mot · FZ02262 · 1976-01-14 00:00:00 — Motion 1975/76: 262 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:77 om avveckling av s. k. faktisk sambeskattning Man noterar givetvis med tillfredsställelse att regeringen med propositionen 1975/76:77 äntligen lägger ett förslag om avveckling av den s. k. faktiska sambeskattningen. måste man emellertid konstatera att vissa brister i förslaget bör elimineras för att verkningarna av reformen skall bli acceptabla. Tidsgräns m. m. vid de s. k. medhjälparfallen Propositionen föreslår att den årliga arbetsinsatsen bör uppgå till minst för att den faktiska sambeskattningen skall få slopas. Denna tidsgräns är - såsom också påpekats av ett flertal remissinstanser - alltför hög. Å andra sidan kan man notera att en inkomstuppdelning, baserad på mycket ringa arbetsinsatser, i normala inkomstlägen ej leder till någon skattereduktion vid tillämpning av de skatteskalor och andra skattebestämmelser som gäller för . För flertalet här aktuella småföretagare torde årsinkomsten av jordbruk eller rörelse komma att ligga i intervallet . Medhjälparfallen bör då regleras på ett sådant sätt att inte tröskeleffekterna blir alltför kraftiga. Kraftiga tröskeleffekter innebär orättvisor och frestelser på den individuella skattemoralen, eftersom man då kan känna sig frestad att töja samvetet för att klara den aktuella gränsen. Om nettoinkomsten uppgår till . blir den direkta skatten ca , om hela inkomsten beskattas hos en av makarna. Om medhjälpande make arbetat (timpriset . torde i vart fall ej vara i överkant) kan inkomsten uppdelas med exempelvis . på den ene och . på den andre maken, varigenom den direkta skatten sjunker med ca . En dylik marginaleffekt är varken acceptabel eller lämplig. Om man i stället hade såsom lägsta gräns för uppdelning av inkomsten i medhjälparfallen, skulle marginaleffekten i nyssnämnda exempel stanna vid ca , något som synes avsevärt rimligare och även rättvisare. Då skulle man även ge den hustru som bara arbetar i makens rörelse en ökad social trygghet och därmed kanske också en förbättrad självkänsla. tycker många av dessa kvinnor som sköter kontorsservicen i företaget på ett utomordentligt sätt - f. ö. kanske helt avgörande för företagets existens och konkurrenskraft - att deras arbetsinsats inte på något sätt värderas av samhället. kanske också framhållas att deltidsarbetande inom vård- och servicesektorn enligt företagna undersökningar mycket ofta arbetar . Där är det ju aldrig någon diskussion om att de inte skall taxeras individuellt för dessa inkomster. Mot denna bakgrund förefaller det ologiskt och orättvist att den som inom ett småföretag arbetar i samma omfattning skall vägras rätten till individuell beskattning. Om man över huvud taget skall ha någon nedre gräns för tidsomfattningen, bör denna inte sättas högre än . Det är ju f. ö. så att marknadsanpassad ersättning automatiskt sätter en nedre gräns för när det är lönsamt att dela upp inkomsterna mellan makarna. I normalfallen torde det röra sig om arbete inom service(detaljhandel etc.) eller kontorsområdet, där det är lätt att fastställa marknadslönen. Gemensam verksamhet m. m. I stort sett kan vi ställa oss bakom vad departementschefen och skatteutredningen uttalat beträffande definitionen av de former av näringsutövning som skall betraktas såsom gemensam verksamhet och som ger makarna rätt att relativt fritt dela upp inkomsten i relation till arbetsinsatsen. Men vi skulle dock vilja ta upp ett speciellt problem, som inte närmare synes ha beaktats eller kommenterats i detta sammanhang. Inom turistbetonade företag har vi vanligen ytterst stora svängningar i verksamheten. I de fall verksamheten inte bara bedrivs under den aktuella högsäsongen så går verksamheten på sparlåga under lågsäsongerna. Under högsäsong krävs då att alla inom företagen sätter till maximal tid för att ge godtagbar service och söka skapa de vinster som erfordras för att leva över lågsäsongerna. Vi menar att, oavsett om en av makarna kanske kan betraktas såsom huvudman för rörelsen, så skulle denna över huvud taget inte kunna överleva med mindre än att andra maken under högsäsongerna kan sätta in full arbetstid . Det är då förutsättningarna för en kontinuerlig drift skapas. Enligt vårt förmenande är det uppenbart att dessa serviceföretag av olika slag normalt bör kunna betraktas såsom gemensamt drivna, om det är fastlagt att båda makarna under högsäsong arbetar heltid i verksamheten, eftersom det är då vinsterna uppkommer. Person- och lokalkännedomen i taxeringsnämnderna torde som regel vara sådan att det knappast erbjuder några praktiska svårigheter att tillämpa en sådan regel i praktiken. Propositionens förslag beträffande avdragsreglerna för lön till heltidsstuderande barn är av så diskriminerande art att de inte kan accepteras. Det är en numera av så gott som alla accepterad uppfattning att man i all mån bör varva utbildning och arbete. Men det är uppenbart att departements chefen är av motsatt uppfattning. Vi vet ju hur de studerande vanligen med ljus och lykta söker jobb under julferierna liksom under veckosluten. Man jobbar i varuhus och affärer, på bensinstationer och biografer, kör taxi etc. Men för en jordbrukare eller annan rörelseidkare skulle det bli olämpligt och ogynnsamt att mot ersättning utnyttja sina egna barn för att när det gäller jordbrukaren kunna bereda sig själv litet ledighet från djurskötseln eller om det gäller exempelvis ägaren av en speceriaffär få hjälp med hemsändning av varor, uppläggning av varor etc. Däremot skulle vederbörande kunna använda grannens barn och få åtnjuta avdrag för aktuella löner. Dylika bestämmelser skulle strida mot sunt förnuft och det allmänna rättsmedvetandet. Vi hävdar att avdragsrätt i princip skall föreligga för lön till barn som fyllt , oavsett när arbetet utförts. Att ifrågavarande löner skall vara marknadsanpassade finner vi däremot naturligt, och vi accepterar även, när det gäller ungdomar i åldern , att inkomsterna måste uppgå till ett sådant sammanlagt belopp att skatteplikt uppkommer. Det bör ankomma på utskottet att vidtaga de ändringar av lagtexten som föranleds av ett bifall till nedan angivna yrkanden. Under hänvisning till vad vi anfört hemställs att beslutar 1. att avdragsrätt för lön till barn, som fyllt , i princip skall föreligga, oavsett när arbetet har utförts, 2. att angiven tidsgräns i § 52 för medhjälpande make skall sänkas , 3. att ge regeringen till känna vad i motionen anförts under , när det gäller företag med påtagligt säsongberoende verksamhet. () () . () () i