mot · FZ02973 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 973 av i om kulturarbetarnas avgifts- och skattefrågor beslöt att ändra lagen om allmän försäkring (prop. 1975/76:46, SfU 1975/76:17). Genom ändringen har numera uppdragsgivare automatiskt skyldighet att erlägga socialförsäkringsavgifter på uppdragsinkomster. Stora grupper uppdragstagare har därigenom fått en tillfredsställande lösning på frågan om socialförsäkringsavgifterna. En klart avgränsad grupp, nämligen konstnärliga och litterära yrkesutövare, kom emellertid genom lagändringen i ett sämre läge . Detta framfördes och motiverades ingående i motionen 1975/76:79. Vår skattelagstiftning klassar nämligen konstnärliga och litterära yrkesutövare som arbetsgivare (rörelseidkare) med skyldighet att betala arbetsgivaravgifter, såväl socialförsäkringsavgifter som allmän arbetsgivaravgift. Den ovan nämnda lagändringen medger att rörelseidkare får sluta likställighetsavtal med sina uppdragsgivare. Detta har även tidigare varit möjligt, dock med den skillnaden att man får sluta endast s. k. fullständiga likställighetsavtal. Dessa omfattar samtliga socialförsäkringsavgifter, med undantag av lönegarantiavgiften (0,02 96). Kostnaden för ett fullständigt likställighetsavtal utgör ca 26,5 96. Det har varit möjligt att sluta även begränsade likställighetsavtal omfattande enbart ATP-avgiften, kostnad 11 96 1976. Kulturarbetarna och deras organisationer har tidigare haft svårt att få till stånd likställighetsavtal, och svårare torde det bli nu när lagen inte längre tillåter någon uppdelning. Således en klar försämring för dessa grupper, vilka som bekant tillhör låglönegrupperna. Vad återstår då att göra när man misslyckas med att sluta likställighetsavtal? Jo, den enskilde yrkesutövaren får själv betala sina arbetsgivaravgifter vilka sammanlagt uppgår till ca 30 96 av inkomsten. Och är ingen semesterersättning inräknad. Kulturarbetarnas arbetsmarknad är synnerligen kärv. Undersysselsättning och arbetslöshet tillhör många kulturarbetares vardag. Den svaga ställningen på arbetsmarknaden gör det särskilt svårt för dessa yrkesgrupper att i förhandlingssammanhang kompensera sig ens för de allmänna prisstegringarna, som varit avsevärda. Om man sedan i förhandlingssituationen måste kräva ytterligare höjning med för att klara arbetsgivaravgifterna, så belyser detta på ett enkelt sätt vilken situation de konstnärliga och litterära yrkesutövarna blivit försatta i. Det har gjorts stora insatser på det kulturpolitiska området. En ny kulturpolitik håller på att förverkligas. Första steget togs genom en proposition till riksdag, baserad på betänkande Ny kulturpolitik. 1975 togs nästa steg, och årets riksdag kommer att få ta ställning till ytterligare förbättringar. De beslut som fattat i fråga om kulturpolitiken har, förutom att öka kulturaktiviteten i samhället, även syftat till att skapa fler arbetstillfällen för kulturarbetarna och underlätta för dem att hålla rimlig ersättning för sina arbetsinsatser. De beslut som fattat i de kulturpolitiska frågorna har således haft stor positiv betydelse för kulturarbetarna. Det är mot den bakgrunden högst beklagligt att i annat sammanhang, när man behandlade kulturarbetarnas avgifts- och skattefrågor, fattat beslut som gått i rakt motsatt riktning. Detta är mycket otillfredsställande och har försatt kulturarbetarna i en situation som måste rättas till. Detta medgavs också av socialförsäkringsutskottets ordförande i riksdagsdebatten då socialförsäkringsavgifterna behandlades. Utskottsordföranden uttryckte då den förhoppningen att det skulle bli möjligt att i det fortsatta utredningsarbetet lösa kulturarbetarnas skatte- och avgiftsproblem. Konstnärliga och () har i en skrivelse till flera berörda departement framfört synpunkter på kulturarbetarnas skatte- och avgiftsfrågor. I skrivelsen är intaget ett avsnitt i vilket kulturarbetarnas särskilda ställning som rörelseidkare analyseras. I anslutning därtill framförs följande förslag: Vi hemställer därför att statsmakterna ville överväga att i lagstiftningen jämsides med rörelseidkare införa begreppet 'självsysselsatta arbetare. Om så sker skulle åtskilliga av de problem som redovisas nedan elimineras eller i varje fall kunna lösas på ett relativt enkelt sätt. Förslaget verkar välmotiverat och bör närmare utredas. Med hänsyn till kulturarbetarnas särskilda ställning som rörelseidkare och mot bakgrund av deras funktion i samhället får jag hemställa att måtte besluta 1. att hos regeringen anhålla om utredning syftande till att en ny skattegrupp införs för konstnärliga och litterära yrkesutövare, 2. att frågan skyndsamt behandlas i företagsskatteberedningen och av pensionskommittén.