mot · FZ022304 · 1976-03-24 00:00:00 — 1975/76: 2304 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3 I motionen lägger fram förslag om ökade insatser på tre områden: litteraturen, kulturarbetarnas arbetsvillkor samt kulturminnesvården. Våra förslag är bl. a. följande: o Erfarenheterna av stödet till ny svensk skönlitteratur och förslag till förbättringar med anledning därav bör läggas fram för . o Översättningar av utländsk skönlitteratur bör stödjas genom en generell stödköpsordning. Förslag om det bör läggas fram för . o Frågan om biblioteksersättning till förlagen bör utredas vidare, o Stödet till facklitteraturen bör byggas ut kraftigt, o Ett särskilt stöd bör införas för boklådorna. o Ett massmarknadsförlag bör inrättas i samarbete mellan Litteraturfrämjandet och bokförlagen. Det bör ge ut billig kvalitetslitteratur både för barn och för vuxna, o Förslag om visningsersättning för konstnärer bör läggas fram för . o Rätten till författarpenning bör utsträckas till att gälla alla bibliotek, o Den nuvarande upphovsrätten för författare, konstnärer, tonsättare och fotografer m. fl. får inte urholkas, o En översyn av upphovsrättslagstiftningen bör även omfatta möjligheterna till lagstadgad rätt till visnings- och biblioteksersättning, o 3 milj. kr. bör anvisas till utställningsersättning vid lokala och regionala konstutställningar. o bör ges i uppdrag att granska skatte- och avgiftssituationen för kulturarbetare och andra egenföretagare med likartade förhållanden och då särskilt överväga möjligheterna att låta dessa grupper bilda en särskild kategori i beskattningshänseende, o Egenföretagare bör få dra av arbetsgivar- och socialförsäkringsavgifter på rörelsebilagan i stället för under allmänna bidrag, o 1,7 milj. kr. mer än vad regeringen föreslagit, totalt 5 milj. kr., bör anslås för vård och underhåll av kulturhistoriskt värdefulla byggnader, o En provisorisk författning bör utfärdas för fördelningen av detta anslag. 1 1975/76. 1975/76: 2304 Utgångspunkterna för en liberal kulturpolitik finns formulerade i program . Där heter det bl. Ett levande och vitalt kulturliv är en omistlig del av ett mänskligare samhälle. Kulturpolitikens syfte skall vara att frigöra, stödja och utveckla individens förmåga till upplevelser och engagemang i dagens värld, med dess historiska bakgrund. Människans egen skapande förmåga, hennes förutsättningar att skapa inte blott ting utan även relationer till medmänniskorna är central. Kulturpolitiken måste präglas av vidsynthet, öppenhet och tolerans. Detta är en förutsättning för ett dynamiskt kulturliv, där det finns utrymme för såväl det traditionella som det okonventionella, det sökande och det stridande. Den måste lämna utrymme även för långtgående politiskt engagemang och samhällskritik. Alla tendenser till värdemonopolisering måste motarbetas. Mot denna bakgrund har såväl inom som utom förordat en kulturpolitik som kan sammanfattas i fyra punkter: o De kulturpolitiska insatserna bör bygga på en långtgående decentralisering och i första hand utgå från fasta lokalt eller regionalt förankrade institutioner. o Stat, landsting och kommuner måste motverka det ensidiga kulturutbud som marknadsmekanismerna kan medföra och sträva efter att garantera kulturlivets allsidighet, o Verksamheter som ligger vid sidan av de etablerade kulturinstitutionerna skall stödjas och stimuleras. 0 Det allmänna måste medverka till att ge kulturarbetare av olika slag möjlighet att arbeta under trygga ekonomiska och sociala förhållanden. 1974 presenterade regeringen ett förslag till riktlinjer och handlingsprogram för den statliga kulturpolitiken (prop. Det skulle markera att utredningarnas tid var förbi, att det var dags för konkreta insatser för att trygga ett rikt och mångfasetterat kulturliv. Tyvärr har det inte blivit så. 1974 ställdes en rad mål upp för de statliga kulturinsatserna, mål om vilka det rådde stor enighet vid riksdagsbehandlingen. Men de ekonomiska åtagandena för att ge liv och mening åt målen har varit starkt begränsade. Det är svårt att se hur de på något avgörande sätt skall kunna förändra det kulturpolitiska klimatet och öka medborgarnas möjligheter att medverka 1 kulturella aktiviteter eller ta del av det kulturella utbudet, framhöll med anledning av kulturpropositionen 1974. För att förverkliga de uppställda målen fordras under de återstående åren av treårsperioden insatser av annan storleksordning än de som föreslås. 1975/76: 2304 För dem som hoppats att de blygsamma insatserna 1974 skulle uppvägas av desto större 1975 och 1976 har regeringens kulturpropositioner inneburit nya besvikelser. Förra årets proposition behandlade framför allt litteraturen, filmen och invandrarna. Alla dessa områden hade varit föremål för omfattande och långvarigt utredningsarbete. Det fanns alltså ett väl genomarbetat material att bygga förslag på. Men det mesta av detta material lämnades obeaktat eller slussades vidare till nya utredningar. Situationen är densamma när det gäller årets proposition. Den präglas liksom sina föregångare mer av verbala än reella reformer. De fä förbättringar, t. ex. i vad gäller kulturarbetarnas villkor, som föreslås är välkomna. Men på åtskilliga punkter fordras större insatser. Kulturpolitiken inom litteraturens område skall ge fler människor möjligheter och impulser att läsa bra böcker, medverka till att trygga yttrandefriheten, bidra till ökade yttrandemöjligheter och på så sätt möjliggöra konstnärlig och kulturell förnyelse, ta till vara och levandegöra äldre tiders och andra länders litteratur och därigenom trygga den svenska litteraturens fortsatta utveckling. Detta var litteraturutredningens utgångspunkt för sitt omfattande förslag till statligt litteraturstöd. I en motion till (1975:1927) anslöt vi oss till denna grundsyn. För att kunna förverkliga den fordras att god litteratur görs tillgänglig för fler människor, dels genom att utgivningen får tillräcklig bredd, dels genom att allmänheten har möjlighet att enkelt - via lån eller köp - fä tag i bra böcker. Det förutsätter i dagens läge ett brett statligt litteraturstöd. Grunden för ett statligt litteraturstöd måste utgöras av ett generöst stöd till den nya svenska skönlitteraturen. På denna kan man sedan bygga vidare med stöd till andra former av angelägen litteratur: klassiker, översättningar av utländsk skönlitteratur, barn- och ungdomslitteratur m. m. Därför var det så allvarligt att regeringen lade fram ett så snålt och dåligt förslag till stöd åt den nya svenska skönlitteraturen. Därmed raserades hela den noga övervägda modell för en bred litteratursatsning som litteraturutredningen lagt fram. I stället för att ta fasta på dess förslag om en generell stödköpsordning valde regeringen att föreslå ett selektivt efterhandsstöd till ett 50-tal titlar . Det var glädjande att samtliga riksdagspartier tog avstånd från detta förslag. Det rådde allmän enighet både inom och utom om att ett stöd av denna begränsade omfattning och med den föreslagna konstruktionen inte skulle komma att förändra situationen för den svenska litte 1* 1975/76. 1975/76: 2304 raturutgivningen och inte stimulera förlägen att ge fler författare chansen att nå en bredare publik. beklagar vi att det inte var möjligt att samla en riksdagsmajoritet bakom kravet på en generell stödköpsordning för ny svensk skönlitteratur. Ett stöd utformat på det viset hade varit det bästa sättet att stimulera förlagen till att öka utgivningen av svensk skönlitteratur, att få dem att satsa på fler debutanter etc. Den modell för stöd till ny svensk skönlitteratur som efter lottning fastställde karakteriserades av förespråkarna som en lågprislinje. framstår det som mycket tvivelaktigt om detta varén riktig beskrivning. I propositionen nöjer sig utbildningsministern försiktigtvis med att säga att stödet konstrueras så att det också bör verka dämpande på prisutvecklingen på böcker. Det gångna årets erfarenheter visar att en snar omkonstruktion av stödet är angelägen liksom att ett större stöd fordras om inte den prisdämpande effekten skall bli symbolisk. Enligt vår mening bör efter under vilket litteraturstödet utdelats noggrant utvärdera detta och lägga fram förslag om ändringar och förbättringar. Det bör föreläggas . beslöt att stödet till översättningar av utländsk skönlitteratur skulle utformas som ett selektivt stöd till ett 60-tal titlar . Ett stöd av denna ringa omfattning är, som påpekade redan då, otillräckligt. Det är den seriösa översatta skönlitteraturen som drabbats hårdast av minskningen av bokutgivningen. har antalet utgivna översättningar minskat med . Gång på gång har från olika håll påpekats att det är oroande. 1 då internationell samverkan och förståelse för andra länders sociala och kulturella förhållanden spelar en allt större roll blir det allt färre böcker från omvärlden som når svenska läsare. Vi anser därför, liksom , att starka skäl talar för ett generellt stöd även för översättningar av utländsk skönlitteratur, t. ex. i form av en stödköpsordning. Det bör dock hållas skilt från stödet till den svenska skönlitteraturen. Vi föreslår att begär att regeringen lägger fram ett förslag om stödköpsordning för översättningar av utländsk skönlitteratur. Det är en allmän uppfattning att författare har rätt till ersättning när deras verk lånas ut på bibliotek. majoritet har höjt ersättningsbeloppet så att det ligger på en mer tillfredsställande nivå . 1975/76: 2304 Skäl kan anföras också för biblioteksersättning till förlagen. Man kan se det antingen som en ersättning för att vissa exemplar av förlagens försäljning, nämligen de som går till biblioteken, står till allmänhetens förfogande och ofta lånas ut till ett stort antal människor. Eller man kan betrakta biblioteksersättning till förlagen som en sorts stödform. Biblioteksersättningen till förlagen bör i någon form knytas till bibliotekens inköp av böcker. Man får på så sätt ett slags kvalitetsgaranti och kommer i praktiken att nästan helt stödja seriösa förlag. Man får ett beslutsfattande om stödet som är starkt decentraliserat genom att den sammanlagda effekten av inköpen från bibliotek över hela landet blir avgörande för ersättningen. Man kan vidare utan tekniska svårigheter avgränsa stödet till vissa genrer eller vidga stödet till områden som inte täcks av den stödköpsordning som utredningen förordar. Genom ett tak för högsta ersättning eller nertrappning av beloppet vid större försäljning kan man hindra att de böcker som ändå säljs bäst till biblioteken och troligen ekonomiskt klarar sig hyggligt får en alltför stor del av denna ersättning. En biblioteksersättning till förlagen kan också utformas på ett sådant sätt att den blir ett särskilt stöd till de mindre förlagen. Därigenom motverkas den nuvarande koncentrationsutvecklingen. Denna effekt kan man uppnå genom att ersättningen till förlagen på samma sätt som i fråga om författarnas ersättning betalas in till en fond. Från denna erhåller sedan förlagen ersättning enligt vissa maximi- och minimiregler. De mindre förlagen kommer då relativt sett att få en större ersättning än de större förlagen. Med hänsyn till de fördelar som en biblioteksersättning till förlagen erbjuder bör ges i uppdrag att pröva frågan och lägga fram förslag om hur en sådan ersättning bör konstrueras. En god, rikhaltig och allsidig facklitteratur är i många fall en förutsättning för en meningsfull samhälls- och kulturdebatt. Facklitteraturen är också en viktig förutsättning för undervisningen vid universitet och högskolor. har av olika skäl utgivningen av facklitteratur i stagnerat. Det kan nämnas att antalet 1974 utgivna böcker inom ämnesområdena politik, socialpolitik, juridik och ekonomi bara var hälften av motsvarande antal . Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att det samhälleliga stödet till utgivning av facklitteratur och läroböcker minskat. fanns ett särskilt anslag för läromedelsstöd även för den högre undervisningen. Detta är inkluderat i anslaget Pedagogiskt utvecklingsarbete vid universiteten m. m. har i flera avseenden riktat kritik mot universitetskanslersämbetets sätt att handlägga detta anslag. Man menar att universitetskanslersämbetet inte följt statsmakternas intentioner i fråga om avvägningen mellan anslag till pedagogisk forskning och anslag till utgivande 1975/76: 2304 Inom det här anslaget har tidigare även funnits ett stöd till bokförlag som bidrag till produktionskostnader för vissa läromedel. Detta stöd har universitetskanslersämbetet numera dragit in. Den minskade utgivningen av fack- och kurslitteratur har i särskilt hög grad drabbat de mindre ämnesområdena, men också inom populära områden såsom ekonomi, näringsliv och aktuell politik har en klar nedgång i utgivningen av fackböcker ägt rum. Detta gäller i särskilt hög grad utgivningen av s. k. pocketböcker. Vi föreslår att får i uppdrag att lägga fram förslag om utformningen och omfattningen av ett starkt utvidgat stöd till facklitteraturen. Det bör ske mot bakgrund av en kartläggning av facklitteraturens situation . Ett av litteraturutredningens förslag för att stimulera intresset för och spridningen av kvalitetslitteratur var ett massmarknadsförlag med uppgift att ge ut billiga böcker. Syftet var att ge böcker av god litterär kvalitet möjlighet att konkurrera med den s. k. kiosklitteraturen på något så när lika villkor genom att säljas till ungefär samma priser och vara minst lika tillgängliga. Böckerna skulle, tänkte sig utredningen, ges ut i serier. Två sådana föreslogs, en för vuxna och en för barn och ungdom. Antalet titlar angavs till 26 stycken och priset beräknades bli för vuxenböcker och för barn- och ungdomsböcker. Utredningen skisserade två modeller för ett massmarknadsförlag. I första hand borde branschen själv ges möjlighet att driva ett sådant i egen regi. Om det inte var möjligt borde ett speciellt förlag bildas med staten, och folkbildningsorganisationerna som ägare. Det skulle ske efter förhandlingar mellan berörda intressenter. Tanken på ett massmarknadsförlag är intressant. Det kan bidra till att öka spridningen av god litteratur och göra den till ett reellt alternativ till s. k. massmarknadslitteratur. Vi ställer oss därför i princip positiva till att ett sådant förlag bildas och att det erhåller statligt stöd. I motsats till utbildningsministern anser vi dock att ett sådant förlag bör syssla med utgivning både av vuxenlitteratur och av litteratur för barn och ungdom. En sådan utvidgning av verksamheten i förhållande till propositionen förutsätter högre anslag. Sedan närmare riktlinjer för en utgivning av barn- och ungdomslitteratur utformats av massmarknadsförlagets styrelse bör därför eventuella anslagsbehov anmälas för . Utbildningsministern har inte valt någon av de modeller för ett massmarknadsförlag som litteraturutredningen föreslog. I stället föreslås att ett sådant skall byggas upp som en del av Stiftelsen . Vi beklagar att man därigenom ställer förlag, författare och bokhandel utanför. Ett massmarknadsförlag bör enligt vår mening fungera i nära kontakt med alla berörda parter och med deras stöd. 1975/76: 2304 Förutsättningarna för det är bl. a.: o att bokförlagen får en reell representation i styrelsen för massmarknadsförlaget. Förslagsvis av antalet styrelseplatser bör besättas av företrädare för förlagen. På samma sätt bör författarna vara representerade till ungefär lika stor del, o att någon originalutgivning inte kommer i fråga. Det måste vara de vanliga bokförlagens uppgift att lansera nya titlar, och för detta får de numera visst statligt stöd. Det blir naturligtvis en orimlig obalans om staten stöder ett massmarknadsförlag som lanserar nya titlar med ett stöd per titel i storleksordningen , jämfört med ett stöd på . per titel till ett vanligt förlag. Ett sådant system skulle allvarligt rubba strukturen och särskilt skada de små förlagen, som redan nu har betydande svårigheter. Om under speciella omständigheter en originalutgivning skall ske, bör detta under inga förhållanden ske i massmarknadsförlagets egen regi utan alltid i samarbete med ett förlag som då har hand om produktion, författarkontakter osv., o att massmarknadsförlaget inte svarar för produktionen av titlar som är kontraktsbundna till vanliga förlag. Den produktionen bör helt överlåtas till ifrågavarande förlag. Över huvud taget är det rimligt och lämpligt att Litteraturfrämjandet, som skulle vara en av parterna i massmarknadsförlaget, koncentrerar sina ansträngningar på det man anser sig behärska särskilt, nämligen distributionen av böckerna. Produktionen bör i så stor utsträckning som möjligt överlämnas åt förlagen, som har speciell erfarenhet och kunnande på detta område, o att förlagens upplåtelse av kontraktsbundna titlar blir tidsbegränsad. Någon uppbyggnad av en s. k. backlist med titlar utgivna av massmarknadsförlaget bör alltså inte komma i fråga. Vilken ersättning som förlag resp. författare skall betinga sig för korttidsupplåtelse bör bli föremål för särskilda förhandlingar. Vi vill också understryka att underlaget i propositionen är ytterst bristfälligt. Några kalkyler eller beräkningar beträffande kostnader och priser redovisas inte. Överläggningar med företrädare för t. ex. bokhandeln och Pressbyrån om de problem som är förknippade med distributionen av lågprislitteratur har uppenbarligen inte heller ägt rum innan propositionen lades fram för . Inte heller tycks de överläggningar med författare och illustratörer om ersättningsfrågan som litteraturutredningen förutsatte ägt rum. Det är därför angeläget att kulturutskottet vid sin behandling av förslaget inhämtar kompletterande synpunkter och upplysningar från berörda organ och institutioner. En annan aspekt av bokdistributionen är bokhandelns situation. Det blir allt mer uppenbart, att läget för denna på många håll är ytterst besvärligt. 1975/76: 2304 Det sammanhänger med flera faktorer: den allmänna kostnadsutvecklingen, centraliseringen av läromedelsinköpen, nya distributionskanaler etc. Det har fått till resultat, att en hel del äldre boklådor läggs ner som få nya kommer till. Bokhandeln brottas också med problem att upprätthålla den bredd i sortimentet som är så viktig för en effektiv spridning av litteratur. Ett massmarknadsförlag kan komma att få ytterligare ogynnsamma konsekvenser för boklådornas möjligheter att klara sig. Det är därför viktigt att boklådornas situation med det snaraste granskas och att ett förslag till statliga stödåtgärder läggs fram för . Ett kulturvänligt klimat förutsätter inte bara frihet och öppenhet. Det kräver också generositet och stimulans i ekonomiskt avseende. Stat och kommun måste medverka till att kulturarbetarna kan arbeta under trygga ekonomiska och sociala förhållanden. Av den undersökning om kulturarbetarnas inkomster som , litteraturutredningen och låginkomstutredningen presenterade framgick klart att många kulturarbetare befinner sig i en ekonomiskt svår situation. Om man ser till medianinkomsten finner man att den för bildkonstnärer, konsthantverkare och författare låg lägre än för löntagargruppen i dess helhet. Till bilden hör också att endast en del av kulturarbetarnas inkomster härrör från direkt konstnärlig verksamhet. Materialet visar att stat och kommun måste ta på sig ett större ansvar än för att ge kulturarbetarna möjlighet att arbeta under stimulerande och meningsfulla former och kunna känna rimlig trygghet i ekonomiskt avseende. Den grundläggande principen för det allmännas engagemang för att förbättra kulturarbetarnas situation bör vara att i största möjliga utsträckning söka skapa arbetstillfällen och att ge ersättning för fullgjorda arbetsprestationer. Genom att betala generöst för de kulturella produkterna visar man att det angelägnaste i kulturpolitiskt avseende inte är att hålla kulturarbetarna ekonomiskt flytande, utan att deras insatser är viktiga och nödvändiga. Detta innebär emellertid inte att det samhälleliga stöd som utgår i form av arbetsstipendier o. d. bör försvinna. Det är tvärtom nödvändigt att stat och kommun medverkar till att göra det möjligt för kulturarbetare av skilda slag att under ekonomiskt trygga förhållanden färdigställa större verk, pröva nya uttrycksmedel osv. För kulturarbetarnas möjligheter att njuta frukterna av sitt arbete är upphovsrätten, rätten till det egna verket, av grundläggande betydelse. har radikala politiker och jurister försökt värna om denna rätt. 1975/76: 2304 Deras utgångspunkt har varit att det inte skall vara möjligt att obehörigt utnyttja det som skrivits, målats eller komponerats. Författaren, målaren eller tonkonstnären har rätt att vara med och bestämma, individuellt eller genom sin fackliga organisation eller intresseorganisation, hur hans eller hennes verk används och betalas. Detta långvariga arbete har lett till flera internationella konventioner som biträtt och till en avancerad lagstiftning inom landet. Lagarna om upphovsrätt har starkt stöd i rättsmedvetandet. 1 en del andra länder kan det förekomma piratupplagor av böcker eller reproduktioner av målningar utan att upphovsmannen får någon ersättning. Men i och många andra länder är det inte möjligt. Det vore därför en olycka för kulturlivet om upphovsrätten avskaffades. Men har man från regeringshåll börjat ifrågasätta det synsätt som bär upp upphovsrätten. I ett anförande på menade utbildningsministern, att det var ett kapitalistiskt betraktelsesätt att hävda upphovsrätten. Så länge upphovsrätten gäller, så länge existerar ingen kulturell allemansrätt, och förfoganderätten är begränsad, konstaterade han beklagande. Likartade tankegångar fördes fram av dåvarande statsrådet vid i Aalborg . Den fulla vidden av attacken mot upphovsrätten stod dock klar först i början av , då innehållet i en departementspromemoria med förslag till direktiv för översyn av upphovsrättslagstiftningen läckte ut. Om dessa direktiv följts, skulle man ha fått ett system, där man i stort sett avskaffat upphovsrätten. Felet med den nuvarande upphovsrättslagstiftningen är, enligt promemorian, att den bygger på den individualistiska principen att varje upphosvman har rätt till ersättning för utnyttjande av just sitt alster. Därför krävdes det en mer vittsyftande översyn där upphovsrätten sattes in i ett större samhälleligt och allmänt kulturpolitiskt sammanhang. Den storm av kritik som riktades mot tankegångarna i departementspromemorian från pressen, från kulturarbetarnas organisationer och - i - från företrädare tvingade de närmast ansvariga inom regeringen, utbildningsminister och statsrådet , till reträtt. Det handlade inte om att rubba upphovsrätten, förklarade man. Det gällde bara att anpassa lagstiftningen till moderna förhållanden. har de slutliga direktiven för översynen av upphovsrättslagstiftningen offentliggjorts. Dessa överensstämmer på många punkter med det förslag som blev känt i början av . Formuleringarna är visserligen i en del fall annorlunda. Men i sak torde skillnaderna vara små. Direktiven innebär inget avståndstagande från de synpunkter som framfördes i departementspromemorian utan pekar tvärtom mot samma lösningar som förordades i denna. På ett ställe i direktiven heter det t. ex. att det med hänsyn till stödet från samhällets sida till kulturell verksamhet ter sig rimligt att det upp 1975/76: 2304 10 hovsrättsliga regelsystemet utformas på ett sätt som beaktar samhällets intresse av att upphovsrätten inte lägger hinder i vägen forén önskvärd tillgång till upphovsrättsligt skyddade verk. Detta uttalande ligger helt i linje med de tankegångar om kulturell allemansrätt som utbildningsministern förde fram i sitt Brunnsvikstal. Från sida motsätter vi oss bestämt varje försök att urholka upphovsrätten. Rätten för författare, bildkonstnärer, kompositörer m. fl. att vara med och bestämma hur deras verk utnyttjas och betalas är en av grundvalarna för kulturarbetarnas ställning i samhället. Därför måste den rätten skyddas. bör uttala att den kommande översynen av upphovsrätten inte får leda till att denna urholkas.