mot · FZ022084 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 2084 av m. fl. I motionen 1975/76:269 har föreslagit ett husläkarsystem och andra åtgärder för att ge en mer personlig omvårdnad och mänsklig kontakt inom sjukvården. I föreliggande motion konstateras att mer personal och reformer inom utbildningen är nödvändiga för att förverkliga en mänskligare föreslår en ökning av sjuksköterskeutbildningen. Utbildningen - och även praktiktjänstgöringen - bör reformeras så att alla beviljade kurser kan utnyttjas. Vidareutbildningen bör byggas ut, så att varje sjuksköterska som har gått igenom grundutbildning också kan få vidareutbildning. Då kan antagningen till vidareutbildning ske enligt ett kösystem i stället för efter betyg. De graderade betygen inom sjuksköterskeutbildningen bör avskaffas. föreslår, att anslagen till vidareutbildning höjs med 1,7 milj. kr. utöver regeringens förslag, vilket räcker till 51 nya terminskurser. Vidare föreslås 15 milj. kr. utöver regeringens förslag till arbetsmarknadsutbildningen för att göra det möjligt att utbilda minst 1 500 sjuksköterskor och sjukvårdsbiträden, som varit borta från yrket och vill komma tillbaka. Detta mot bakgrund av att bara en tredjedel av de utbildade sjuksköterskorna är heltidsaktiva, dvs. Den andelen har sjunkit . Det visar att arbetstider och andra arbetsförhållanden måste förbättras. Vidare föreslås att läkarutbildningen ses över för att skapa bättre kontinuitet. påpekar att den nuvarande allmäntjänstgöringen och vidareutbildningen innebär ett stort anta! korta tjänstgöringsperioder på olika ställen. Det är en av orsakerna till att patienterna så ofta får möta nya läkare. Utbildningen i patientpsykologi och mänskliga relationer bör förbättras för alla personalgrupper. Med tanke på sjukhussjukan är bättre kunskaper i sjukhushygien nödvändiga. En omvårdnadsforskning bör byggas upp, där olika personalgruppers erfarenheter och intresse för bättre omsorg om patienten tas tillvara. I motionen 1975/76:269 har lagt fram förslag som syftar till 1 1975/76. 1975/76: 2084 att ge människor trygghet och mänsklig kontakt inom hälso- och sjukvården. Men för mänskligare vård fordras också att rekrytering och utbildning av personal anpassas till dessa strävanden. Personalen sliter hårt, har stort ansvar och försöker så gott man hinner för att ge patienten den personliga kontakt som behövs. Men tiden räcker inte till. Detta gäller inte minst inom långtidsvården, som över huvud taget är i ett besvärligt rekryteringsläge. Av arbetstidsförkortningarna framdrivna organisationsförändringar och rationaliseringssträvanden har ofta lett till ett hårdare arbetsprogram för sjukvårdspersonalen. Antalet yrkesverksamma sjuksköterskor ökade med nära 10 000. Genom arbetstidsförkortningarna och ökad satsning på öppen vård m. m. har detta ändå inte varit tillräckligt. Enligt tidigare beräkningar skulle totalantalet sjuksköterskor - med oförändrad utbildningskapacitet - komma att fördubblas . Dessutom har man räknat med att den andel av de utbildade sjuksköterskorna som är yrkesverksam skulle öka. Utbildningskapaciteten har emellertid i stället sjunkit. utexaminerades 2 823 sjuksköterskor, 2 693, 2 774 och 2 769. Enligt en undersökning som redovisas i budgetpropositionen (bilaga 10, ) var av antalet sjukskötersketjänster obesatta eller vakanta vid undersökningstillfället . Andelen yrkesverksamma har inte heller stigit. Till detta torde effekterna på arbetsmiljön av arbetstidsförkortningen ha bidragit. Enligt statistik över medicinalpersonal var av alla sjuksköterskor heltidsaktiva, dvs. de arbetar mer än . Motsvarande tal för var 37,7 96. Inom flera specialiteter har också saknats sjuksköterskor med vidareutbildning. I en undersökning som gjorde visade det sig att de nyutexaminerade sjuksköterskorna kände stor osäkerhet. En av orsakerna till denna var att de så gott som efter utbildningen hade fått ansvara för en eller flera avdelningar. tjänstgjorde på avdelningar, där man enligt rekommendationer borde ha vidareutbildning. Öka intagningen till sjuksköterskeutbiidning! En kraftigt ökad utbildning av sjuksköterskor är nödvändig om landstingen skall klara den erforderliga utbyggnaden av långtidsvården och den öppna vården. Utbildningen av sjukgymnaster och sjukvårdsbiträden bör också ökas. Vidareutbildningen bör byggas ut så att alla sjuksköterskor som gått igenom grundutbildning kan få vidareutbildning. Antalet sökande till sjuksköterskeskolorna har visserligen minskat något 1975/76: 2084 men ligger trots detta skyhögt över intagningskapaciteten. Antalet behöriga sökande till grundutbildning var 6 162. 5 278 sökte till femterminersutbildning. Av dessa antogs 801. Till treterminersutbildning sökte 884. Av dessa antogs 508. häri sin anslagsframställning redovisat hur av medgiven utbildningskapacitet har utnyttjats under /75 för grundutbildning och vidareutbildning av sjuksköterskor. Härav framgår att av 970 terminskurser inom grundutbildningen har endast 800 utnyttjats. /76 räknar preliminärt med att ca 3 400 platser mot beräknade 3 600 platser kommer att utnyttjas. Trots att antalet sökande vida överstiger den beviljade utbildningskapaciteten har alltså dessa utbildningsplatser inte utnyttjas. Det är uppseendeväckande att regeringen inte har tagit något initiativ för att rätta till dessa förhållanden. Redan den beviljade utbildningskapaciteten ligger enligt vår mening på för låg nivå. Vi föreslår att hos regeringen begär att särskilda åtgärder vidtas för att den föreslagna utbildningskapaciteten för nästa budgetår, 970 terminskurser, utnyttjas. Eftersom möjligheterna och behoven att utnyttja utbildningskapacitet uppenbarligen är olika i olika huvudmannaområden, bör särskilt de landsting som har stor brist på sjuksköterskor ges möjligheter att öka sin utbildningskapacitet. Bristen på praktikplatser utgör ett stort problem för en utökad vårdutbildning. För att snabbt kunna öka utbildningskapaciteten är det därför nödvändigt att åtminstone tillfälligt ändra praktikförhållandena. Detta bör gälla även inom vidareutbildningen. För vidareutbildning har och för nästa budgetår beräknat ett behov av 311 terminskurser. Regeringen vill bara medge 260 kurser. Trots att den medgivna utbildningskapaciteten för vidareutbildning inte har utnyttjats fullständigt , anser vi det angeläget att beviljar de begärda 311 terminskurserna. Bristen på vidareutbildade sjuksköterskor har länge utgjort ett allvarligt problem inom sjukvården. Även här har emellertid antalet sökande vida överstigit antalet intagna till utbildning. Det finns således skäl att vidta speciella åtgärder för att öka intagningen även till vidareutbildning. Vi föreslår att beviljar den av ämbetsverken begärda utbildningen. Enligt vår mening bör riktpunkten vara att alla sjuksköterskor genomgår vidareutbildning. Utbildningssystemet bör byggas ut så att man klarar den målsättningen. Alla bör alltså ha rätt till vidareutbildning. Därför bör intagningen ske enligt ett kösystem i stället för efter betyg. Ansökningarna bör sändas till en central enhet, som sedan överför resp. ansökningar lokalt eller regionalt dit, där utbildningen ges. Därigenom skulle dubbelansökning elimineras, likaså inkallande av reserver i sista stund innan utbildningen skall börja. Det kan vara svårt att med kort varsel rycka in som reserv, framför allt till en skola utanför hemorten. 1975/76: 2084 Ökad arbetsmarknadsutbildning i vårdyrken För att inte bristen på utbildad vårdpersonal snabbt skall förvärras föreslår vi att ytterligare åtgärder vidtas inom arbetsmarknadsutbildningen. Det bör ordnas fler reaktiveringskurser för utbildade sjuksköterskor samt ökad utbildning av undersköterskor och sjukvårdsbiträden. Då det är nödvändigt att snabbt ta krafttag för att öka tillgången på vårdpersonal föreslår vi att för detta ändamål anvisar 15 milj. kr. utöver regeringens förslag, vilket bör göra det möjligt att utbilda minst 1 500 personer ytterligare. För att det skall vara möjligt att väsentligt öka andelen yrkesverksamma bland vårdpersonalen måste också arbetsmiljön förbättras. Man måste förbättra arbetsförhållandena för de många inom sjukvården, som tvingas arbeta på obekväma arbetstider. Det räcker inte med löneinsatser, även om de naturligtvis är viktiga nog. Man måste också ge bättre service till de anställda. Det gäller bl. a. barntillsynen. Det långsiktiga målet är att alla som så önskar skall kunna få plats på daghem för sina barn. Men vi har ännu långt dit, och i det läget måste sjukvårdens huvudmän göra extra insatser för dem som arbetar i sjukvården. En graderad betygsättning inom sjuksköterskeutbildningen skall bara förekomma om det finns starka skäl och om det kan påvisas att den fyller en viktig funktion. Med det intagningssystem till vidareutbildning som vi föreslagit ovan bortfaller ett väsentligt skäl för att ha kvar betyg i en tregradig skala. Bland huvudmännen är det också numera en alltmer spridd uppfattning att betygen inte fyller någon större funktion i samband med anställningen av sjuksköterskor. Enligt vår mening bör man gå över till ett system med tvågradig skala. Många studerande har behov av en långsammare studiegång i sjuksköterskeutbildningen. Det kan t. ex. gälla dem som vill studera jämsides med yrkesarbete eller dem som tar upp studierna efter att ha varit hemma med barnen och som fortfarande måste ägna en avsevärd tid åt hem och familj. Densamma gäller vidareutbildningen för sjuksköterskor och utbildningen till vårdyrkeslärare. Dessa kortare utbildningar borde vara särskilt lämpade för försök med långsammare studiegång. För att möjliggöra en avsevärt ökad utbildning för framtiden bör läroplanerna reformeras. De har en starkt styrande funktion för utbildningens 1975/76: 2084 Möjligheterna att ändra praktiken bör ägnas särskild uppmärksamhet vid en sådan läroplansrevision. Särskilt när det gäller vidareutbildningen bör praktikinnehållet kunna förändras. Sedan behörighetsregler tillkommit, är de vidareutbildade sjuksköterskorna endast behöriga i en specialitet. Behovet av praktik i andra specialiteter under vidareutbildningen kan därför ifrågasättas. Läroplanerna för sjuksköterskeutbilningen är också onödigt stela. Huvudmännen bör få större möjligheter att anpassa utbildningen, särskilt vad gäller praktik och lokaler, efter det aktuella behovet och lokala förhållanden. I ett skede av strukturförändringar inom sjukvården kommer förhållandena att successivt förändras och variera inom de olika huvudmannaområdena. En möjlighet som bör prövas är att på ersätta en del av utbildningspraktiken med aktiv tjänstgöring. I undersökningar och intervjuer talar många som arbetar inom vårdsektorn om att de saknar utbildning i medicinsk psykologi, hur man närmar sig människor i ångest och orostillstånd. De har heller inte fått någon träning i hur de skall kunna hantera sin egen känslomässiga situation i den ansträngda miljö som de arbetar i. All sjukvårdspersonal skulle behöva lära sig mer om patientpsykologi och om relationer människor emellan. Man bör också ges möjligheter att bearbeta sin egen situation, t. ex. genom gruppsamtal. Utbildningens innehåll bör över huvud taget anpassas bättre till förändringar i vårdens inriktning och organisation. Det kan vidare konstateras att det är vårdbiträdena som har den tätaste kontakten med patienten och de anhöriga. Det faktum att de inte har något arbetsledaransvar med medföljande administrativa uppgifter gör att de har för patienten. Vårdbiträden och undersköterskor saknar ofta kunskaper om det psyko-sociala arbetet och hur man kan stödja en patient i olika situationer. Vidare är kunskaperna i sjukhushygien bristfälliga. I utbildningen av vårdbiträdena borde man prioritera dessa två områden. Omvårdnadsarbetet har inte varit föremål för systematiska studier i någon större omfattning. En utvecklad omvårdnadsforskning behövs för att man skall kunna visa på vilka förändringar i utbildningsinnehållet som behövs för att få vårdutbildningarna bättre anpassade till en dynamisk sjukvård. Sjukvården har genom den medicinska och tekniska forskningen fått en solid vetenskaplig grund för diagnostik och behandling men inte för omvårdnad och patientrelationer. Vi behöver därför vidgad kunskap om omvårdnadens problem, framför allt sådana som vårdteknik, behandling, hjälpmedel och utrustning samt vårdpsykologi. I det senare bör ingå känslokontakt och tröst vid t. ex. svår sjukdom och döende. Rekryteringen av forskare bör kunna ske från samtliga i hälso- och sjukvården ingående personalgrupper. Det stora intresset bland personalen för vårdforskning bör 1975/76: 2084 tas till vara. Organisationen bör inledningsvis anknyta till befintliga institutioners forskning. Ämnets tvärvetenskapliga karaktär måste betonas. Såväl medicinska och beteendevetenskapliga som samhällsvetenskapliga aspekter bör ingå. Utbildningens organisation och innehåll är också viktig. Vårdyrkesutbildningen är splittrad på en rad olika utbildningsmål, ofta av ganska specialiserat slag. Vad som skulle behövas är en mer sammanhållen utbildning, med utgångar på olika nivåer. På det sättet skulle man också kunna skapa bättre möjligheter för dem som arbetat inom vårdyrket, t. ex. som vårdbiträde, att gå vidare till mer kvalificerade jobb. En mer långtgående tanke, som har samband med förslaget att hela eller en del av praktiken förläggs till betald arbetstid, är att införa avsevärt ökade möjligheter till återkommande utbildning inom detta yrkesområde. Arbetet med människor inom hälso- och sjukvården kräver, om vården skall fungera bra, livserfarenhet, personlig mognad och attityder som inte alltid kan utbildas fram. Därför är det viktigt att arbetsmiljön är sådan att människor som kommit in i vårdyrkena stimuleras att stanna i arbetet och att de får chans att vidareutbildas. Deras yrkeserfarenhet är något värdefullt som måste tas till vara. Det är också viktigt att man vid intagningen till olika vårdutbildningar ger utrymme för människor som har yrkeserfarenheter. Möjligheterna att överföra sådana uppgifter som utförs av sjuksköterskor till undersköterskor bör undersökas på nytt. har fått i uppdarg att utarbeta förslag till utbildningsplan för avkortad studiegång till läkare för sjuksköterskor. Utbildningsfrågorna inom hälso- och sjukvården har bl. a. behandlats av U 68. 1 sitt betänkande Mellanlånga - långa utbildningar (SOU 1973:58) diskuterar utredningen en samordnad basutbildning inriktad på bl. a. omvårdnadsaspekter. Det är önskvärt att dessa förslag snart omsätts i handling. Betänkandet har remissbehandlats. Förslagen bearbetas nu inom . Riktpunkt för arbetet är att göra vissa organisatoriska förändringar i utbildningen, vilka kan genomföras . Det vöre enligt vår mening av värde om de förändringar i utbildningen som kommer att genomföras på grundval av betänkande redovisas för innan de träder i kraft. Det bör trots detta vara möjligt att genomföra förändringarna . En översyn av praktikorganisationen i utbildningen bör också kunna leda till minskad omsättning av personal på olika arbetsplatser inom vården. 1975/76: 2084 Även läkarnas utbildningssystem bör ses över från dessa utgångspunkter. I en promemoria från (U 196/75) framhålls bl. Såväl allmäntjänstgöring som fortsatt vidareutbildning består bl. a. av ett stort antal kortare förordnanden på underläkartjänster vid klinikerna och i allmänläkarvården, vilket alltså innebär täta byten på underläkartjänsterna. Under dessa korta tjänstgöringstider får läkarna dessutom ofta rotera för att tillgodogöra sig klinikernas subspecialitetsaktiviteter. Detta är en av de främsta anledningarna till att patienten så ofta möter nya läkare. Enligt vår mening bör läkarnas utbildningssystem ses över med hänsyn till kravet på bättre vårdkontinuitet. Även om det i och för sig är värdefullt att läkarna får en bred utbildning kan det bli nödvändigt att begränsa denna ambition, om kravet på vårdkontinuitet skall kunna tillgodoses. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi 1. att hos regeringen begär a. förslag till åtgärder för att snabbt öka intagningen till sjuksköterskeutbildning, b. en översyn av vårdutbildningens innehåll som syftar till bl. a. större möjligheter att anpassa utbildningen efter lokala önskemål, till ökade inslag av medicinsk psykologi och patientrelationer och till förläggning helt eller delvis av praktiken till betald arbetstid i enlighet med vad som anförts i motionen, c. redovisning av planerade åtgärder för att åstadkomma en mer sammanhållen basutbildning för vårdyrken i enlighet med vad som anförts i motionen, d. en översyn av läkarutbildningssystemet för att åstadkomma bättre vårdkontinuitet, 2. att anvisar till Bidrag till viss vårdyrkesutbildning för /77 . utöver regeringens förslag för ytterligare 51 terminskurser för vidareutbildning av sjuksköterskor, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om 1975/76: 2084 a. avskaffande av de graderade betygen inom sjuksköterskeutbildningen och ett nytt system för antagning till vidareutbildning, b. omvårdnadsforskning. () () () /ENKEL (fp) 1 (Se även motionen 1975/76:2085)