet och rättar sig efter? Det är inte mot kunskapen om farliga samband som arbetarna skall skyddas utan emot de farliga ämnena! Regeringen och arbetarskyddsstyrelsen hävdar nu att de nya anvisningarna skall bli lika effektiva som en lag om förbud mot asbest med nödvändiga dispenser. Det finns all anledning att betvivla detta. Anvisningarnas första paragrafs första mening lyder: Asbest skall om möjligt ej användas i arbetslivet utan ersättas med icke hälsofarlig eller mindre hälsofarlig vara. Formuleringen skiljer sig inte markant års anvisningars andra paragraf: Asbest bör, om arbetet därmed är dammande och där så med hänsyn till förhållandena skäligen kan ske, ersättas med ofarligt eller mindre farligt material. Erfarenheterna av anvisningar visar att dessa fromma önskningar inte respekteras i ett kapitalistiskt samhälle och att arbetarskyddsstyrelsen inte har förmåga eller resurser att påverka utvecklingen i rätt riktning. Den kraftiga opinion som finns kommer säkert att minska asbesthanteringen, men det finns starka skäl att tvivla på att det sker så radikalt som det är nödvändigt för att inte fler arbetare skall drabbas av asbestos (asbestdammlunga, en motsvarighet till silikos) och asbestbetingad cancer. Arbetarskyddsstyrelsen har lagt ner stor möda på att precisera mätningsrutiner, medicinska undersökningar och hur städning av asbestmiljöer skall gå till men avslöjar sina begränsade befogenheter och ambitioner i andra paragrafer: Leverantör och importör av asbest, asbesthaltigt material bör (vår kursiv) vid leverans, bl. a. genom märkning, informera mottagaren om materialets eller utrustningens asbestinnehåll och om nödvändiga skyddsåtgärder vid användningen. Vidare bör(vär kursiv) leverantör och importör tillse att material och utrustning levereras i sådant emballage och på sådant sätt att spridning av asbesthaltigt damm vid transport och annan hantering skall förebyggas (§ 3) Arbetsgivare bör (vä r kursiv) till yrkesinspektionen anmäla arbete som medför att arbetstagare regelmässigt utsätts för asbesthaltigt damm. ($ 4) Det finns goda ersättningsmaterial för asbest i de allra flesta fall, och en förbudslagstiftning med rigorösa dispenser skulle ytterligare påskynda framställningen av mindre farliga ersättningsmaterial. Med dagens kunskap måste glas- och mineralull anses avsevärt mindre farligt än asbest, även om det finns anledning att omgärda även mineralullshanteringen med avsevärt strängare restriktioner än dem som finns och endast omfattar ett hygieniskt gränsvärde för vanligt damm. De starkt kritiska omdömen som kan riktas mot arbetarskyddsstyrelsen har också berättigande när det gäller företagen. Den tekniska sakkunskap dessa förfogar över kan inte ha varit ovetande om de hälsorisker arbetarna har varit utsatta för när de anvisats att handskas med asbest. Enligt uppgifter i pressen är det 32 svenska företag som importerar asbest. Belysande för företagens sätt att hysa omsorg om de anställdas väl och ve inom arbetslivet är Nohabs åtgärd att lägga ut asbesthanteringen hos en entreprenör, , när den nya miljölagen antogs. Tidskriften (39/1975) skriver härom: Man inte bara flyttade miljöproblemet asbest till ett annat företag, man vägrade dessutom att tala om vilket företag som var underentreprenör, så att inte Nohabs skyddsombud skulle kunna varna arbetarna hos entreprenören. Nohab talade inte heller om för entreprenören att man lade ut asbesthanteringen för att få bort ett farligt material från Nohab. I stället skyllde man på bristande kapacitet och överbeläggning. Det är ett tungt ansvar som Nohab tagit I följande nummer ställer Metallarbetaren (40/1975) följande krav: - Arbetarskyddsstyrelsens anvisningar bör i största möjliga utsträckning kompletteras med regler för straffpåföljd för dem som bryter mot anvisningarna. - Företagen skall tvingas deklarera innehav och användning av farliga ämnen som finns upptagna på t. ex. arbetarskyddsstyrelsens hygieniska gränsvärdelista. Just denna fråga om straffpåföljd för brott mot arbetarskyddslagens bestämmelser tas upp i en särskild vpk-motion vid innevarande . Det finns all anledning att ha detta i hågkomst i samband med asbestfrågan. Det var uppenbart att det endast är genom en förbudslagstiftning som man drastiskt och snabbt kan få ner asbesthanteringen. I första hand måste ett sådant förbud riktas emot import av asbest och asbesthaltiga material, eftersom det vore meningslöst att "förbjuda den asbest som redan finns i väggar och isolering m. m. När det gäller rivnings- och reparationsarbeten förefaller de nya asbestanvisningarna (40-45 SS) adekvata, under förutsättning att de följs och kontrolleras samt löpande utvärderas. Ett visst dispensförfarande är sannolikt nödvändigt , t. ex. för viss personlig skyddsutrustning, men bör vara ytterst restriktivt. Dispens bör endast lämnas för varje importerat parti, där detaljerade beskrivningar på hanteringen skall lämnas av importören och godkännas såväl av berörd fackförening som av yrkesinspektionen. En stor del av de nya asbestangivningarna kan användas vid dessa dispensarbeten. Så långt vpk-motionen, vilken inte fick väckas . Vid utskottsbehandlingen uppnåddes inte heller beslut om att utnyttja utskottets initiativrätt -ehuru utfästelser i den riktningen uttalades då remiss avvisades i . Ingenting har därefter inträffat som talar emot att ta det steg vpk-motionen föreslog, nämligen en drastisk åtgärd för att bringa ner asbesthanteringen. Vpk-motionen vid innevarande avser att bereda tillfälle till en seriös riksdagsbehandling av frågan - föregången av erforderlig bred remissbehandling - där inte minst de för de livshotande farorna av asbesthanteringen utsatta arbetarna bereds tillfälle att yttra sig. Mot bakgrunden av det anförda hemställs att beslutar 1. att uttala sig för att i lag förbjuda import av asbest och asbesthaltigt material samt användning av sådant material och att sådan lag förses med bestämmelser om ytterligt restriktiva dispensmöjligheter enligt vad i motionen anförts, 2. att frågan om ersättningsskyldighet till dem som konstateras ha drabbats av asbestbetingad cancer eller lungfunktionsinskränkning fastställs i sådan lagstiftning. 3. att hos regeringen hemställa att förordade förslag skyndsamt utarbetas och föreläggs . (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk) JORN (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk)