mot · FZ022252 · 1976-03-15 00:00:00 — med anledning av skrivelse (förslag 1975/76:15) från talmanskonferensen med överlämnande av ett från utredningen angående en allmän översyn av arbetsformer avgivet betänkande om riksdagsarbetets planering Frågan hur man skall tillförsäkra ledamöter och organ god tillgång på sakinformation har blivit allt angelägnare men också svårare att lösa. Informationsmängden i samhället ökar, och verksamhet omfattar i stort sett alla aspekter av det moderna industrisamhället. Tekniken är medel att förverkliga människors och samhällens mål, men den anklagelse som med visst fog kan riktas mot vår civilisation är att medlen tar kommandot. Givna tekniska "lösningar styr det politiska handlandet, mönstrar ut alternativ och dominerar tänkandet. De tekniska systemens rationalitet får en förledande slagkraft; möjligheterna till påverkan i annan riktning beskärs. Det är ofta enkelt att visa på kortsiktiga vinster med ny teknik, svårare att bedöma effekter på lång sikt. Debatten om tekniken handlar ytterst om folkstyrelsens villkor. Politikerna har ett avgörande ansvar även för den långsiktiga samhällsutvecklingen. Väljarna har rätt att kräva att de beslut som fattas är väl övervägda. O att beslutens långsiktiga effekter är väl övervägda; O att långsiktiga och externa effekter av ny teknologi och ny lagstiftning är väl utredda och förutsedda; O att politikerna har viljan och förmågan att upptäcka kommande problem och förekomma kriser. uppgift, och då framför allt oppositionens, skall bl. a. vara en motvikt till regeringsmakten. Riksdagsmännen och -partierna har en skyldighet mot väljarna att inte bara kritisera de förslag regeringen kommer med och presentera alternativ till dessa. De bör dessutom ha förmågan att kritisera regeringen för vad den inte föreslår, för att den inte förutser kommande problem. De bör ha resurser att utarbeta egna långsiktiga lösningar på framtida problem i samarbete med vetenskapsmän och tekniker. Den enda möjligheten inom att skaffa fram sakinformation har traditionellt varit via . Det var förmodligen författningsutredning som tog det första initiativet för att förbättra sakinformation utöver det som traditionell biblioteksverksamhet kunde ge. Man skrev nämligen 1955 till den då verksamma riksdagsbiblioteksutredningen och föreslog inrättande på försök av en upplysningstjänst efter förebild av i , fast i mindre skala. Försöket kom till stånd och resultatet blev att verksamheten permanentades. starten har upplysningstjänsten befunnits fylla ett stort behov, och dess verksamhet har successivt ökat. Utskottet har fått egna kanslier med högt kvalificerad personal som i sitt arbete ständigt sysslar med sakinformation. En viktig strävan vid författningsrevisionen 1973/74 var att på olika sätt stärka ställning. Jämfört med den tidigare grundlagen har också flera betydelsefulla förändringar genomförts. Den viktigaste innebär att nu suveränt stiftar landets lagar. förutsattes att regering och riksdag gemensamt skulle sköta lagstiftningen. Den nya riksdagsordningen innebär därutöver att riksdagsutskotten givits vidgade möjligheter till initiativ inom sina resp. ämnesområden, något som har stor principiell betydelse. Riksdagsledamöternas arbetsförhållanden har successivt förändrats. Antalet plenitimmar har ökat, likaså utskottsarbetet. Mängden av informationsmaterial i olika frågor har ökat kraftigt, inlösningstiden har blivit allt längre och frågorna alltmer komplicerade. I samband med att flyttade till fick varje ledamot ett eget arbetsrum. Det var något av en revolution. Att ha egen telefon och skrivmaskin innebar en enorm förbättring jämfört med förhållandena på . Men det räcker inte. Vad som saknas är kvalificerad sekreterarhjälp - både för att hjälpa till med utskrifter, sortera handlingar, svara på brev, boka biljetter etc. och för att hjälpa till med beredningen av komplicerade ärenden. Den sistnämnda uppgiften är den viktigaste. De olika partierna har vissa utredningsresurser som står till partigruppernas förfogande. De tre icke-socialistiska partiernas riksdagskanslier är utrustade med mellan fyra och tio politiska sekreterare vardera. Dessa handläggare har till uppgift att följa utvecklingen inom olika områden, göra utredningar för gruppen, tjänstgöra som sekreterare i olika kommittéer, bereda partimotioner och reservationer m. m. Det är uppenbart att partikanslierna inte har möjlighet att ge service till de enskilda ledamöterna annat än i undantagsfall. Svårast upplevs troligen den bristande tillgången på service och utredningshjälp av oppositionspartiernas ledamöter. Oppositionen har andra uppgifter i parlamentet än regeringspartiet och dess representanter. Oppositionsledamöterna skall inte bara följa utvecklingen på olika områden utan även utarbeta alternativ till regeringens förslag. I förhållande till regeringens resurser är oppositionens möjligheter att arbeta fram alternativ - dvs. att bedriva effektiv oppositionspolitik - löjligt små. Oppositionspartiernas kansliresurser på sammanlagt ca 25 personer skall jämföras med kanslihusets många tjänstemän med politiska uppgifter. Riksdagsledamöterna och har i en motion sammanfattat vissa av politikerns och då framför allt oppositionspolitikerns problem på följande sätt: O Myndigheterna har ett kunskapsövertag gentemot politikerna. De har omfattande expertis och stora planeringsavdelningar. Experterna och tjänstemännen sorterar informationen och arbetar fram sådana planer som de anser realistiska eller lämpliga. 1 beslutssituationerna har politikerna små möjligheter att åstadkomma grundläggande förändringar. Planerings- och förberedelsearbetet styr beslutens innehåll. O Myndigheterna och institutionerna fungerar som mäktiga intressen som delvis själva skapar sin egen efterfrågan. Besparingar, omläggningar i verksamheten motverkas genom att dessa alternativ av myndigheterna framställs som närmast katastrofala för verksamhetens innehåll. O Byråkratins oundvikliga tröghet motverkar förändringar eller t. o. m. nedläggningar av myndigheter, även om verksamheten i realiteten kunde ha gett anledning till detta. Genom institutionskonkurrensen försvåras samarbete och därmed politikernas möjligheter att styra verksamheten så att den svarar mot de politiska ambitionerna. O Det är svårt för politikerna att nå klarhet om hur beslut faktiskt fungerar; myndigheternas expertis redovisar inte alltid problem och svårigheter som beror på den verkställande myndighetens egna eventuella misstag. Dessa problem har behandlats i med anledning av motionerna 1975:984 av och och 1975/76:919 av undertecknad m. fl. samt informationsutredningens betänkande sakinformation (Förslag 1975/76:3). Motionen 1975:984 avslogs av med hänvisning till att motionens krav blivit tillgodosedda genom beslut och m. a. o. informationsutredningens betänkande. beslut med anledning av informationsutredningen innebar: art varje partigrupp skall tilldelas . i grundbidrag för att förstärka partigruppens handläggande resurser att varje partigrupp dessutom skall tilldelas . per ledamot om partiet är i oppositionsställning och . om partiet är representerat i regeringen att beräkningsgrunden för kontorshjälp för ledamöterna ändras från ett biträde på 10 ledamöter till ett på åtta. Med hänvisning till detta beslut avslogs motion 1975/76:919. I utskottets skrivning förutsätts dock att den pågående utredningen om arbetsformer prövar om ytterligare stödåtgärder behövs art en ny tjänst som handläggare inrättas vid upplysningstjänsten samt att förvaltningsstyrelsen får ett årligt anslag om . för att möta tillfälliga ökningar i arbetsbelastningen vid upplysningstjänsten. art som försöksverksamhet bemanna handlånebiblioteket på plan 6 alt öka bidragen till ali tillsätta en arbetsgrupp för att utreda möjligheterna till ett ADB-baserat söksystem för eget material. avvaktar dock med beslut om forskningssekretariat och framtidsforskningsinstitut med som huvudman i avvaktan på forskningsrådsutredningens överväganden. Den pågående utredningen om arbetsformer har kommit med ett första betänkande,som huvudsakligen berörden tidsmässiga planeringen av riksdagsarbetet. Det är väsentligt att utredningen i det fortsatta arbetet mot bakgrund av erfarenheterna av de ovannämnda åtgärderna prövat behovet av ytterligare åtgärder för att förstärka riksdagsledamöternas behov av sakinformation. Dessutom bör utredningen hålla en kontinuerlig kontakt med forskningsrådsutredningen för att i sitt arbete kunna ta hänsyn till dennas slutsatser vad beträffar förbättrad forskningsinformation. Det nu föreliggande förslaget från utredningen om arbetsformer jämte informationsutredningen innebär en förbättring av ledamöternas service och utredningsresurser. Dock återstår ännu mycket att göra. Särskilt viktig är frågan om ökad forskningsinformation och förbättrade möjligheter till kontakt med framtidsforskningens rön. Ett sätt att få till stånd mer övervägda och framåtsyftande förslag i utskottsarbetet är att föreskriva att utskotten vid behandlingen av ett ärende gör en långsiktig bedömning av olika beslutskonsekvenser på det sätt som görs i den amerikanska kongressen genom den s. k. Foresight Provision. Ett ytterligare sätt att få till stånd ett långsiktigt tänkande hos beslutsfattarna prövas också i den amerikanska kongressen inom CRS (), motsvarigheten till vår upplysningstjänst, som har till uppgift att inför varje kongress förbereda en lista på frågor och ämnesområden som det kan vara meningsfullt för utskotten att behandla. Ytterligare en i prövad väg utgörs av OTA (Office for Technological Assessment), dvs. kongressens speciella sekretariat för teknikvärdering. Sekretariatet har verkat och bidragit med en rad rapporter av tvärvetenskaplig karaktär inför behandlingen av komplexa problem i kongressen. Åtgärder av det slag som nämnts kan positivt påverka arbete och höja kvalitén på de beslut som fattas. En grundförutsättning för att riksdagsmännen skall ha möjlighet att tillgodogöra sig de förbättrade möjligheterna till information och ta aktiv del i arbetet inom partigrupperna och i utskotten är att de avlastas en stor del av de rutinuppgifter de utför. Det är knappast rimligt att ledamöterna i rikets högsta beslutande organ inte har tillgång till kvalificerad service i större omfattning vid fullgörande av sina uppdrag. Vid jämförelse med förhållandena inom förvaltningen framstår riksdagsledamöternas arbetsförhållanden som antikverade. med utlandet ger dessutom vid handen att parlamentariker är sämre ställda beträffande sekreterarhjälp än många jämförbara länders. Parlamentsledamöterna i erhåller ca . för sekreterarhjälp och allmänna kontorsomkostnader. I bekostar nationalförsamlingen en sekreterare för varje deputerad. I förutsätts det rejält tilltagna arvodet och traktamentet räcka till sekreterarhjälp, medan man i har den ordningen att varje ledamot erhåller ca . för ersättande av biträdeskostnader (detta avser ej skrivhjälp, som kostnadsfritt står till ledamöternas förfogande). För att lösa ledamöternas och de olika partigruppernas behov av bättre beslutsunderlag kan flera vägar prövas. Antingen kan stödet till partigrupperna ökas eller också kan varje ledamot tilldelas vissa resurser för kvalificerad sekreterarhjälp. Det framstår som angeläget att utredningen om arbetsformer med förtur behandlar denna fråga. Långsiktigt krävs helt andra resurser till både partigrupper och enskilda ledamöter för att möjliggöra en både mera framtidsinriktad och saklig behandling av de problem vårt samhälle står inför. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att , med instämmande i motionens syfte, ger utredningen angående arbetsformer i uppgift att med förtur behandla frågan om hur ledamöter skall ges bättre och utökade resurser , speciellt med hänsyn till behovet att nära kunna följa framtidsforskningen och den tekniskt-vetenskapliga utvecklingen.