mot · FZ021923 · 1976-01-23 00:00:00 — Motion 1975/76: 1923 av m. fl. beslut om en ny bostadspolitik markerar en viktig utvecklingsfas i arbetet på att bereda människorna tillgång till bra bostäder i goda miljöer och till en rimlig kostnad. De sociala och miljöpolitiska aspekterna i en solidarisk bostadspolitik fördes nu på allvar i centrum. , som ensamt drivit kravet om att miljöaspekterna skall utpekas som centrala för bostadspolitiken, hälsade den inriktningen med tillfredsställelse. Ambitionen i bostadspolitiken har förskjutits från en kvantitativ inriktning till en ökad betoning av de kvalitativa aspekterna på boendet. När människors behov och önskemål får komma till uttryck har det lett till att andelen småhus i nyproduktionen ökat från till nuvarande . Enligt mening är det viktigt att bostadspolitiken även kan utvecklas med en ökad betoning av de sociala och miljömässiga aspekterna och med ett ökat beaktande av människornas egna prioriteringar och önskemål i vad gäller boendeform, bostadsstandard och boendemiljö. Detta kan åstadkommas genom att förstärka de ekonomiskt svaga familjernas, särskilt barnfamiljernas, situation, genom att förstärka demokratin i planeringsprocessen och i boendet samt genom att upprätthålla en avvägning mellan flerfamiljshus och småhus som överensstämmer med befolkningens efterfrågan. Även om bostadspolitiken numera fått en mer kvalitativ inriktning återstår ett betydande reformbehov. Det är viktigt att bostadsområden, såväl befintliga som nya, utvecklas utifrån en totalsyn på boendemiljön. Bostäder, arbete och service måste samplaneras och integreras på ett bättre sätt än . Det gäller att skapa fullvärdiga miljöer, tillgängliga för alla människor oberoende av ålder och ekonomisk eller social situation. Det bostadspolitiska reformarbetet bör inriktas på att ge människor likvärdiga möjligheter att tillgodose sitt bostadsbehov, att förstärka de boendes inflytande över sin lokala miljö, att skapa mer fullvärdiga boendemiljöer, att dämpa boendekostnadsutvecklingen samt att nå en ökad integration mellan olika boendeformer och mellan människor med olika social bakgrund. Förbättringslån utgår i huvudsak för förbättringar av bostäder för personer som har fyllt , för förtidspensionärer och handikappade. 1 1975/76. tefritt och stående intill ett belopp av . per lägenhet i en- eller tvåfamiljshus, som bebos av låntagaren, och intill ett belopp av . i övriga fall. Den räntefria stående delen avskrivs i normalfallet vanligen . Förbättringslånen haren stor bostadssocial betydelse. De möjliggör sådana förbättringar av bostäder som är nödvändiga för att äldre och handikappade skall kunna bo kvar i sina hem och i sin bygd. Grundtanken var, när stödet infördes, att smärre förbättringar av mera temporär natur skall möjliggöras. Särskilt stor betydelse har lånen för det äldre fastighetsbeståndet på landsbygden. Mot bakgrund av den förändrade inriktningen hos bostadspolitiken i övrigt finns det anledning att se över villkoren för förbättringslånen och utveckla denna låneforms sociala och bostadspolitiska effekt. Genom att höja beloppsgränsen för ränte- och amorteringsfrihet skulle mera omfattande förbättrings- och upprustningsåtgärder kunna komma till stånd. Många äldres bostadsförhållanden skulle då genomgå en mera radikal förbättring. Trycket på andra insatser för åldringar skulle därmed minska. De äldre skulle ges goda möjligheter att bo kvar i sin miljö - men i en väsentligt förbättrad bostad. En uppräkning av gränsen för ränte-och amorteringsfrihet måste kombineras med andra åtgärder för att inte värdeökningen på fastigheten skall tillfalla enskild person. Främst bör det ske genom att tiden för avskrivning av lånen förlängs. Särskilt bör detta ske när förbättringen är av mera omfattande natur. I avvaktan på en mera omfattande översyn av förbättringslåneverksamheten bör de olika gränserna inom systemet återställas till realvärde i enlighet med förslag. Maximibeloppet för räntefria förbättringslån bör höjas från . Motsvarande förändringar bör göras beträffande de särskilda regler som gäller för samer i de fyra nordligaste länen. Inkomstgränserna bör höjas med . till 20 000 för ogifta och till . Många människor lever i torftiga boendemiljöer. Det är hårdexploaterade bostadsområden med otillräcklig social och annan service och med få arbetsplatser. Dessa områden har i hög grad planerats och projekterats i då miljöfrågorna inte hade särskilt hög prioritet inom bostadspolitiken. Den tekniska kvaliteten på själva bostaden är dock i allmänhet mycket god. För att komplettera dessa boendemiljöer utgår ett särskilt statsbidrag, vilket beslutades . Bidrag kan utgå till kommuner eller bostadsföretag för en rad olika miljöförbättrande insatser. Bidrag utgår med högst av kostnaden, dock i regel motsvarande högst . Utgår bidraget i kombination med bostadslån minskas låneunderlaget med två gånger det utgående bidraget. Erfarenheterna av bidragsverksamheten är begränsad. Vår bedömning är att det finns ett mycket stort behov av statliga insatser på detta område. Det är ett viktigt led i en solidarisk bostadspolitik. Vi har för innevarande budgetår begärt att anslaget räknas upp från 30 till 50 milj. kr. Många av bostäderna i torftiga miljöer ägs av kommunala bostadsföretag med betydande ekonomiska problem. Det är i och för sig inte förvånande. Företagens ekonomiska situation är bl. a. beroende av det hyresmotstånd de har att arbeta med. Att vederbörande kommun dessutom ofta har en svag ekonomi omöjliggör kommunala insatser av större betydelse. Den beskrivna situationen har betydelse när det gäller möjligheten att utnyttja det statliga boendemiljöbidraget. Där det största behovet av insatser finns har bostadsföretag och kommun de sämsta förutsättningarna att satsa sin del i förbättringsåtgärden. De regler som gäller för reducering av låneunderlaget accentuerar detta förhållande. Enligt vår mening är det rimligt att bidragsreglerna förändras så att låneunderlaget reduceras endast med det belopp som motsvarar bidraget. Därmed likställs reglerna med vad som gäller för andra lån, vilka kombineras med bidrag. Mot bakgrund av det stora behov av insatser i färdigbyggda områden och med beaktande av kommunernas och bostadsföretagens ekonomiska situation innebär inte statsbidragen för miljöförbättringar alltid en möjlighet till insatser. Av denna anledning bör även en möjlighet öppnas för lån ur bostadslåneformen för miljöförbättrande åtgärder. Härigenom kan dessa områdens attraktivitet snabbt förbättras. Miljölån bör kunna utgå såväl för de ändamål till vilka statsbidrag kan utgå som för t. ex. sammanslagning av lägenheter. Det är viktigt att miljölånen får en sådan utformning att de stimulerar företagen till verkningsfulla insatser. En konstruktion motsvarande den som gäller för lån ur marklånefonden kan därvid vara lämplig. Lånen bör vara tioåriga med möjlighet till amorteringsfrihet . Med de möjligheter till lån och bidrag vi förordar kan verksamheten intensifieras. Det är emellertid svårt att nu bedöma medelsåtgången för bidragsverksamheten. Om så är nödvändigt bör ytterligare medel anvisas på tilläggsstat. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att ansluta sig till de riktlinjer för det bostadspolitiska reformarbetet som anges i motionen, 2. att maximibeloppet för räntefria förbättringslån höjs till , 3. att inkomstgränserna för räntefria förbättringslån höjs till . för ensamstående och . 4. att hos regeringen begära en översyn av förbättringslåneverksamheten i enlighet med vad som angivits i motionen, 5. att medge de förändringar i bidragsreglerna för bidrag till förbättring av boendemiljön som angivits i motionen. () () () i Lane-Herrestad () i Glömminge