mot · FZ021387 · 1976-01-23 00:00:00 — av herrar i och om begränsningen av våldsinslag i TV-program för barn, m. m. Massmedia och massmedias påverkan på publik i allmänhet och på barn i synnerhet har varit föremål för forskning från skilda utgångspunkter. Inom vårt land har undersökningar av påverkan genom etermedia genomförts av bl. a. för publikundersökningar, och filmforskningsgrupp har undersökt filmens inflytande på publik. Olika enskilda forskare har därutöver studerat dessa frågor. Det finns dock inte någon samlad forskning inom landet på detta viktiga område. Den forskning som förekommit har ofta varit av tillfällig natur och som regel främst tagit sikte på korttidseffektema. Det finns dock anledning anta att effekterna på lång sikt är de mest betydelsefulla. Det är ur många synpunkter angeläget att massmedias påverkan kontinuerligt undersöks och att forskningsresultaten görs tillgängliga för allmänheten. Härigenom skulle det bli möjligt för de ansvariga att med större tillförlitlighet kunna bedöma verkningarna av det utbud som äger rum via massmedia. Särskilt angeläget är det att uppmärksamma verkningarna i utbudet av våldsinslag. Kunskaperna om hur radio/TV och massmedier över huvud taget påverkar barn är ännu mycket bristfälliga, vilket understryker behovet av forskning. All erfarenhet tyder dock på att våld och brutalitet har en negativ effekt på barn och medverkar till att ge en snedvriden bild av förhållandena i omvärlden. I tidskriften och kultur (6/1974) skriver , barn- och ungdomspsykiater och därjämte filmforskare, om TV:s inverkan på familjelivet i stort med tonvikt på dess påverkan på barnen: Genomgående visar såväl svenska som andra undersökningar att barn i förskoleåldern efter att ha sett på en genomsnittlig kriminal-, Västemeller skräckfilm i av fallen reagerar med ökad oro under i form av mardrömmar med uppvaknande, insomningssvårigheter och ökat kontaktbehov. Upp i elvaårsåldem visar vart fjärdefemte barn ökad oro efter denna typ av TV-program, medan i trettonårsåldem och uppåt i åldrarna ett par procent ger uttryck för ökade ångestreaktioner. En annan fråga som han tar upp är om barn som ser många våldsfilmer blir aggressivare än andra i sitt uppträdande. Utslagsgivande är enligt Elthammar den inställning till våld, som barnet möter i sin vuxenomgivning. Flera undersökningar över hela världen har visat att barnen med mer otrygga hemförhållanden, med mer aggressivt samspel mellan familje medlemmarna än i en genomsnittlig familj ägnar sig mer åt TV-seende än barn från genomsnittsfamiljer, föredrar att se på våldsfilmer i ökad utsträckning samt föredrar mer grymma våldsfilmer än barn i allmänhet. Det torde redan nu med den begränsade forskning som ägt rum vara klarlagt att film, och då inte minst TV-film, som når ända in i vardagsrummet, kan förändra attityder. forskningsgrupp har för sin del ansett sig kunna konstatera att massmedias effekter på attityder och värderingar är mer omsorgsfullt belagda i forskningslitteraturen än mer iögonenfallande effekter som tillskrivits filmpåverkan i form av skräckreaktioner, våldsuttryck och brottsförövanden. Att döma av undersökningar utförda med betryggande statistisk analys kan en film otvivelaktigt medföra förskjutningar i individernas attityder och värderingar, uttalar samma forskningsgrupp. På flera håll och i olika sammanhang har man särskilt uppmärksammat och vänt sig emot det s. k. underhållningsvåldet i TV. Faran med det våldet är inte i första hand de omedelbara mentalhygienska verkningarna utan de långsiktiga ideal- och moralbildande effekterna av det massutbud av seriehjältar som förekommer. Man tror inte, man vet, skriver sociologen , att påverkan genom massmedia får effekt och att TV är det effektivaste medlet av alla. Televisionen är särskilt viktig därför att den når ut till så gott som alla svenska hem. Den når även de mycket unga och mest påverkbara tittarna, och det hjälper föga, om det skulle vara riktigt, som somliga menar, att det endast är de redan sköra som kan få några men eller om påverkan endast skulle förstärka och befästa attityder. Redan det är illa nog. Erfarenheten visar att det underhållande våld som ofta återkommer i TV och andra massmedia har förmåga att överföra värderingar som går stick i stäv mot de ideal som vårt demokratiska samhälle står för: basideal av typen respekt för livet, humanitet, tolerans, rättssäkerhet. Även andra beteenden, t. ex. impulser till stillöshet, alkoholbruk och liknande, överförs säkerligen effektivt, om sammanhanget i vilket de infogas är behagligt och ofta upprepas. Det går inte heller att bortse från det förhållandet, som professor framhåller: Undersökningar visar, att allt vad som kommer in i våra sinnesorgan stannar i hjärnan hela vårt liv. Och han tillägger: Det är ett fruktansvärt ansvar, som vi tar på oss, när vi öser i människor en massa saker som vi inte vill att de ska ösa ur sig igen. Rädda barnens riksförbund som ämnar starta en aktion för att väcka intresse för och kunskap om hur barn påverkas av våldet i massmedia, främst underhållningsvåldet påvisar att forskningen har klarlagt att mediavåld blir mönsterbildande, verkar avtrubbande och kan utlösa våldshandlingar. TV har stor genomslagskraft. Större genomslagskraft, om man är en Allra störst, om man är liten och inte har någon erfarenhet om man inte förstår. Och man frågar: Hur skall barnen klara de motsägande budskapen från föräldrarskola å ena sidan, massmedia å den andra när ideal och utbud inte stämmer överens? På samma sätt som det är viktigt, att genom ökade kunskaper och olika åtgärder undgå negativa verkningar av utbudet i massmedia är det angeläget att möjligheterna att förmedla program med positiva effekter tas till vara. Även beträffande sådana program är forskning angelägen. Men redan nu kan framhållas behovet av att förmedla positiva program, som har en uppbyggande effekt och speglar aktuella sociala problem. Ett ökat utrymme för kristet orienterande barnprogram i radio/TV skulle hälsas med stor tillfredsställelse av många. Det är enligt vår mening angeläget att något organ får i uppdrag att ägna uppmärksamhet åt frågan om barnprogrammens utformning och innehåll i bl. a. radio och TV. Självfallet måste rätt att självständigt besluta i programfrågor inom den ram som anges av radiolagen och avtalet mellan staten och företaget respekteras, men detta utesluter inte enligt vår mening synpunkter från för uppgiften särskilt lämpat organ. En naturlig lösning vore att låta den inom tillsatta rådgivande bamkulturgruppen uppmärksamma frågan och därmed initiera en bredare diskussion om barnprogramutbudet i radio/TV. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär att den inom tillsatta rådgivande bamkulturgruppen skall uppmärksamma frågan om barnprogrammen i rundradion.