mot · FZ022332 · 1976-03-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:131 om statligt stöd till dagspressen är omistliga i en demokrati. Tidningarna skall inte vara megafoner för mäktiga intressen. De skall övervaka överheten. Det blir allt viktigare i av stora enheter och sammanvävning av makteliter. Fnligt vår liberala grundsyn skall staten garantera massmediernas frihet och mångfald, inte styra medierna. Vi är för ett presstöd som förhindrar pressdöd. Vi är mot annonsskatten som gröper ur tidningarnas ekonomi. Ekonomiskt starka tidningar behövs. När tidningarna får sin ekonomi pressad går det ut över material som är viktigt för information och debatt. Genom generella reformer bör statsmakterna skapa ett klimat som är gynnsamt för det tryckta ordet. Annonsskatten bör avskaffas och samdistributionsrabatten ökas. Men det behövs också selektivt presstöd för att garantera pressens mångfald. Det bör så långt möjligt bygga på automatiskt verkande regler. Vi accepterar i huvudsak regeringens förslag till utbyggt produktionsstöd. När produktionsstödet växer får det återverkningar på konkurrensförhållandena. som befinner sig i en konkurrenssituation måste kunna få presstöd. De s. k. utvecklingsbidragen för bl. a. sådana tidningar bör räknas upp i förhållande till regeringens förslag. Annonssamverkan mellan tidningar är och bör vara tidningarnas ensak. Vi avvisar förslaget om särskilda bidrag för annonssamverkan. Tidningar som uppfyller kraven på produktionsbidrag bör få detta oavsett vilket språk de utges på. Att nyhetstidningar för minoriteter och invandrare, som t. ex. och Finn Sanomat, inte får presstöd är en upprörande diskriminering. Det är olämpligt att statsmakterna på punkt efter punkt gör skillnad mellan olika slag av veckotidningar och att denna skillnad nu förstärks. Tryckfrihetsrättslig expertis bör få göra en särskild granskning av pressstödet från tryckfrihetssynpunkt. Den tryckfrihetsrättsliga granskningen bör omfatta också de indirekta skatter som belastar tidningar och tidskrifter. Massmedierna har en rad viktiga uppgifter. De skall erbjuda människor information, kultur och förströelse. De flesta människor i tillbringar 1 1975/76. med att läsa tidningar, lyssna på radio eller titta på TV. Massmedierna har ett stort ansvar som förmedlare av kunskap om verkligheten, opinioner, kultur, känsloupplevelser och underhållning. Medborgarna har rätt till mångsidig och korrekt information. Det är massmediernas ansvar att garantera den rätten. Det finns - också i pressutredningen och i regeringens proposition - en tendens att betrakta pressens roll alltför snävt. Den ses ofta ur ensidigt partipolitisk synvinkel. Dagstidningarnas uppgift som nyhets- och annonsorgan, som förmedlare av kultur, förströelse, familjenytt och sportmaterial finns inte alls med i bedömningen, inte heller deras viktiga roll som uttryck för lokala och regionala opinioner. Massmedierna har alltså en rad väsentliga funktioner. Om inte massmedierna gav gemensamhetsupplevelser, skulle livet bli fattigare. Om inte massmedierna gav en riktig och mångsidig information, skulle den demokratiska processen försvåras. Men tryckfriheten får inte göras beroende av hur massmedierna utövar sina samhällsfunktioner. Yttrandefriheten får inte inskränkas på grundval av statliga bedömningar av hur väl massmedierna fyller sina samhällsuppgifter. Enligt liberal uppfattning har massmedierna i en demokrati en unik uppgift: att övervaka överheten. Den viktigaste uppgiften för ett liberalt parti är här att skydda massmedierna mot överhetssamhällets försök att kontrollera medierna. Staten skall garantera massmediernas frihet och mångfald, inte styra medierna. Genom att så långt som möjligt stå fria från etablerade intressen, genom att självständigt och kritiskt förmedla nyheter ger massmedierna medborgarna möjligheter att själva ta ställning. Att kritiskt granska överheten handlar inte bara om ledarsidor och opinionsbildande avdelningar. Genom mediernas mångfald kan olika nyhetsvärderingar och skilda verklighetsbeskrivningar komma fram. Hade vi bara en enda tidning, ett enda nyhetsprogram i TV, skulle nyhetsförmedlingen bli ensidig. När flera människor väljer och vrakar bland nyheterna är det mindre risk för att etablerade åsikter om vad som är väsentligt styr vad medborgarna får veta. Olika åsiktsriktningar måste alltid få möjlighet att framträda. Därför är det viktigt att tidningarna står öppna för debatt men också att det finns möjligheter för grupper, organisationer eller privatpersoner att skapa sig egna språkrör. En statlig etableringskontroll för tidningar strider mot yttrandefriheten. Det finns tendenser till ökad slutenhet i . För medborgarna blir samhället alltmer ogenomskinligt och svåröverskådligt. De allt större enheterna leder till mer komplicerade beslutsprocesser, som medborgarna formell öppenhet till trots - har svårt att få insyn i. De stora organisationerna blir allt större och allt starkare. Företag slås ihop, och de stora bolagen dominerar alltmer. Med statliga representanter i företagens styrelser hotar allt fler beslut att fattas i slutna rum och utan insyn. 1 en sådan situation är det speciellt viktigt att massmedierna står fria att få fram obekväm information. De skall inte vara redskap för mäktiga intressen. Självständiga massmedier är nödvändiga för demokratisk vitalitet. Regler för massmedierna måste utformas så, att de garanterar mediernas frihet även i tider av yttre tryck. Också under kris-och krigstid måste medierna vara oberoende. Det är då friheten sätts på prov. Det är då den är allra mest nödvändig. I socialdemokratisk argumentering talas det ofta om vilka intressen olika uppfattningar representerar - i stället för om vilken saklig tyngd som ligger i argumenten. Om de meningar som förs fram i debatten endast skulle bedömas efter det antal personer som står bakom dem, skulle samhällsdebatten förtvina. Ett argument har sitt värde, oavsett hur många som för fram det. De politiska besluten skall vara representativa, inte åsikterna i debatten. Just genom att små grupper, udda ståndpunkter, nya skäl kan göra sig hörda utvecklas det fria samhället. Den som ser tidningar som megafoner för partier och grupper -inte som självständiga opinionsbildare - hamnar lätt i uppfattningen att en press som är oberoende av partier och statsmakt skulle vara mindre väsentlig i en demokrati. Den socialdemokratiska massmediesynen står i skarp kontrast till den liberala. För liberalen ligger det ett värde i att pressen står fri även gentemot den demokratiskt valda makten. All makt kan missbrukas, alla makthavare kan bli pampar. Därför måste överhetens övervakare stå fria från olika maktcentra. Massmediernas frihet hotas också av konservativa förslag om lag mot s. k. ekonomiskt förtal. En sådan lag skulle beskära möjligheterna till kritisk information om varor och tjänster. I 42 av 70 tidningsområden finns bara en enda tidning. Tidningsdöden har härjat , och endast ett omfattande system av statliga subventioner har gjort det möjligt för en rad tidningar att fortsätta att utkomma. Medborgarna har rätt till allsidig information. De har rätt till en mångfald i tidningsutbudet som gör det möjligt att välja den tidning som passar dem bäst. För ett vitalt samhälle är det nödvändigt att den verklighetsbild som ges i massmedia inte blir förenklad eller ensidig. Därför är det viktigt att det finns många olika tidningar med olika ägarformer och olika inriktning. Tidningarna måste ha så goda ekonomiska resurser att de kan bedriva en kvalitativ journalistik. Inte minst utlandsbevakning och uppsökande reportage kräver stora ekonomiska insatser. Pressdöden innebär dock inte nödvändigtvis att läsaren har fått mindre 1# 1975/76. Att bo i en kommun där endast en dagstidning utges innebär ju numera inte att läsaren är helt hänvisad till denna. I brevlådan får man - om man så vill - tidningar från grannstaden eller från något annat håll i landet. I kioskerna säljs också tidningar från närbelägna orter. når ut till hela landet. 1 jämförelse med perioden före har den enskilde läsaren långt större möjligheter att välja mellan olika informationskällor: bättre distribution av tidningar och tidskrifter, två TV-kanaler och tre radiokanaler har inneburit kraftigt ökad valfrihet. Till detta kommer att tidningarna mer aktivt än tidigare öppnar sig för olika opinioner och låter skilda åsikter få framträda i spalterna. Också detta gör det motiverat att hävda att tidningsläsaren har större möjligheter till allsidig information än för några decennier sedan. Ändå är det självfallet olyckligt att den rent lokala informationen begränsas genom massmediakoncentrationen. Massmedierna innebär också makt över information, och all makt bör vara spridd. Därför behövs ett generöst stöd till dagspressen. Så långt möjligt bör stödet bygga på automatiskt verkande regler för att förhindra maktmissbruk. Möjligheterna att grundlagsfästa principerna för presstödet bör prövas. En politisk majoritet skall inte kunna använda presstödet som påtryckningsmedel mot pressen. Vid en sådan prövning bör också ingå att se om reglerna för presstödet bör beslutas i form av lag snarare än genom förordning. En stor del av debatten kring pressen har koncentrerats kring ägandet av tidningar. få vara privatägda? Skall de kunna säljas som andra företag? All maktkoncentration är av ondo. Stora sammanslagningar är lika litet önskvärda inom massmedier som inom annan företagsamhet. Liksom inom näringslivet i övrigt bör fusioner kontrolleras och karteller övervakas. Samma ekonomiska intressen bör inte ha dominerande ställning i olika medier. Från liberala utgångspunkter är det viktigaste att pressen står så fri som möjligt från all sorts överhet: stat, kommuner, företag och andra ekonomiska intressen. Det är värdefullt att det finns tidningar som är språkrör för organisationer, och ingen får självfallet hindra organisationer att starta eller äga tidningar. Men om en ägandeform blir dominerande, hotas mångfalden. Därför bör statens uppgift inte vara att förespråka någon speciell ägandeform utan att skydda mångfalden. Ingen ägartyp ger säkra garantier för en tidnings självständighet. Därför behövs tidningar med olika slags ägare: organisationer, stiftelser, enskilda. Den ökade redaktionella självständighet och de nya former för journalistinflytande som vuxit fram har minskat ägarnas inflytande i svensk press. Men det måste vara den ansvarige utgivaren som har det slutliga ansvaret för vad som trycks i varje tidning. värderingar i fråga om tidningar och presstöd redovisas i partiprogrammet: är omistliga i en demokrati. Skyddet för det tryckta ordet måste bevaras och byggas ut. Ingrepp mot tidningar, tidskrifter och böcker som står i strid med tryckfrihetsförordningen får ej ske. Ekonomiskt starka tidningar blir i regel mer självständiga - mot statsmakter, ägare, annonsörer och organisationer. Man bör därför undvika att urholka ekonomin för tryckta skrifter genom t. ex. annons- och reklamskatt. Genom generella reformer bör statsmakterna skapa ett klimat som är gynnsamt för det tryckta ordet. På samma gång är det nödvändigt att motverka att tidningar kommer i en regional monopolställning. Presstöd behövs därför för att förhindra pressdöd. Stödet bör bygga på automatiskt verkande regler för att förhindra maktmissbruk. Varje tanke på att koppla samman partistöd med presstöd måste avvisas. Ekonomisk diskriminering av veckopressen bör motverkas. Steg för steg bör villkoren för tryckta publikationer förbättras och göras mer likartade. Statsmakterna bör söka underlätta pressens investeringar, rationaliseringar och distribution. grundlinje är således: hjälp tidningar som behöver stöd, försämra inte för tidningar som klarar sig. Vi är/o/ett vettigt utformat presstöd, mot annons-och reklamskatten som gröper ur ekonomin för pressen och gör den mer beroende av subventioner. Vi har från folkpartihåll motionerat också till årets riksdag om avskaffande av reklamskatten. Regeringen och pressutredningens majoritet hävdar att det inte finns några problem för pressen som bransch. Svårigheterna gäller enligt deras uppfattning enbart de tidningar som befinner sig i underläge i en konkurrenssituation. Vi kan inte dela den bedömningen. Enbart beräknas avtalsenliga lönehöjningar och prishöjningar på bl. a. tidningspapper medföra kostnadsökningar för tidningsföretagen på . Som regeringen själv konstaterar i propositionen är möjligheterna för tidningarna att möta dessa ökningar genom kostnadsbesparande åtgärder relativt små, åtminstone på kort sikt: Lönekostnaderna kan inte minskas påtagligt utan att den redaktionella standarden eller distributionsservicen försämras. Nedläggningar är inte det enda hotet mot pressens möjligheter att fullgöra sina uppgifter. Det är också allvarligt om en mängd förstatidningar får sin ekonomi så pressad att de tvingas begränsa sina redaktionella ambitioner. Detta går ut över material som är viktigt för information och debatt. Statsmakterna bör skapa ett klimat som är gynnsamt för det tryckta ordet. Annonsskatten bör avskaffas. Det är absurt att som i propositionen räkna in annonsskatten bland de indirekta stödåtgärderna för dagspressen, bara därför att den är något lägre än reklamskatten i övrigt. Annonsskatten gröper ur tidningarnas ekonomi. Det är särskilt allvarligt när kostnaderna i övrigt stiger snabbt. Dessutom är reklamskatten så utformad att den premierar direktreklam framför reklam via annonser i dagspressen. Det generella stödet till pressen bör utvidgas. 1 forsta hand bör därvid den s. k. samdistributionsrabatten ökas. Kostnaderna för tidningsdistributionen har kraftigt stigit , varför en höjning per distribuerat exemplar bör ske. Ett selektivt presstöd är vid sidan av det generella tidningsstödet nödvändigt för att garantera pressens mångfald. a. egen utlandsbevakning är t. ex. ytterst väsentliga. Vi delar därför regeringens uppfattning att särskilt bidraget till storstadstidningar men också till andra tidningar i svårigheter nu behöver öka. Emellertid får inte produktionsbidraget till lågtäckningstidningar växa till en sådan omfattning att de förstatidningar som enligt grundregeln inte är stödberättigade får sin ställning undergrävd. När det nu sker en kraftig uppräkning av stödet till lågtäckningstidningarna måste detta problem ägnas skärpt uppmärksamhet. Av propositionen framgår också att regeringen har uppmärksammat att produktionsbidraget till lågtäckningstidningen i en del fall kan påverka konkurrensförhållandena på ett sätt som inte har åsyftats. Den har tagit hänsyn till den kritik som riktats mot pressutredningens majoritetsförslag av bl. a. personal vid förstatidningarna i , och . Det är värdefullt. Regeringen föreslår sålunda att det även i fortsättningen skall finnas en möjlighet att bevilja produktionsbidrag till högtäckningstidningar. Det finns därvid anledning att hålla fast vid regeringens egen iakttagelse att sådant bidrag kan bli motiverat därför att det selektiva stödet till lågtäckningstidningen på grund av sin storlek har påverkat konkurrensläget på ett icke avsett sätt. har således utifrån fått sina villkor påverkade så att en avbalansering av stödeffekten måste sökas. Den naturliga slutsatsen blir då att prövningen av ett bidrag till förstatidningen knyts till just konkurrensbilden - i vilken båda tidningarna ingår och där även relationen mellan deras totalupplagor är en mätare på styrkeförhållandet. Det är önskvärt och möjligt att skapa automatiskt verkande regler också för ett sådant stöd. bör få i uppdrag att ta fram och föreslå sådana regler. I väntan på att så har skett måste givetvis möjligheten till en diskretionär prövning bibehållas. Vi förutsätter att detta kommer till uttryck i den nya presstödskungörelsen. Ökad uppmärksamhet måste vidare ägnas tidningar med liten upplaga som utges i närheten av storstäderna. Också här bör kompletterande produktions- eller utvecklingsbidrag kunna utgå, så att inte tidningar av typ och hotas av de kraftiga uppräkningarna av produktionsbidragen till storstadstidningarna. Utvecklingsbidraget bör räknas upp i jämförelse med regeringens förslag. Det är avsett främst för tidningar som inte kan få produktionsbidrag men som drabbas av tillfälliga ekonomiska problem. Genom den kraftiga ök ningen av produktionsbidraget ökar också behovet av kompletterande stöd till tidningar som inte kan få produktionsbidrag. Regeringen har gått emot pressutredningens majoritet i fråga om stöd lill kvällstidningar. Reservationsvis har den invändningen framförts att man inte kan acceptera att kvällstidningar undantas från möjlighet till presstöd. Regeringen föreslår nu att alla stöd möjligheter utom produktionsbidrag skall stå öppna också för kvällstidningar. Detta är en förbättring i förhållande till pressutredningens förslag. Tidningar bör få möjlighet till presstöd oavsett när de kommer ut. Vi anser det också bra att det öppnas möjligheter för stöd till nyetableringar. Det finns ett växelspel mellan annonsintäkter och läskretsens storlek och sammansättning, som ingalunda är entydigt. Statliga ingrepp mot annonsintäkterna för vissa tidningar, med motiveringen att andra tidningar som inte har lika många annonser skulle få bättre villkor, måste avvisas. Sådana ingrepp skulle självfallet försämra de förras ekonomi och självständighet utan att med nödvändighet ge de andra tidningarna bättre förutsättningar. Annonssamarbete mellan tidningar är och bör vara tidningarnas ensak. Principiellt måste annonserna vara en del av tidningens innehåll, och staten skall inte genom selektiva stödåtgärder söka påverka tidningarnas innehåll vare sig detta gäller text eller annons. Vi kan alltså inte acceptera särskilda statliga bidrag för annonssamverkan. Regeringen föreslår till skillnad från pressutredningen en minimiupplaga för att en fådagarstidning skall kunna betraktas som rikstidning och få del av ett större produktionsbidrag. Regeringen vill sätta gränsen vid 10 000 exemplar. Detta skulle utestänga t. ex. en tidning som Arbetaren från ett rikstidningsbidrag. Detta är orimligt, och gränsen bör därför inte sättas högre än 5 000 exemplar. Tidningar som uppfyller kraven på produktionsbidrag bör få detta oavsett vilket språk de utges på. Att nyhetstidningar för minoriteter och invandrare tryckta på andra språk än svenska, t. ex. och Finn Sanomat inte får presstöd är en upprörande diskriminering. De bidrag som invandrarverket ger invandrartidningar är i och för sig värdefulla men försvarar inte att regelbundet utkommande tidningar av nyhetskaraktär inte får del av det vanliga presstödet, som därtill är mångfaldigt större än invandrarverkets bidrag. Vid sitt sammanträde beslöt invandrarverkets styrelse att uttala sin uppfattning att tidningarna borde omfattas av det allmänna svenska presstödet. I invandrarverkets styrelse ingår representanter för fyra av de fem riksdagspartierna och beslutet var enhälligt. I en skrivelse till konstitutionsutskott har invandrarverket motiverat sin inställning: Ställningstagandet skall ses mot bakgrund av enhälliga beslut ifråga om riktlinjerna för invandrar- och minoritetspolitiken. Det däri angivna jämlikhetsmålet bör innebära att ingen tidning undantas från presstöd endast på grund av att den publiceras på annat språk. Det i riktlinjerna uppställda valfrihetsmålet innebär att medlemmar av språkliga minoriteter skall kunna välja i vilken grad de vill uppgå i en svensk kulturell identitet och i vilken grad de vill bibehålla och utveckla den ursprungliga identiteten. Just , när invandrare utan svenskt medborgarskap för forsta gången skall få delta i kommunalvalen, är tidningarna på invandrarspråk särskilt värdefulla. Det är då också angeläget att statsmakterna markerar detta genom att innefatta därtill kvalificerade tidningar i det ordinarie presstödet. Vi instämmer helt i vad invandrarverket här säger. bör upphäva diskrimineringen av nyhetstidningar, utgivna på annat språk än svenska. Som framhåller i sitt remissyttrande får vi nu ett ökat antal stödformer av vilka flertalet förutsätter ett stort mått av skönsmässig prövning. Dessutom höjs beloppen kraftigt. Man närmar sig den gräns där stödet kan få väsentliga negativa konsekvenser för skrifter som inte får något stöd och därmed kommer i konflikt med förbudet i 1 kap. 2 § TF mot åtgärder som innebär hinder för tryckning, utgivning eller spridning av tryckta skrifter. I likhet med anser vi att man bör pröva möjligheterna att grundlagfästa principerna för presstödet. Tryckfrihetsrättslig expertis bör få göra en särskild granskning av presstödet från tryckfrihetssynpunkt. Den tryckfrihetsrättsliga granskningen bör omfatta också de indirekta skatter som belastar tidningar och tidskrifter. När presstödsnämnden får nya viktiga uppgifter bör enligt vår mening rätt till besvär över dess beslut införas. Vi delar regeringens uppfattning att pressutredningen har redovisat värdefullt material för den fortsatta debatten om pressens roll. Mot en del av undersökningsmaterialet har dock en häftig och i långa stycken välgrundad kritik riktats. Den bild som getts av vissa dagstidningars nyhetsförmedling har påtagligt snedvridits genom ett ensidigt och ovetenskapligt faktaurval. De frågor som berörts i denna undersökning, till vilken pressutredningens ledamöter icke tagit ställning, bör bli föremål för kompletterande undersökningar, byggda på ett mer omfattande och allsidigt material, som därtill bör bearbetas efter mera vetenskapliga kriterier. Liksom dagspressen ger veckotidningarna information och underhållning. Det finns många olika slags veckotidningar med olika ambitioner. Gränsen mellan olika typer av publikationer är flytande. konkurrerar med dagstidningarnas söndagsbilagor. På ett godtyckligt sätt skiljer staten på olika veckotidningar. Vissa anses vara av dagspresskaraktär och får då del av samhällets stödåtgärder. Andra räknas som rena veckotidningar och får inget stöd. är momsbelagda, andra inte. En del veckotidningar har högre annonsskatt än andra. har rätt till produktionsstöd, lån ur pressens lånefond och samdistributionsrabatt. Andra ställs helt utanför presstödet. för del av den statliga annonseringen i form av s. k. samhällsinformation. Andra veckotidningar får inte del av sådana anslag. Det är olämpligt att statsmakterna på punkt efter punkt gör skillnad mellan olika slag av veckotidningar och att denna skillnad nu förstärks. Det blir lätt en godtycklig bedömning av värdet av olika slag av veckotidningar. Det är t. ex. inte önskvärt att regering och riksdag handlar så, att vissa politiska veckotidningar har rätt till alla privilegier, medan ambitiösa specialtidningar drabbas av alla diskriminerande bestämmelser. Genom sin spännvidd från fackförbundstidningar till små ideella blad är tidskriftsmarknaden mångfasetterad och ger läsaren många alternativ. Det finns dock oroande tecken på ekonomisk kris för stora grupper av tidskrifter. Ökande kostnader har gjort situationen mycket svår för främst ideella och fackliga tidskrifter. En rundfråga som pressutredningen gjorde visade att en rad tidskrifter redan inskränkt sin utgivning eller planerar att göra det. De största problemen drabbar de tidskrifter som inte har stora och ekonomiskt starka organisationer bakom sig. Men det finns också en stor grupp tidskrifter -ägda av bl. a. samfund, ideella och fackliga organisationer som varken kan fö presstöd eller statligt tidskriftsstöd. För dem behövs speciella åtgärder. Här, som på andra områden, bör i högre grad generella åtgärder sättas in. Det tryckta ordet bör, även i tidskriftsform, vara befriat från moms. Tidskrifter av olika slag drabbas av högre annonsskatt än dagspress. Också detta är en orättvisa som bör försvinna, helst genom att annonsskatten helt avvecklas. Portokostnaderna utgör för de flesta tidskrifter en växande del av utgifterna. En kraftig subvention av tidskrifternas distributionskostnader är nödvändig för att garantera fortsatt utgivning av en rad tidskrifter. Det bör bli lättare att starta nya tidskrifter.