mot · FZ02278 · 1976-01-12 00:00:00 — av i m. fl. om finansieringen av djursjukhusen Vetenskaplig forskning saknar berättigande om dess landvinningar inte omsätts i praktiskt utförande. Detta gäller i hög grad exempelvis på det medicinska området, såväl i fråga om humansjukvård som djursjukvård. Denna motion skall endast syssla med problem på det senare området. Den veterinärmedicinska forskningen har under de senare decennierna gått raskt framåt. Inom den kliniska sektorn har vi fått förbättrade resurser till diagnostik och behandling. Det ställes också numera stora krav från den djurägande allmänhetens sida på kvalificerad veterinärvård åt djuren. Även om den öppna djursjukvård som meddelas av distriktsveterinärer och privatpraktiserande sådana står på en hög nivå, kan dock tillräcklig djursjukvård endast erbjudas då denna öppna vård kombineras med sluten sjukvård, dvs. vård på djursjukhus. Efterfrågan på denna slutna djursjukvård har också ökat i mycket hög grad, vilket är glädjande med hänsyn till att detta avspeglar ett ökat intresse för att söka bota sjuka djur i stället för att avliva desamma. Men det beror givetvis också på den kraftiga ökning som skett främst av antalet sällskapsdjur och djur för sportändamål. Denna ökning av patientfrekvensen visar klart att sjukhusen fyller ett mycket stort behov. Å andra sidan medför denna ökade patienttillströmning krav på ökade insatser i fråga om byggnader, utrustning, personal m. m. Dessa kraftigt ökade kostnader kan inte helt mötas med höjda patientavgifter. För att kunna bibehålla och utveckla vårdstandarden och tillmötesgå de ökade servicetjänster som lämnas av den statliga distriktsveterinärorganisationen krävs ökade ekonomiska resurser utöver vad nuvarande kommunala anslag och patientavgifter medger. I vårt land är det accepterat att alla människor skall ha samma chans att utnyttja den sociala servicen utan hänsyn till vederbörandes ekonomiska status. Även vården på djursjukhusen har en social aspekt. I ett riksdagsbeslut angående djursjukhusen uttalades bl. a. att sluten djursjukvård, dvs. vård på djursjukhus, inte bör vara en statlig angelägenhet. har emellertid, såsom ovan framhållits, förhållandena inom den slutna djursjukvården avsevärt förändrats. En anmärkningsvärt stor efterfrågan på denna sjukvård har uppstått och en stark utbyggnad har skett av dylika sjukvårdsinrättningar. Dessa, som har olika huvudmän, såsom kommuner, hushållningssällskap, stiftelser, privatpersoner etc. kämpar med stora ekonomiska svårigheter för att kunna ge en sjukvård av hög klass. En omprövning av beslut i avsikt att inkoppla staten som delansvarig för djursjukhusens fortsatta verksamhet är därför berättigad. Detta är motiverat inte minst därför att dessa inrättningar kommit att utgöra en integrerad del av den totala djursjukvården och fungerar som ett färdefullt komplement till den statliga veterinärorganisationen. Efter omorganisationen på veterinärväsendets område har dessa tjänster åt de på fältet arbetande distriktsveterinärerna ökat betydligt. Åtminstone de större djursjukhusen såsom Djursjukhuset i och Djursjukhuset i bedriver såväl vidareutbildning av veterinärer som veterinärmedicinskt utvecklingsarbete. Den omfattande sjukvården på de slutna anstalterna skapar en erfarenhet som utnyttjas för rådgivning åt bl. a. distriktsveterinärerna. För att på rätt sätt kunna tillgodogöra sig den moderna veterinärens kunskaper erfordras att han eller hon har tillräckliga resurser i fråga om diagnostiska och terapeutiska hjälpmedel såsom laboratorium, röntgen, EKG, narkosapparatur samt moderna operationsmöjligheter. Dessa resurser finns tillgängliga inom den slutna djursjukvården på djursjukhusen. Det har därför en utomordentligt stor betydelse att de på fältet arbetande veterinärerna kan inlämna olika slags prover för analysering vid sjukhusen och därifrån erhålla råd och upplysningar i svårbedömda fall. För hela denna stora och betydelsefulla servicefunktion åt det allmänna veterinärväsendet erhåller djursjukhusen ingen ersättning från statens sida. Nämnas bör också den informationsverksamhet som de vid sjukhusen arbetande veterinärerna bedriver genom skrifter, föreläsningar m. m. Där bedrivs också en betydande klinisk forskning. Situationen i vad gäller djursjukhusen och deras betydelse i den allmänna djursjukvården är alltså en helt annan nu än . Arbetsbelastningen har ökat mycket kraftigt, vilket visar behovet och uppskattningen av dessa sjukhus. Denna utvidgning av verksamheten beror också på den ökade jourtjänst som tillkommit i anledning av riksdagsbeslut om den statliga distriktsveterinärorganisationen. Förutsättningarna 1967, nämligen att djursjukhusens verksamhet inte var en statlig angelägenhet och alltså ej borde ha statsanslag för sin verksamhet, har förändrats främst genom den service som ges det statliga veterinärväsendet. Men uttalandet grundades måhända också på den uppfattningen att sällskapsdjur och djur för sportändamål var något som endast ett fåtal personer hade intresse av. Ett sådant betraktelsesätt är helt felaktigt. Sporthästar hålles av folk ur alla samhällsgrupper och inte minst av ungdomar som kommer från samhällets alla skikt. Detsamma är förhållandet med sällskapsdjuren. Den som haft tillfälle att ta del av patienttillförseln vid djursjukhusen förstår att sällskapsdjur numera hålles inom alla samhällsgrupper. Den jourtjänst som utförs och vid eller vid olika akutsjukdomar för dessa djur är således betydelsefull för allmänheten. Ett betydande socialt inslag finns också i sammanhanget. främsta rummet ledarhundar åt blinda människor, men många äldre personer har en hund eller annat djur som sällskap i ensamheten och är i regel mycket starkt fästade vid detta djur. Många ungdomar med anpassningssvårigheter har fått sinneslugn och en positivare inställning till samhället sedan de fått t. ex. en häst eller en hund att ägna intresse och omsorg åt. Utöver detta patientklientel tillkommer travsportens hästar, vilkas insatser staten har betydande inkomster av genom totalisatorspelet. Dessa hästar utgör en stor del av sjukhusens klientel. Med de höga värden, som djur numera över huvud taget betingar, väljer djurägaren oftare nu än förr att söka bot för ett sjukt djur. Detta, liksom den ökade omsorgen i övrigt, går ju väl i linje med beslut om utvidgning av djurskyddslagen. Antalet behandlade sällskapsdjur och sporthästar var 147 400 resp. 54 000. hade dessa siffror ökat till resp. 344 500 och 114 000. Siffrorna för Djursjukhuset i visar också en avsevärd ökning. Vid starten hade man endast 1 veterinär och 6 anställda samt 1 730 patienter. uppgick personalen till 40 personer, varav 8 veterinärer. Antalet behandlade djur var ca 20 500 varav 4 613 hästar, 133 nötkreatur, 1 357 svin och 14 386 mindre djur av vilka huvudparten var sällskapsdjur. Vid Djursjukhuset i , som tillkom , har patienttillförseln ökat från 3 633 st. till 13 140 st. . Antalet anställda uppgick här till 32 personer, varav 7 veterinärer. Djursjukhuset i fungerar som regionsjukhus för och härtill huvudsakligt upptagningsområde , , , , och , men tar emot djur även från andra längre bort liggande områden. Djursjukhuset i har huvudsakligast och som upptagningsområde, men de behandlade djuren kom från sammanlagt 14 olika län. Från ett antal kommuner inom de huvudsakliga upptagningsområdena erhåller sjukhusen bidrag, dock i helt otillräcklig utsträckning. Trots dessa anslag och ökade patientavgifter har balanserade budgetar för inte kunnat åstadkommas, utan dessa visar betydande underskott. Tyvärr har det kunnat konstateras att ökade patientavgifterna medfört att vårdsökandet för sjuka djur minskat, vilket torde delvis kunna förklaras av att äldre personer i regel har begränsade inkomster. Ett säkrare underlag för sjukhusens existens och deras möjligheter att vidmakthålla en sjukvård av hög klass är därför nödvändigt. Inom lantbruksstyrelsens veterinärbyrå har det gjorts ett par värdefulla utredningar dels om utbildning av personal vid djursjukhusen, dels om en fastare organisationsform för desamma. Det vore önskvärt att nämnda myndighet även fick till uppgift att utreda och framkomma med förslag till ett statligt engagemang i djursjukhusens finansiering. Någon omfattande parlamentarisk utredning torde inte vara behövlig för denna uppgift. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag till en tryggare finansiering av djursjukhusens verksamhet. . () i () PER (vpk) ()