mot · FZ022180 · 1976-02-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 2180 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:89 om lärarutbildningens dimensionering och lokalisering m. m. I propositionen 1975:89 föreslås bl. a. att nuvarande praktisk-pedagogisk ämneslärarutbildning i , och skall upphöra. Denna utbildning skall enligt propositionen i fortsättningen koncentreras till lärarhögskolorna i , , , , och . Utbildningen i , och har kunnat meddelas under de gynnsamma betingelser som erfarenhetsmässigt uppnås vid små utbildningsenheter. Detta gäller såväl elevernas sociala situation som undervisningens planering och genomförande. Ämneslärarutbildningen på de tre filialorterna har kunnat bedrivas med en flexibilitet som är väl lämpad för den nya högskolan, där dimensioneringen skall anpassas till arbetsmarknadens behov. På filialorterna finns det endast enstaka fasta tjänster, som regel en utbildningsledare, medan övrig berörd personal - handledare och lektorer - främst rekryteras bland kommunalt anställda lärare. Detta system har inneburit att lärarutbildare kunnat återgå till sina tjänster vid det kommunala skolväsendet när underlaget av lärarkandidater minskat eller upphört. Propositionen föreslår att minst 30 lärarkandidater skall antas per termin för att man skall kunna få en fungerande organisation. antas 15 kandidater på filialorterna. Även om utbildningen bevisligen kunnat bedrivas med tillfredsställande resultat med detta antal kandidater, torde det vara lämpligt att ha 30 platser som lägsta tal. Om dessa platser avdelades till filialorterna från totalsumman 1 035, torde ingen större skada vara skedd. I propositionen sägs det visserligen att en sådan utveckling skulle drabba de stora högskolorna negativt. Man skall emellertid då komma ihåg att det innevarande läsår utbildas 1 150 kandidater - filialerna inräknade -, varför det är svårt att se att konsekvenserna kan bli betydande för de stora enheterna vid en ökning från 15 till 30 på tre platser. Det är även svårt att acceptera uppfattningen i propositionen att ett ökat antal platser på filialorterna skall medföra en avsevärd ökning av resurserna där i form av fasta tjänster och utbildningskansli. Filialorterna utbildade åren omkring 1970 betydligt fler kandidater än 30, utan att det ansågs nödvändigt med en organisation av det slag som skisseras i propositionen. Det är ju f. ö., som ovan nämnts, just flexibiliteten i konstruktionen av utbildningen på filialorterna, som möjliggör en anpassning till de svängningar i efterfrågan på lärare som man enligt propositionen har anledning förmoda skall inträffa även i fortsättningen. Förutom att en väl fungerande organisation hotas är tanken att centralisera högre utbildning på det sätt som föreslås i propositionen inte i linje med tidigare beslut av i lokaliseringsfrågor. Den som antas till ämneslärarutbildning vid en filialort kommer att tvingas flytta för att kunna fullgöra hela sin utbildning. Bortsett från de sociala problem som en sådan flyttning kan medföra kan det ifrågasättas om detta förfaringssätt är lämpligt från arbetsmarknadssynpunkt. Vi tänker då på det fenomen som beskrivs i propositionen och som innebär att det på lärararbetsmarknaden finns både över- och underskott på behöriga lärare. Överskottet finns just på de platser dit en ytterligare koncentration av utbildningen föreslås ske, och det orsakas oftast av att kandidater genom familjebildning, bostadsanskaffning m. m. knyts till utbildningsorten. Det är uppenbart att propositionen inte bidrar till att lösa detta problem. Även i ett annat avseende avviker propositionen från tidigare riksdagsbeslut. antog vårsessionen 1975 följande uttalande av departementschefen i propositionen 1975:9: En viktig uppgift i inledningsskedet blir att förnya och utveckla utbildningsutbudet på de utbyggnadsorter som f. n. har ett förhållandevis brett utbud av utbildning inom de filosofiska fakulteternas område, dvs. och de tre filialorterna. Det gäller här att utnyttja de befintliga resurserna, men viss komplettering kan bli nödvändig för att den önskvärda förnyelsen skall kunna förverkligas . Självfallet skall den utbildning som redan finns på berörda orter utvecklas och de resurser som är anvisade för den utnyttjas på ett tillfredsställande sätt. Jag ansluter mig till U 68-beredningens bedömning att som en förutsättning för den fortsatta utbyggnaden bör gälla att befintliga resurser för högskoleutbildning skall utnyttjas effektivt och att investeringar som gjorts för utbildning och forskning inte får äventyras . Flera remissinstanser har påpekat att det faktum att , och har universitetsfilialer skapar en speciell situation som måste beaktas. Statskontoret anser att en indragning av ämneslärarutbildningen kan äventyra den utbyggnad som redan skett på dessa platser. Detta förhållande är inte minst betänkligt. I praktiken kommer inte bara två terminers praktiskpedagogisk utbildning att beröras av förslaget utan förmodligen hela åttaterminersutbildningen av ämneslärare, och detta för ett förhållandevis stort antal elever. Genom sådana konsekvenser kommer många ämnen, inte minst på den humanistiska sidan, att få en betydande minskning av elevantalet. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att intagning till ämneslärarutbildningens praktisk-pedagogiska del sker även till , och i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()