mot · FZ022391 · 1976-04-07 00:00:00 — Motion 1975/76: 2391 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:165 om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 1 propositionen föreslås avskaffande av isolering som disciplinär åtgärd enligt lagen om kriminalvård i anstalt. Vidare föreslås förändringar i samma lag, innebärande att det inte längre blir möjligt att hålla de intagna i avskildhet under planläggningen av behandlingen, vartill kommer vissa andra begränsningar i möjligheterna att hålla intagna i avskildhet. Från vpk har vid upprepade tillfällen framförts krav om att avskaffa möjligheterna att använda sig av isolering av de intagna inom kriminalvården. Det har då gällt inte bara isolering som disciplinär bestraffning, utan även andra former av isolering i samband med behandlingsplanering, disciplinär utredning m. m. I den följande motionen upprepas dessa krav. 1 sammanhanget används två olika begrepp, dels isolering, dels "hålla i avskildhet. De båda begreppen används i olika sammanhang, men den konkreta innebörden för den intagne torde vara densamma om han är "isolerad eller avskild. 1 propositionen sägs bl. Det är tydligt att risken för att intagna skall få fysiska eller psykiska men av att hållas i avskildhet från andra intagna är en omständighet som väger tungt vid överväganden om sådana åtgärders berättigande i olika situationer. bör framhållas att omfattningen av dessa risker och deras karaktär inte är helt kända. Det måste antas att risk för negativa verkningar uppträder främst i fall då avskildheten innebär en sträng isolering och att risken således är mindre när avskildheten äger rum i lättare former. Den slutsats som i propositionen dras av detta resonemang är att man kan behålla isolering som behandlingsmetod, om man gör den mindre sträng och i vissa avseenden förkortar isoleringstiderna. Men vad som sägs i det refererade stycket är att isolering medför risk för fysiska och psykiska skador och att det är osäkert hur stora dessa skador verkligen blir. Därtill läggs en from förhoppning om att skadorna inte skall bli så stora vid mindre sträng isolering. Även om denna förhoppning sannolikt inte saknar grund, måste man konstatera att isolering för med sig stora skaderisker, och varje gång man beslutar om eller medverkar till att en intagen isoleras, utsättes den intagne för skaderisker, vilkas totala omfattning är okända. I 18 § Kval finns bestämmelser om att den intagne på egen begäran kan hållas i avskildhet från övriga intagna. Möjligheten utnyttjas i första hand när det uppstår konflikter mellan intagna. Det är här viktigt att klargöra 1 1975 / 76. att orsakerna till dessa konflikter är att finna i den pressande anstaltsmiljön, som dels verkar konfliktskapande, dels motverkar normala former för konfliktlösning vilka finns ute i samhället. Det är otillständigt att det existerar förhållanden på kriminalvårdens anstalter, som har som följd att en mycket stor del av de intagna (närmare 700 ) för längre eller kortare perioder föredrar att hållas i avskildhet framför att ta del av den sociala gemenskap som trots allt kan finnas bland de intagna. Det är inte rimligt att konservera dessa förhållanden genom att bevara bestämmelserna i 18 $. 1 stället måste kraftfulla åtgärder sättas in för att förbättra fängelsemiljön, dels för att motverka den här typen av konflikter mellan intagna, dels för att möjliggöra naturliga sociala former för konfliktlösning. För behandlingsutredning kan enligt 19 § Kval den intagne hållas i avskildhet. I propositionen föreslås denna möjlighet bli upphävd, bl. a. beroende på att den knappast längre tillämpas. I 20 § Kval anges olika förhållanden (hänsyn till rikets säkerhet, risk för egen eller andras säkerhet eller skadegörelse, menligt inflytande på andra intagna och rymningsbenägenhet) som utgör motiv för isolering. Här anges inga tidsbegränsningar, inte heller några begränsningar i upprepningen av sådana här åtgärder. Den enda begränsning som anges i lagen är i 21 §, där det heter att den intagne skall erhålla sådan lättnad i avskildhet som kan ske utan olägenhet. I praktiken kommer detta att innebära att isoleringsstraffet även i fortsättningen kommer att finnas kvar inom kriminalvården, trots att det utmönstras som disciplinär bestraffning enligt 47 § Kval. För den isolerade är det fullkomligt egalt vilket lagrum som ligger till grund för hans isolering. 1 propositionens förslag till förändring av 23 ij Kval föreslås en skärpning och en försämring av de intagnas förhållanden. Den tidigare skrivningen innebar att en intagen kunde hållas avskild på grund av våldsamt uppträdande. föreslås bestämmelsen utvidgad till att gälla även personer som är påverkade av alkohol eller andra berusningsmedel och till följd därav kan befaras störa ordningen. Det är möjligt att detta skall ses som ett tafatt försök att möta de ökade problemen med alkohol och narkotika på kriminalvårdens anstalter. Det borde stå klart att dessa förhållanden borde ses som brister hos anstaltssystemet och inte hos de enskilda intagna och därför inte mötas med ökad repression utan med sådana åtgärder att den intagne trots tvånget upplever att han under anstaltsvistelsen kan få ut någonting av mening-studier eller yrkesutbildning för att ta ett par exempel. 1 23 S mjukar man också enligt propositionen upp bestämmelsen om läkarundersökning av den som isolerats på grund av våldsamt uppträdande eller berusning. Sådan undersökning skall enligt förslaget inte vara nödvändig. Oavsett denna paragraf torde det stå fullkomligt klart att anstalten har det fulla medicinska ansvaret för de intagna. I det förslag till utformning av 47 $ Kval som ges i propositionen upphävs möjligheten att använda isolering som disciplinär bestraffning. Kvar finns bestämmelserna om att kunna tilldela den intagne varning eller att , , ej skall inräknas i verkställighetstiden. Denna konstruktion innebär att förlängningen visserligen inte påverkar tiden för villkorlig frigivning men icke desto mindre kommer att påverka den totala strafftiden - enligt följdbestämmelse i 49 § med maximalt . Denna bestämmelse måste ses mot bakgrunden av det slutna sociala system som anstalten utgör och den uppdelning i bevakare och bevakade (tvingande och tvingade) som karakteriserar detta system, ett förhållande som utgör källan till ofta uppträdande provokationer och motprovokationer mellan personal och intagna, och där det inte finns någon instans som i realiteten kan tillvarata de intagnas rätts intressen inom systemet. Dessa förhållanden gör att förslaget till utformning av 47 § måste avvisas. 1 propositionen föreslås en utformning av 50 S Kval som innebär en begränsning av möjligheterna att använda isolering i samband med utredning av disciplinärende. Det är ett steg i rätt riktning, men enligt vår uppfattning helt otillräckligt. Vi kan inte acceptera den syn som innebär att utredningar om eventuella disciplinbrott betraktas som mer betydelsefulla än de intagnas fysiska och psykiska hälsa. Vpk vänder sig således emot användning av isolering även i dessa sammanhang och anser att fängelsesystemet måste förändras mot öppnare sociala system, där de intagna ges större möjligheter att bygga upp och bevara en integritet och åstadkomma en rehabilitering. Därvid skulle antalet disciplinbrott minska, liksom behovet av att utreda disciplinbrott. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att med godkännande av regeringens förslag i övrigt, 18, 19, 20, 21, 23, 47, 48, 49, 50, 51 och 61 upphör att gälla, innebärande att isoleringsstraffet i dess olika former avskaffas, och att regeringens förslag till ändringar i anförda paragrafer således avslås. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i