mot · FZ02228 · 1976-01-13 00:00:00 — 1975/76 228-235 Motion 1975/76: 228 av m. fl. Sammanfattning: Forskningspolitiken är en fråga av yttersta vikt för arbetarklassen och folkflertalet. Den övar djupgående inflytande på samhällets utveckling. Öppenhet och demokratisering i beslutsprocessen är nödvändig. Samlad parlamentarisk kontroll måste utövas och riktlinjerna diskuteras offentligt. Storfinansens inflytande över forskningen och forskarna måste brytas. Privata forskningsuppdrag bör inte förenas med statliga forskartjänster. Man måste så långt det är möjligt slå vakt om forskningens oberoende av privata finansintressen. Arbetarklassens och folkflertalets behov bör vara utgångspunkten för politiska beslut om forskningens intriktning. Motionen begär bl. a. att skall ha en allmän debatt om forskningspolitikens huvudlinjer. I alla högt utvecklade industriella ekonomier tenderar forskningen att få en tung och växande roll. Detta återspeglas inte endast inom teknik och naturvetenskap, som har intresse för den ekonomiska utvecklingen. Det gör sig givetvis också gällande på de ämnesområden som har samband med de alltmer komplicerade sociala problemen och apparaterna, liksom med det ökade utbildningsbehovet för dem som skall fungera i produktionslivet. Ju större omfattning forsknings- och utvecklingsarbete får inom ett samhälle, desto mer tar dess institutioner, dess beslutsorgan, dess specialistkadrer och administratörer formen av en särskild maktapparat. Denna maktapparat utvecklar å ena sidan egna tendenser och aspirationer och är å andra sidan föremål för försök från utanförstående intressen, som söker utnyttja och skaffa sig inflytande över den. Forskningens roll i samhällsutvecklingen är dubbel. Den speglar de förhärskande sociala maktförhållandena. Men genom sin inriktning och sina resultat övar den ett ofta betydande inflytande över skilda delar av samhällets utveckling. Hur detta sker är bl. a. avhängigt av vilka ekonomiska och politiska intressen, som lyckas skaffa sig möjligheter att påverka och styra forskningens riktning och innehåll. En klass eller en politisk rörelse, som vill påverka samhället i annan riktning än härskande klasser och skikt, måste oundgängligen skaffa sig makt över forskningspolitiken. 1 1975/76. varje myt om att forskningen är ett opolitiskt tekniskt-administrativt problem avfärdas. Förhållanden och tendenser inom svensk forskning och forskningspolitik är från arbetarrörelsens synpunkt, från socialistisk synpunkt, både otillfredsställande och oroande. Vi nämner några av de förhållanden vilka är karakteristiska. Någon översiktlig, medveten planering existerar inte i svensk forskningspolitik. Begränsning till en planering sektorsvis har inte möjliggjort någon samlad politisk angelägenhetsgradering, där bestämda värderingar kunnat ställas mot andra. , som statsmaktens valda organ, får inte tillfälle att uppta forskningspolitikens riktlinjer för överläggning och beslut. Dels saknas en sådan materialredovisning, som kan utgöra underlag härför, dels för inte f. n. några översiktliga och långsiktiga prioriteringsresonemang, ehuru det ligger klart inom dess kompetens att göra det. Upprepade gånger har vpk krävt att skall få fastställa den långsiktiga inriktningen och fördelningen av forskningsresurser och att ett samlat förslag till forskningsbudget skall föreläggas folkrepresentationen som utgångspunkt för debatt och beslut. Detta grundläggande demokratiska krav har aldrig tillmötesgåtts. Prioriteringen av forskningsmedel utgår inte från någon bedömning av social nytta och folkflertalets behov. Följden är att det borgerliga samhället och dess härskande klass i hög grad får sina behov speglade i prioriteringarna. Frånvaron av översiktlig styrning underlättar detta och banar väg för det ökande direkta inflytande, som mäktiga privata kapitalgrupper tillskansar sig. Så spelar t. ex. den militärt motiverade forskningen en tung roll, inte endast kvantitativt utan också ideologiskt, genom att påverka motiv och inriktning hos delar av den icke-militära forskningen. Graden av tyngd hos den militära forskningen har varierat alltefter främst de flygtekniska satsningarnas periodiska upp- och nedgångar. Sådana satsningar som är av militär natur eller har att göra med direkta, rent kvantitativa produktionssatsningar är över huvud mycket starkt dominerande. I motsvarande mån är miljö-, social- och humanistisk forskning grovt underförsörjda. Det räcker här att erinra om de djupt stötande försummelser som i rask takt kommer inför offentligheten i fråga om arbetsmiljön, den skandalösa nonchalansen gentemot social beteendeforskning, som kunnat kasta ljus över de växande socialpolitiska problemen, den djupt allvarliga underförsörjningen inom psykologi och psykiatri, som gjort den mentala sjukvården till ett konservativt och omänskligt reservat för många sjuka, bristen på forskning som kunnat ge grund för en progressiv kvinnopolitik osv., osv. Också inom de humanistiska vetenskaperna råder inte bara en svår allmän underförsörjning utan också en ofta markerat tra ditionell inriktning - så är exempelvis forskningsuppgifter ägnade det parlamentariska spelet kring vissa politiska specialfrågor eller tolkningen av enstaka historiska företeelser av typ död mångfaldiga - däremot ligger hela källmaterialet till den agrara omvandlingen och industrialiseringens framväxt i det närmaste fullständigt obearbetat. I många fall visar sig bristen på översiktlig planering i det bristande sambandet mellan målsättningar för olika sektorer. Det råder t. ex. en påfallande brist på överensstämmelse mellan den medicinska och den socialpolitiska forskningen. På samma sätt saknas samband och proporitioner mellan kommersiellt inriktad industriforskning och sådan miljöforskning som rör produktionsprocessens och produkternas verkan på människa och natur. Ett kardinalproblem, som starkt påverkar prioriteringar och inriktning, är också det stegrade inflytande som privatintressen direkt utövar över forskningen. Detta leder till två viktiga problem: dels sker en sammanblandning mellan privat och offentligt, som ur demokratisk synvinkel är ohållbar, dels kommer i praktiken staten att få svara för storfinansens kommersiellt betingade forskningsbehov i ökande grad. Man måste därför ta itu med att skapa klara linjer kring frågan om den privata uppdragsforskningen, uppköpen av forskare från privata maktcentra och forskares beroende av relationer till finansintressen. Det räcker här med att, såsom praktiska exempel, påtala SEB-gruppens stora makt över en betydande del av den tekniska forskarkadern, den metallurgiska storindustrins inflytande över motsvarande forskning, läkemedelsindustrins makt över den kemiska forskningen, livsmedelsindustrins inflytande över forskarna på motsvarande forskningsområde. En kuriös men illustrativ detalj kan tjäna som bild av förhållandena: barnmatsindustrin knyter upp forskare, vars namn de sedan utnyttjar i sin kommersiella reklam - reklam som sedan i broschyrform sprids av landets mödravårdscentraler till samtliga blivande mödrar. Om något visar detta detaljexempel vilken ekonomisk och ideologisk makt forskning kan representera. Det nu sagda skall ställas i relation till hur ringa arbetarrörelsens och andra folkliga organisationers och intressens inflytande är över forskningen. som TCO har kritiserat detta förhållande. Helt följdriktigt måste dessa maktförhållanden inte bara styra resurserna i en annan riktning än vad folkflertalets behov skulle kräva - de gör också att de samhälleliga värderingar från vilka forskningen utgår kan hållas väsentligen traditionella och borgerliga. Det står klart att en samlad forskningspolitik måste utformas. Denna forskningspolitik skall i sina huvudlinjer kunna diskuteras och beslutas av . Forskningspolitik är en folklig och offentlig angelägenhet, inte en angelägenhet för storfinansen, ämbetsmannakåren och små toppgrupper bland forskarkaderns högre skikt. Forskningspolitiken måste kunna sättas i relation till andra övergripande sociala mål och utformas i enlighet därmed. Den hittillsvarande ordningen på detta område är ur demokratisk synvinkel oacceptabel. Oacceptabelt är också att - såsom senast skedde - utbildningsutskottet icke kan ställa upp någon enda talesman som i sak förmår diskutera den problematik som här påtalats. Vägrar en ansvarig parlamentarisk instans att befatta sig med ett stort politiskt problem, innebär det ett överlämnande av allt inflytande på området åt de finansiella och byråkratiska intressen vilkas samhälleliga makt är stark nog detta förutan. Mot bakgrund härav hemställs 1. att beslutar att som särskild punkt på sin arbetsordning uppta en allmän debatt om och beslut kring forskningspolitikens huvudlinjer, 2. att hos regeringen begär en årlig redovisning av de samlade statliga forskningsanslagen, 3. att hos regeringen begär lagstiftning, syftande till att principiellt förbjuda sammanblandning mellan offentlig forskartjänst och bedrivande av privat uppdragsforskning. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)