mot · G00221 · 1976-11-26 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:33 om fortsatt giltighet av lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall tillsatte den dåvarande socialdemokratiska regeringen en kommission under ledning av dåvarande statsrådet . Kommissionens uppgift var att överväga vilka åtgärder som borde vidtas för att förebygga politiska våldsdåd i med internationell anknytning. överlämnade kommissionen sin rapport, vilken mynnade ut i förslaget till den s. k. terroristlagen. antog en sådan lag. Förslaget väckte från början stark kritik, bl. a. från liberalt håll. Kritiken har främst gällt att man i lagen frångått den självklara principen om individuell ansvarighet och den i övrig svensk lagstiftning upprätthållna principen om att misstanke om brott eller förberedelse därtill måste föreligga innan så integritetskränkande spaningsåtgärder som telefonavlyssning och brevkontroll tillgrips. Dessutom har lagen kritiserats för att den genom sin uppbyggnad diskriminerar utländska medborgare. ställde sig högsta beslutande organ - landsmötet - bakom kravet på terroristlagens avskaffande. föreslog den dåvarande regeringen att terroristlagen skulle delas upp i två lagar - en permanent och en tidsbegränsad. Bestämmelserna om avvisning, utvisning m. m. infördes i utlänningslagen, medan bestämmelserna om telefonavlyssning m. m. fick en särskild lag, den s. k. spaningslagen, vilken föreslogs gälla i taget. biföll propositionen och ändringarna trädde i kraft . med denna uppspjälkning av terroristlagstiftningen genomfördes förbättringar. Principen om individuell ansvarighet skrevs i huvudsak in i utlänningslagen och därmed indirekt i spaningslagen. Viktiga delar av orsakerna till kritik undanröjdes därmed. Dock fick lagtexten på en punkt en sådan utformning, att man med fog kunde ifrågasätta om inte lagen kunde tillämpas på ett från rättssäkerhetssynpunkt otillfredsställande sätt. Detta påpekades också i en motion av (), och från riksdagsledamöter framfördes krav på en precisering av lagtexten på denna punkt, så att en alltför vidsträckt tillämpning inte skulle vara möjlig. I den nämnda motionen framfördes också krav på att systemet med en särskild förteckning över presumtiva terrorister skulle avvecklas. Motionären hänvisade därvid till att ansåg systemet obehövligt. Vidare hävdades i motionen att man borde eftersträva en sådan ordning för telefonavlyssning, att samma regler 1 1976/77. skulle gälla för utlänningar som vistades i som för svenska medborgare. Ytterligare ett förslag från motionären var att den luddiga formuleringen i förslaget till spaningslag om att bl. a. telefonavlyssning och brevkontroll skulle kunna få tillgripas för att undersöka om en terroristgrupp planlägger åtgärd som utgör hot mot allmän ordning och säkerhet skulle ersättas med en mer preciserad skrivning. Motionären vann inte gehör. lade dock den dåvarande regeringen fram en proposition om nya regler för telefonavlyssning. I detta förslag togs också upp vissa förändringar i spaningslagen, däribland den av () förordade uppstramningen av lagtexten. Denna proposition behandlas av . I övrigt innehåller telefonavlyssningspropositionen flera förbättringar från rättssäkerhetssynpunkt, bl. a. ett förslag om s. k. gode män, som skall ha i uppgift att företräda den mot vilken telefonavlyssning begärs. Dessa regler föreslås också gälla de av spaningslagen berörda. Här måste dock understrykas att för samtliga andra brott för vilka telefonavlyssning kan tillgripas föreslås enligt propositionen gälla att skälig misstanke måste vara för handen. Spaningslagen är det enda undantaget från denna princip. Även om - vilket förefaller sannolikt - skulle anta de i telefonavlyssningspropositionen föreslagna förbättringarna i spaningslagen, kommer det även i fortsättningen att räcka med rekvisitet synes det vara av betydelse för att utröna huruvida organisation eller grupp som avses planlägger eller förbereder gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften för att bl. a. husrannsakan skall få tillgripas. Om dessutom synnerliga skäl föreligger får också efter beslut av telefonavlyssning och brevkontroll tillgripas. Och detta utan att den avlyssnade skäligen misstänks för brott, försök eller förberedelse för brott. I den nu föreliggande propositionen om förlängning av spaningslagen för förespråkas ytterligare en förbättring av resterna av den gamla terroristlagen. 1 föredragandens överväganden, till vilka regeringen ansluter sig, sägs bestämmelserna i 20 § UtlL får enligt min mening inte tillämpas så att man frångår kravet på att den berörda personen är farlig. Därefter konstateras att det inte är uteslutet att detta ställningstagande tydligare skulle kunna framgå i lagtexten än vad som är fallet, och regeringen pekar på att en sådan förbättring ligger inom ramen för utlänningskommittén att pröva. Det är beklagligt att regeringen inte gett kommittén i uppdrag att behandla den nämnda frågan i förtur. När denna önskvärda precisering av utlänningslagen görs, kommer principen om individuell ansvarighet helt och fullt gälla på denna punkt. De resterande delama av den gamla terroristlagen kan sägas bestå av den speciella listan över terrorister och den med denna förenade avvis ningsmöjligheten, utvisningsmöjligheten samt bestämmelserna om tvångsåtgärder i spaningssyfte mot de terrorister som av humanitära skäl tillåts stanna i . , som måste anses mest kvalificerad att bedöma tilllämpningen av listsystemet och avlyssningarna, anser att listorna är verkningslösa. Vi delar den uppfattningen. Denna rest av terroristlagen bör kunna I vad slutligen gäller spaningslagen med dess möjlighet att tillgripa telefonavlyssning, utan att skälig misstanke föreligger, har den enligt regeringsskrivelsen tillämpats i två fall sedan terroristlagens tillkomst 1973. Att döma av skrivelsen och tidigare redovisningar utan något resultat. Lagens brottsförebyggande värde torde därför kunna starkt ifrågasättas. Till detta kan läggas att riksåklagaren i tidigare remissvar framfört uppfattningen att dessa bestämmelser bör kunna upphävas utan att effektiviteten i det brottsförebyggande arbetet går förlorat. Detta riksåklagarens ställningstagande bör enligt vår mening tillmätas stor betydelse vid bedömningen av spaningslagens värde. Den ursprungliga terroristlagen har under hela sin existens starkt kritiserats från liberalt håll. Innebörden i denna kritik har på väsentliga punkter tillgodosetts. Den rest av terroristlagen som läggs fram i form av spaningslagen är långt mindre betänklig från principiell synpunkt än tidigare lagstiftning. Dock kvarstår starka skäl att avvisa lagen. Principen att en individ som utsätts för spaningsåtgärder eller rättsliga åtgärder skall vara misstänkt för att ha begått eller planlägger ett brott är fortfarande alltför vagt uttryckt i lagen i och med att det även i fortsättningen räcker med rekvisitet finnes det vara av betydelse för att utröna huruvida organisation eller grupp som avses planlägga eller förbereder gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften för att bl. a. husrannsakan skall få tillgripas. Vidare riktar sig lagen mot utlänningar som tillhör organisationer och som deltar mer aktivt i organisationens verksamhet - oavsett om den individuelle utlänningen är misstänkt för brott eller förberedelse till brott eller inte. Lagen har väckt stor oro i invandrarkretsar i . Spaningslagen innebär ett moment av diskriminering av utländska medborgare genom att olika telefonavlyssningsregler används för utländska och svenska terrorister. har tidigare på goda grunder framfört remisskritik på dessa punkter. Ingenting tyder på att lagen haft åsyftad effekt. Den lista på terrorhandlingar som propositionen presenterar ger ett allvarligt belägg för hur vanligt terror blivit som politiskt kampmedel. är djupt oroande. står det klart att de terrorhandlingar som skett i inte på något sätt kunnat hindras eller förebyggas med hjälp av terroristlagen. Spaningslagen och dess föregångare terroristlagen har uppenbarligen tillämpats med stor restriktivitet i vad gäller de särskilda spaningsåtgärderna. Det är icke desto mindre av betydande värde att vi inte i svensk lagstiftning bibehåller bestämmelser som i eventuella krislägen kan tillämpas mer vidlyftigt och som i värsta fall kan användas som prejudikat för att urholka rättssäkerheten och skyddet för den personliga integriteten även i annan lagstiftning. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att avslå regeringens proposition 1976/77:33 om fortsatt giltighet av lagen om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall. HANS () PER ()