mot · FZ021671 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av miljöskyddslagen Målsättningen för miljöpolitiken, som den deklareras i regeringens budgetproposition, ger i och för sig utrymme för en progressiv miljöpolitik i folkets långsiktiga intresse men strukturen i den kapitalistiska ekonomin lägger hinder i vägen för genomförandet. Dessa hinder kan undanröjas med en politik som på för över till planekonomi och socialism. Medlen i miljöpolitiken måste skärpas och i folkets intresse rikta sig emot kortsiktiga, kapitalistiska exploateringar av miljö- och naturresurser. Ett av medlen, miljöskyddslagstiftningen, måste omarbetas och preciseras så att den styr beslutsfattarna i en objektiv beslutsprocess. måste ges en sådan struktur och ett sådant funktionssätt att ett brett förtroende skapas bland folket. Det är också viktigt att det inte råder ett motsatsförhållande mellan denna förvaltnings företrädare och folkligt förankrade miljövårdsorganisationer.Dessa måste i stället ges samhällets stöd. Naturresurserna i landet måste underkastas en långsiktig hushållningsplan. Ledmotiv för en sådan plan måste vara bl. a. vidmakthållande av ett uthålligt jord- och skogsbruk samt en industri av sådan struktur att den är sparsam med råvaror och energi. Planeringen måste bygga på en bakomliggande ideologi som är bindande för det planpolitiska systemet, vilket inte blev fallet med den antagna riksplanen. En ny riksplan måste innefatta krav på en avancerad teknologi inom produktionen med slutna system och återanvändning av material. Utsläppen måste göras så små att de flesta industrier inte blir geografiskt bundna i sin lokalisering till följd av sina miljöstörningar. Detta är av stor betydelse för genomförande av en regionalpolitik, som syftar till att säkra sysselsättning också i det svenska inlandet. Internationellt bör , i egenskap av ett av stormaktsblocken obundet alliansfritt land, verka som en aktiv pådrivare för lösning av alla internationellt övergripande miljöproblem. Det har börjat stå klart för allt flera av oss att mänskligheten har endast en jord. På denna jord är det endast i ett tunt skikt vid jordens yta, biosfären, som det finns en sådan miljö att liv kan finnas. Livet på jorden, inklusive människan, hänger samman i en helhet, 1975/76 3 sami. som inte tål vilka störningar som helst. Om våra dagars människor är av den meningen att våra efterkommande skall kunna fortsätta att leva här på jorden under hyggliga betingelser, då måste en anpassning ske till de villkor som är förutsättningen för fortsatt liv. Utplundring och förgiftning av biosfären kan då inte få fortsätta. I stället måste vi utforska de ekologiska villkoren för en livsvänlig miljö och i internationell samverkan sträva till att anpassa den totala mänskliga aktiviteten på denna planet till dessa villkor. Kravet på ett handlande i enlighet med ekologins villkor, i världsskala, kan förefalla omöjligt att uppfylla. Men detta får inte avskräcka från strävanden att söka uppnå ett sådant internationellt handlingsmönster. Problemet är, i princip, detsamma som gäller i fråga om risken av ett kärnvapenkrig. Skillnaden ligger i att ett kärnvapenkrig skulle kunna utplåna nästan allt liv på jorden inom , under det att förstörelsen av livsmiljön går långsamt och, om faran inte besinnas och effektiva motåtgärder sätts in, också kommer att leda till samma resultat i ett långtidsperspektiv. Med denna drastiska jämförelse kan allvaret i miljökrisen framstå med den dramatik som är nödvändig för att man skall inse faran. Vid anpassningen av människans totala verksamhet till ekologins krav ställs särskilda krav på industrisamhället och på det mekaniserade jordbruket med dess användning av stora mängder handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel för en odling som ofta sker i stora monokulturer. En sådan nödvändig anpassning är inte genomförbar genom enskilda ställningstaganden av människorna. Anpassningen kan inte heller väntas ske genom årgärder av de enskilda företagen, vilka ju i första hand ser till vad som är lönsamt ur företagsekonomisk synpunkt. Den nödvändiga anpassningen måste därför i stället ske genom åtgärder från statsmakterna i de enskilda länderna, vilket förutsätter att statsledningarna i de olika länderna, oberoende av det rådande ekonomiska systemet, har någon form av total planering. För att denna planering skall leda till det gemensamma målet, bevarandet av en livsvänlig miljö, måste det här röra sig om en ekologisk planering. Vad som erfordras är en global handlingsplan för att angripa helheten, därför att viktiga problem hänger samman och inte kan lösas var för sig. Här, som på många andra områden, visar det sig att problemen inte är enkla utan komplexa. Fyra viktiga faktorer i detta problemkomplex är miljön i vid bemärkelse, resursanvändningen, befolkningsökningen och levnadsvillkoren för de fattiga, av imperialismen förtryckta och exploaterade folken. Människornas försörjning med livsmedel är en mycket viktig fråga för hela mänskligheten, och den har blivit akut. Eftersom människornas försörjning med livsmedel nu är och inom överblickbar framtid kommer att vara beroende av en biologisk primärproduktion på jorden, är det ett villkor för mänsklighetens långsiktiga överlevnad att denna produktions förutsättningar inte skadas eller helt sätts ur spel av miljöstörningar från mänsklig verksamhet. Det kan i detta sammanhang vara lämpligt att hålla i minnet att det tryck som varje människa genomsnittligt utövar på den omgivande miljön väsentligt skiljer sig, beroende på om den ifrågavarande människan bor i ett utvecklat industriland eller i ett u-land. Miljöbelastningen från människan i industrilandet är minst sex gånger så stor som den är från människan i u-landet. Världens uppdelning i nationalstater, i stater med olika politiskt-ekonomiska system och i stater med vitt skilda grader av industriell utveckling försvårar självklart ett rationellt handlande i hela mänsklighetens intresse i vad gäller den världsövergripande miljöpolitiken. har, som ett litet land, självfallet begränsade möjligheter att påverka den totala världsutvecklingen inom miljöområdet. Men bör ändå, som en alliansfri, högt utvecklad industristat, kunna spela en viktig medlande och pådrivande roll både inom FN:s ram och i andra internationella sammanhang inom den globala miljöpolitiken. Miljö och miljöpolitik i har genomgått en genomgripande utveckling från ett agrarland till ett utvecklat industriland. I agrarsamhället drevs jordbruket med den energi som människor och djur kunde utveckla. Industrisamhällets industri och jordbruk kräver tillförsel av väldiga mängder energi utifrån för att kunna fungera. Det tryck som det gamla jordbrukssamhället utövade på den yttre miljön var väsentligt mindre än det som dagens industrisamhälle utsätter den för. Miljötrycket var då också mer jämnt fördelat över landet. Det gamla jordbruket använde inte ännu handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel, varför miljöstörningarna från jordbruket då var mindre. Trycket på miljön i har således ökat, och detta tryck härrör från i huvudsak tre områden: från jord- och skogsbruket har miljöstörningarna ökat genom kraftigt vidgad användning av både handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel. Utvecklingen inom det mekaniserade och ofta kreaturslösa jordbruket har lett till en så omfattande användning av handelsgödsel att ett ytterligare tillskott i givan endast skulle ge en mycket marginell om ens någon skördeökning. Den nuvarande givan skulle kunna reduceras med en fjärdedel, utan att därför skördeminskningen skulle bli särskilt påtaglig. Om den nuvarande användningen av handelsgödsel minskades med hälften, skulle ändå skördeminskningen kunna stanna vid . Den nuvarande användningen av kvävegödsel såväl inom jordbruket som också inom skogsbruket måste noga uppmärksammas från de miljövårdande myndigheternas sida. Restriktioner måste sättas in, om det visar sig att miljön och sötvattenstillgångarna hotas. från industrin kommer de kanske mest uppmärksammade miljöstörningarna. Länge fick industriella anläggningar ohämmat släppa ut föroreningar i luft och vatten. Man levde i den föreställningen att jorden var så stor att den skulle tåla dessa utsläpp, och att de därför inte betydde så mycket i det stora sammanhanget. Man förstod inte heller, eller ville inte förstå, de långsiktiga effekter som utsläppen kunde förorsaka. står det helt klart att industrins negativa miljöeffekter inte går att längre försumma. Utsläpp till den yttre miljön kan förorsaka skador, som inte går att reparera. tvingas man vidta kostsamma åtgärder för att minska miljöstörningarna från industrin, men det tar att få gamla anläggningar miljövänliga om det alls går. Det är därför viktigt att inga nya anläggningar får byggas eller gamla byggas ut med mindre än att höga miljökrav blir tillgodosedda. Sker så, ökar också möjligheterna att lokalisera anläggningar dit, där de bäst behövs från regionalpolitisk synpunkt. från boendemiljön i det mänskliga tätortssamhället kan inte avfallet på ett naturligt sätt återgå till sitt ursprung i ett kretslopp, vilket i hög grad kunde ske i det gamla boendesamhället, utan samlas i stället ihop via avlopplsledningar och sopkärl och utgör en besvärande belastning för den yttre miljön. Avfallshanteringen i samhället är en viktig fråga både från miljö- och resurssynpunkt. Från miljösynpunkt är det viktigt att de beståndsdelar i avfallet som inte kan återvinnas för återanvändning på ett naturligt och ekologiskt riktigt sätt kan cirkulera tillbaka till sitt ursprung. Från resurssynpunkt är det viktigt att allt som kan återvinnas för återanvändning också verkligen tas till vara. Det är väsentligt att det redan i tillverkningsledet ställs krav, innebärande att de produkter som tillverkas blir återvinningsvänliga, när de omsider blir avfall. Det svenska industrisamhället har utvecklats på den kapitalistiska marknadshushållningens grund. Denna hushållningsform innebär att var och en ser till sitt eget ekonomiska bästa utan hänsyn till andra och till helheten. Det innebär att det företagsekonomiska intresset blir det intresse som styr utvecklingen inom företagen. Skall ett samhällsekonomiskt synsätt kunna göra sig gällande måste det hävdas från samhällets sida gentemot företagen. Länge togs ingen hänsyn till, eller också kände man inte till, de negativa miljöeffekterna under industrins utveckling i . Rykande fabriksskorstenar ansågs länge som ett uttryck för utveckling och välstånd. Efterhand blev emellertid miljöeffekterna från den industriella utvecklingen så uppenbart negativa att det blev en politisk nödvändighet för statsmakterna att gripa in och, sent omsider, söka reglera den fortsatta utvecklingen. tillkom och en ny miljöskyddslagstiftning. a. av något av ett uppvaknande i miljöfrågorna, och en folklig miljöopinion trädde fram. När miljömedvetandet bredde ut sig bland folket blev det också politiskt intressant. Det blev nödvändigt att ta hänsyn till miljöopinionen i det politiska handlandet. Inom denna miljöopinion möttes tillkomsten av en statlig miljövårdsförvaltning och en ny miljöskyddslag av stora förväntningar. Dessa positiva förväntningar kom emellertid att övergå i kritik, sedan det visat sig att miljövårdsförvaltningen inte hade möjlighet att agera med utgångspunkt i tillgodoseende av ekologiska krav. Vad miljövårdsmyndigheterna kom att syssla med var en rimlig avvägning mellan ekonomiska intressen å ena sidan och miljöskyddsintressen å den andra. Den statliga miljövårdsförvaltningens beslut fattas efter intim samverkan med berörda ekonomiska partsintressen, vilka har goda möjligheter att före beslutsfattandet föra fram sina meningar och kanske också måla upp en bild av nedläggning och arbetslöshet som en tänkbar följd, om myndighetens beslut skulle gå parten emot. Ett viktigt krav är därvid, enligt vår mening, att berörd allmänhet får del av miljömål innan beslut fattas och att frågan då ännu är så öppen att allmänhetens mening har en chans att påverka det slutliga avgörandet. Allmänheten måste också få tillgång till en så fullständig information att den kan avge välgrundade yttranden till den beslutsfattande myndigheten. Särskilt viktigt måste det anses vara att dessa möjligheter ges, då det rör sig om miljörisker av ny typ som t. ex. anläggande av kärnkraftverk eller deponering av avfall från kärnkraftverk. Det torde också vara en allmän mening att det nuvarande kommunala vetot skall behållas, och att sålunda en viss kommun inte skall kunna åläggas av statsmakten att inom sig hysa en anläggning, som invånarna i den berörda kommunen inte själva vill ha. Utöver den information som bör ges till allmänheten inom ett visst berört område, i anledning av tilltänkta miljöpolitiska beslut, behövs också en bred miljövårdsinformation till hela befolkningen. En sådan saklig information kan undanröja obefogad oro och bidra till att vrida rätt en debatt, som kanske ibland mera bygger på känslor än på verklig kunskap och vetenskapliga fakta. Denna information bör ges dels direkt av myndigheterna och dels av den ideella miljörörelsen. Det är därför önskvärt, att den ideella miljörörelsen och dess informationsverksamhet ges stöd från samhället och att detta stöd ges villkorslöst så att miljöorganisationerna står oberoende av myndigheterna, vilket måste ses som en tillgång. Mål och medel i svensk miljöpolitik Mål och medel i den svenska miljöpolitiken formuleras på följande sätt budgetproposition, bilaga 11 sidan 8: Målet för miljöpolitiken är att skapa ett sådant samhälle att berättigade krav på en livsvänlig miljö kan tillgodoses. Därför måste miljöförstörelsen hejdas och förstörd miljö så långt möjligt återställas. För att detta mål skall nås krävs en aktiv miljöpolitik nationellt och internationellt. Miljöpolitikens medel - lagstiftning, planering, forskning och utvecklingsarbete, ekonomiska stimulansåtgärder, administration, internationell samverkan måste fortlöpande förstärkas. Denna av regeringen formulerade målsättning för den svenska miljöpolitiken har varit i huvudsak oförändrad sedan en följd av år. med motsvarande målformulering har orden för dagens och morgondagens människor utgått version. Det kan tolkas som en försvagning, eftersom de citerade orden markerar miljöpolitikens långsiktighet. Så behöver dock inte vara syftet om långsiktigheten tas som en självklarhet, vilket är vår tolkning. Den av regeringen uttalade målsättningen för miljöpolitiken ger i sig utrymme för en ambitiös miljöpolitik, både nationellt och internationellt. Men rådande kapitalistiska marknadshushållning inom landet och ovan nämnda förhållanden i världen begränsar möjligheterna att förverkliga en miljöpolitik i enlighet med ekologiska krav. Bland miljöpolitikens medel nämns först i raden lagstiftning. Den fråga man då ställer sig är, om den nu gällande miljöskyddslagstiftningen har en sådan form att den utgör ett verkligt styrmedel för beslutsfattarna på det miljöpolitiska området. Studerar man miljöskyddslagen, miljöskyddskungörelsen och förarbetena till dessa, kommer man fram till att både lagen och kungörelsen är för allmänt hållna och lagtexten för vag för att kunna ge verklig styrning. När så är fallet får man samma läge som då det gäller att tillämpa civillagar av vag utformning. De politiker som stiftat lagarna överlämnar därmed åt de icke politiskt ansvariga domstolarna och myndigheterna att tillämpa lagarna. Då det gäller tolkning och tillämpning av civillagar är detta förhållande accepterat konstitutionellt, och man menar att det råder en maktfördelning mellan den lagstiftande och den dömande makten i samhället. Men detta betraktelsesätt kan inte, enligt vår mening, utan vidare överföras då det gäller tolkning och tillämpning av en lag av miljöskyddslagens typ. Här rör det sig i realiteten om fattande av politiska beslut. Sådana beslut bör fattas av politiskt ansvariga och i första hand då av lagstiftaren själv, . Skall så kunna ske, måste styrningen läggas in främst i själva lagtexten och, i den mån detta inte är möjligt, i kungörelse och i klara motivuttalanden i lagens förarbeten. På denna grund kräver vi en grundlig omarbetning och precisering av den nuvarande miljöskyddslagen. Vi har rest detta krav men inte uppnått vårt syfte, varför vi tvingats återupprepa våra krav. Då regeringen nu i årets budgetproposition aviserar en översyn av miljöskyddslagen vill vi eftertryckligt framhålla vikten av att de synpunkter beträffande miljöskyddslagen, som vi här framför, verkligen kommer att beaktas. Då man diskuterar mål och medel i svensk miljöpolitik, kan diskussionen inte föras isolerad från det ekonomiska system, inom vilket miljöpolitiken skall drivas. Ekonomin i domineras av privatkapitalistisk marknadshushållning. Även den statligt och kooperativt ägda delen av näringslivet arbetar under kapitalismens villkor och inom ramen för en totalekonomi, som styrs av marknadsmekanismer. På denna marknad är det lönsamhet och profit för den enskilde företagaren som är bevekelsegrund för utvecklingen och inte vidgad social nytta. Av systemets egen natur följer att varje företag eller grupp av företag i första hand ser till sitt eget snävt företagsekonomiska intresse och sin möjlighet att med vinstmaximering som ledmotiv kunna konkurrera på marknaden både nationellt och internationellt. Därför är det orealistiskt att anta att företagarna själva skall ta långsiktiga miljöhänsyn i enlighet med statsmakternas målformulering. Än mindre finns det grund för antagandet att enskilda företag, som exploaterar och snabbt förbrukar ändligt tillgängliga naturresurser med god ekonomisk vinst, skulle vara benägna att underkasta sig någon långsiktig sparsamhet och hushållning med mindre än att de tvingas därtill med politiska medel. Av det sagda torde framgå att miljöfrågorna inte kan lösas bara genom samarbete mellan statsmakten och de privatägda företagen. En tvingande och övergripande statlig styrning måste till, och den måste grunda sig på en total samhällekonomisk kalkyl med ett perspektiv långt in . Folkflertalets intresse av en livsvänlig miljö åt nuvarande och kommande generationer kommer i motsättning till intressen hos dagens kapitalägare att erhålla maximal profit. 1 denna intressemotsättning menar vi att statsmakten måste hävda folkflertalets långsiktiga intresse mot storfinansens kortsiktiga. Människans negativa miljöpåverkan, som accentuerats i takt med industrialismen, har samband med tillgången till ny teknik. Tekniken är i sig inte ond eller miljöovänlig. Det är teknikens användning, på ett felaktigt sätt, som kan bli det. Ju mäktigare teknik som sätts i människans hand, desto större blir samhällets ansvar för hur denna teknik kommer till användning. Då blir det allt viktigare, vilka styrmekanismer som ligger bakom teknikanvändningen. Teknikens industriella användning kan ge människorna högre levnadsstandard och ett bättre liv samt leda till att fler människor kan leva drägligt på jorden. Men skall den tillämpade tekniken få denna effekt måste den användas planmässigt och underordnas ett ekologiskt långtidsperspektiv. Kapitalismens industrisamhälle har inte haft och har fortfarande inte vare sig planmässighet eller långtidsperspektiv, än mindre har det förmåga att självt underordna utvecklingen några ekologiska lagar. Det är bl. a. på denna grund som kommunisterna kräver sådana förändringar av den svenska kapitalismen, att hinder röjs ur vägen för en övergång till en planhushållning av socialistisk typ. Det är också därför som vi hävdar att en skärpt och preciserad svensk miljöskyddslagstiftning skall ha sin grund i ett ekologiskt betraktelsesätt. Med hänvisning till det anförda föreslås att med anledning av motionen och den av regeringen aviserade översynen av miljöskyddslagen, ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande inriktningen av denna översyn, innebärande bl. a. att ekologiska miljöaspekter beaktas och att en objektiv beslutsprocess i miljö ärendena eftersträvas med samhällsekonomisk optimering som målsättning. (vpk) i (vpk) i PER (vpk) (vpk) i