mot · FZ022305 · 1976-03-24 00:00:00 — Det är enligt vår mening uppseendeväckande att sådana för konstnärerna väsentliga frågor uppskjuts enligt en proposition som skall anses utgöra en väsentlig del av ett reformprogram. Vi anser att det hade varit möjligt att lösa kulturskaparnas problem med förtur. En stor del av kulturskaparna behandlas i skattehänseende som egenföretagare, och deras inkomster betraktas sålunda som inkomst av rörelse. 1975/76: 2305 Andra problem är att de skall redovisa sina lager och att, som vi påpekat i motion 1975/76:2092, olika regler råder i fråga om beskattning av bildkonstnärer på grund av vilket material de arbetar med. Gällande skatteregler drabbar många kulturskapare särskilt hårt, eftersom dessa sällan har jämna inkomster mellan olika år. En författare exempelvis, som ger ut en bok , kommer ena året att ha inkomster som belastas med höga arbetsgivaravgifter på sitt författararvode. Året därefter, då han inte ger ut någon bok, blir hans inkomster betydligt blygsammare. Men det är först detta år, som han har rätt att göra avdrag för inlevererade arbetsgivaravgifter. Det året är emellertid avdraget väsentligt mycket mindre värt än det hade varit under inkomståret. Om inkomsterna inflyter ojämnt drabbas kulturskaparna härigenom av en ytterligare skärpt beskattning. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt att kulturskaparna ges möjligheter att i skattehänseende periodisera sina inkomster för att därigenom undvika hårda skattesmällar vissa år. 1 propositionen framläggs, som tidigare nämnts, förslag om inkomstgarantier för konstnärer. Garantin består av fem basbelopp. De avtrappas om mottagaren har andra inkomster. Garantin dras av med 100 96 upp till ett basbelopp och därefter med 75 96. Eftersom man i propositionen uppenbarligen inte beaktat, att mottagarna av garantin normalt torde skatta som egenföretagare, leder detta till marginaleffekter på över 100 96, dvs. den som erhållit inkomstgaranti får mindre nettoinkomster om han har inkomster vid sidan av inkomstgarantin till dess denna helt avtrappats. Han förlorar på att arbeta, dvs. på att ägna sig åt den konstnärliga verksamhet som han fått inkomstgarantin för att kunna utöva. Detta är förvisso ett något märkligt sätt att stimulera kulturell aktivitet. Vi vill i detta sammanhang erinra om våra krav på återinförande av taket på socialförsäkringsavgiften, på jämställdhet mellan egenföretagare och anställda i vad gäller beräkningsunderlaget för socialförsäkringsavgiften, dvs. att arbetsgivaravgift inte bör utgå på den del av inkomsten som erläggs i arbetsgivaravgift, på att arbetsgivaravgiften skall få dras av i den taxering som avser inkomståret samt på resultatutjämning mellan åren. Samtliga dessa krav skulle även förbättra konstnärernas speciella skatteproblem. Stöd till sceniskt verk För att stimulera tillkomsten av nya svenska sceniska verk infördes /66 en särskild stödform, den s. k. dramatikerersättningen. Stödet är knutet till att verket uppförs på svensk teater. Begreppet teater har knutits till medlemskap i men undantag kan medges. Av de totalt 80 institutioner och grupper där uppsättningar f. n. kan berättiga till ersättning står över 50 utanför . har därför föreslagit att den praxis som har utvecklats i bidragsgivningen får komma till uttryck i generella bestämmelser. 1975/76: 2305 inte att detta är nödvändigt utan anser att det bör ankomma på att besluta om vid vilka institutioner och grupper ett uppförande skall berättiga till ersättning. Vi anser dock att det är önskvärt att generella regler införs, bl. a. för att skapa större klarhet och insyn i bidragsgivningen. har även föreslagit att de verk som berättigar till ersättning skall vara dokumenterade. a. forskningssynpunkt finner vi detta förslag välbetänkt. Vi anser att dokumentation av verken är en förutsättning för att ersättning skall kunna utgå. I samband med den föreslagna utökningen av statens konstråds styrelse från 7 till 9 ledamöter och en förväntad förändring av konstrådets inköpsrutiner finner vi det angeläget att påpeka att sådana instruktioner måste utformas att de oefterrättliga förhållanden som existerar undanröjs. kan en enstaka ledamot av konstrådet på en utställning reservera konst och sedan, genom att utebli från det sammanträde på vilket beslut skall fattas, annullera reservationen. Är ett konstverk reserverat av konstrådet bör konstnären kunna räkna med att det kommer att inköpas. Situationen blir annars ohållbar för konstnärerna, om de genom en oviss reservation hindras att sälja verket till någon annan seriös intressent. Föredraganden anser att det är viktigt att de anställda bereds tillfälle att före inköpsbesluten framföra sina önskemål om och synpunkter på vilka konstförvärv som skall göras. För att garantera en hög och jämn kvalitet på de inköp som görs till offentliga lokaler och en önskvärd spridning både i fråga om val av konstnärer, stilar och tekniker bör själv avgöra vad som skall förvärvas. De anställdas inflytande bör garanteras på så sätt att de ges möjlighet att välja bland inköpta verk. Av anslaget på . för förvärv av konst för statens byggnader m. m. har föredraganden beräknat ett belopp av . för konstinköp till Folkets husföreningars riksorganisation, , och Folkparkernas centralorganisation. Vi ifrågasätter det rimliga i att öronmärka en viss del av anslaget till ovannämnda organisationer. Deras behov av konstnärlig utsmyckning för sina lokaler bör avvägas mot de behov som finns i nya och äldre statliga byggnader och lokaler. Vi kan inte inse varför lokaler utanför det statliga området skall inta en särställning i förhållande till statliga lokaler för vilka staten påtagit sig ett direkt ansvar för konstnärlig utsmyckning. Försöksverksamhet med riksutställningar och konstförsäljning inleddes /66. Försöksverksamheten avser utställning av konst samt kultur- och föremål. Verksamheten är uppdelad på fyra av 1975/76: 2305 delningar för produktion, distribution, administration samt uppföljning och utbildning. Förutom produktion av utställningar omfattar verksamheten försök med olika former för distribution, sociologiska undersökningar och pedagogiska experiment på området. I proposition 1975/76:135 anförs att produktionen även skall omfatta allmänt informerande och debatterande utställningar kring samhälls- och miljöfrågor eller andra allmänpolitiska problem. Vi anser inte att denna fråga bör behandlas i detta sammanhang, eftersom den saknar kulturpolitisk betydelse. Vi anser att försöksverksamheten varit värdefull men att den nu är avslutad. Riksutställningar bör i fortsättningen ses som ett serviceorgan. Produktionen bör därför vara mindre omfattande än som föreslås i proposition 1975/76:135. Sociologiska undersökningar och pedagogiska experiment bör nu överföras till andra institutioner, t. ex. till högskolan. Om Riksutställningar skall engageras i samhällsfrågor o. d. bör ett särskilt anslag inrättas för detta ändamål. Sådana utställningar bör inte belasta kulturanslaget. Många remissinstanser har befarat att Riksutställningar kommer att få en dominerande ställning i förhållande till museerna. Föredraganden anför att Riksutställningars huvuduppgift bör vara att fungera som service- och samarbetsorgan. Hur detta rimmar med förslagen om att Riksutställningar även i fortsättningen skall kunna producera egna utställningar klarläggs inte. En kompletterande produktion är troligen nödvändig, men risken för central styrning är stor om denna verksamhet blir omfattande. Mångfald och variation garanteras bäst om huvudansvaret för utställningsverksamheten åvilar museerna. Föreningen har i sitt remissvar på MUS-65 skisserat en alternativ modell för utställningsverksamheten. Denna innebär i huvuddrag att Riksutställningar bör ses som ett komplement till redan existerande institutioner, varför organisationen särskilt på produktionssidan kan få en avsevärt mindre omfattning. Huvudansvaret för utställningsverksamheten bör åvila museerna, länsmuseerna bör få huvudansvar för distribution av centralt producerade utställningar inom sina län och en del av de för Riksutställningar avsedda resurserna bör disponeras för anställande av utställningskonsulenter vid länsmuseerna. Vi anser att detta förslag är betydligt klarare än föredragandens och att det tydligare markerar Riksutställningars roll som service- och samarbetsorgan. Föredraganden anser att Riksutställningar även skall kunna producera informationsutställningar för olika statliga myndigheters räkning. Vi anser att denna fråga inte bör behandlas i detta sammanhang, eftersom den saknar kulturpolitisk betydelse. Det konstbildningsarbete som tidigare bedrevs av Föreningen i skolan och konst har numera övertagits av Riksutställningar. Föredraganden vill därför särskilt understryka behovet av att Riksutställningar gör insatser inom bildkonstsektorn. Riksutställningar skulle bl. a. vara ett instrument för konstnärerna att nå en större och bredare publik. Vi anser inte att Riksutställningar på ett tillfredsställande sätt fyllt 1975/76: 2305 Konstutställningsverksamheten synes vara en minskande del av den totala verksamheten att döma av den utställningsersättning som utbetalas. Sedan KRO slutit avtal med Riksutställningar om sådan ersättning utbetalades /. Ersättning utgick med . per unikt verk. /75 hade ersättningen höjts till . per verk, men den totala ersättningen utgjorde endast . Detta innebär antingen att utställningsverksamheten minskat eller att Riksutställningar lånat konst från t. ex. museer i stället för att gå direkt till konstnärerna. I det senare fallet kan konstnärerna visserligen nå en större publik, men någon ersättning för nyttjandet av deras verk utgår inte. Mot denna bakgrund kan vi inte anse att Riksutställningar på ett tillfredsställande sätt förvaltat de uppgifter som övertagits från de tidigare nämnda organisationerna. Trots föredragandens uttalanden finns det skäl att hysa misstro mot Riksutställningars intresse av att göra insatser för bildkonsten. I likhet med KRO och Konstnärscentrum ifrågasätter vi om inte en särskild konstsektor bör inrättas, vilken får ansvar för bl. a. vandringsutställningar av konst samt för de idé- och temautställningar där konstnärlig medverkan är nödvändig. Vi finner det egendomligt att föredraganden inte dragit konsekvenserna av sitt ovan refererade uttalande om bildkonsten genom att föreslå att någon företrädare för konstnärerna skall ingå i . Konstnärerna borde rimligen anses vara en så betydande samarbetspartner, att representation i styrelsen tett sig naturlig. Vi föreslår därför att konstnärerna skall vara företrädda i styrelsen. Mot bakgrund av vad som anförts om Riksutställningars framtida roll kan vi inte acceptera föredragandens anslagsförslag. Vi föreslår att anslaget till Riksutställningar beräknas till . för /77. I propositionen anför föredraganden att bevarandet av den historiska kontinuiteten tillmäts grundläggande betydelse för den enskildes känsla av trygghet och förankring i tillvaron. Vi har i partimotion med anledning av proposition 1974:28 anfört att utbildningsministern med detta uttalande ger uttryck för en glädjande kulturkonservatism, och vi vill ånyo instämma i detta uttalande. De förslag till praktiska lösningar i fråga om hur den regionala kulturminnesvården skall bedrivas grundar sig enligt föredraganden på att kulturminnesvården måste sättas in som ett led i samhällsplaneringen. Kulturminnesvården måste därför bygga på ett väl utvecklat samarbete och informationsutbyte mellan länsstyrelse och länsmuseum. Ansvarsfördelningen mellan dessa är en komplicerad fråga, och föredraganden avstår från att försöka skapa klarhet även på denna punkt och överlåter i stället åt att meddela råd och anvisningar. I denna fråga har ett stort antal remissinstanser förordat ett organiserat samarbete mellan och och betonat behovet av en arbetsord 1975/76: 2305 ning eller andra föreskrifter för samarbetet. Vi anser att fördelningen av arbetsuppgifterna och remissförfarandet bör preciseras och att bör fatta beslut härom. M assmar k nadsförlag På grundval av proposition 1975:20 fattade beslut om att från och med /76 införa en försöksverksamhet med statligt litteraturstöd. Stödet avser att garantera utgivning av kvalificerad litteratur. Vid fördelningen av stödet skall lågprissättning premieras. Möjligheterna att köpa bra böcker till ett lågt pris måste förbättras anförde föredraganden i denna proposition. Stödets konstruktion skulle enligt propositionen även förbättra villkoren för de små förlagen. En förlagslånefond föreslogs i syfte att ytterligare förbättra förutsättningarna för de små och medelstora förlagen. I årets proposition anför föredraganden att litteraturstödet främst avser att underlätta utgivningen av kvalificerad litteratur samt att stödet konstrueras så, att det också bör verka dämpande på prisutvecklingen på böcker. Såvitt vi kan se av denna beskrivning innebär den att erfarenheterna av effekterna av litteraturstödet redan nödvändiggjort en reträtt från föregående års ståndpunkt om möjligheterna att pressa priserna. Vi finner det därför angeläget att litteraturstödet blir föremål för en utvärdering, som kan ligga till grund för förslag till förändringar av stödet. Förslag i denna riktning bör föreläggas vårriksdag. föreslog i sitt slutbetänkande att ett särskilt massmarknadsförlag skulle inrättas för produktion av prisbillig kvalitetslitteratur. Utredningen ansåg att förlagsbranschen borde få driva massmarknadsförlaget i egen regi om de givna ambitionerna kunde uppfyllas. I stället för att ta fasta på litteraturutredningens förslag föreslår nu föredraganden att Litteraturfrämjandet skall ta på sig ansvaret för en sådan utgivning och att ett nytt förlag, som skall utgöra en del av Stiftelsen , skall inrättas. Utgivningen bör enligt propositionen till övervägande del omfatta återutgivning, men även en viss originalutgivning bör kunna förekomma. Det första verksamhetsåret beräknas utgivningen omfatta 10 titlar och de två följande åren 18 titlar/år. För denna försöksverksamhet föreslås ett statligt stöd av . Detta innebär ett genomsnittligt stöd per titel av ca . Storleken av stödet bör jämföras med litteraturstödet som innebär ett stöd på i genomsnitt 8 000 per titel. Det föreslagna massmarknadsförlaget kommer enligt vår uppfattning att bli en mycket svår konkurrent särskilt till de små och medelstora förlagen och motverkar därigenom det stöd till dessa som föregående kulturproposition åtminstone enligt föredraganden ansågs innebära. Vi kan inte finna någon rimlig anledning att bygga upp ytterligare en produktionsapparat inom Litteraturfrämjandet närén sådan redan finns inom 1975/76: 2305 de existerande förlägen. Propositionens förslag att Litteraturfrämjandet skall producera, eftersom det förutsätts vara bra på att distribuera, är en felaktig hopkoppling av två moment som inte är avhängiga av varandra. Vi yrkar därför avslag på propositionens förslag till massmarknadsförlag. Vi ställer oss inte avvisande till tanken på att man prövar möjligheten av att utge prisbillig kvalitetslitteratur. Vi anser emellertid att det finns viss risk för att en sådan utgivning skulle försvåra försäljningen av nyutgiven litteratur. Denna risk bör man vara medveten om, eftersom ett litteraturstöd infördes just för att göra nyutgiven litteratur mera tillgänglig. Vi framförde i partimotion med anledning av proposition 1975:20 att väsentliga invändningar mot den föreslagna konstruktionen och litteraturstödet bör, som vi tidigare framhållit, utvärderas. Den föreslagna utvärderingen kan vara ett lämpligt tillfälle att göra en bedömning av hur en försöksverksamhet med utgivning av prisbillig kvalitetslitteratur skulle påverka efterfrågan på de böcker för vilka litteraturstöd utgår. 1 propositionen anförs att kulturlivets utlandskontakter ofta följer traditionella vägar, geografiskt sett. De är främst riktade mot och . Man anar en kritisk inställning till kontaktmönstret. Vi anser dock att även om ett ökat utbyte bör eftersträvas med övriga länder det även i fortsättningen bör vara självklart att en ökad internationalisering i första hand kommer att beröra den övriga västerländska kulturkretsen. Vi vill därför snarare se frågan om internationalisering, så att Västerlandets kultur som helhet är vår egen kultur och att vid sidan av denna intresse bör ägnas också utanförliggande länders kultur. Det bör framhållas att utbytet måste vara ömsesidigt. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att 1. begär att regeringen utan ytterligare dröjsmål framlägger ett nytt förslag i fråga om kulturskaparnas ekonomiska villkor, vilket grundar sig på uttalande och de i motionerna angivna principerna, 2. uttalar att regeringen bör ta kontakt med kulturskaparnas organisationer för att inventera möjligheterna att Öka antalet arbetstillfällen för kulturskaparna, 3. uttalar att de kulturpolitiska insatserna i ökad utsträckning bör inriktas på barn och ungdom, särskilt inom det obligatoriska skolväsendet, 4. begär att regeringen till styrelse och till ra 1975/76: 2305 dioutredningen överlämnar de i motionen anförda synpunkterna på etermedias betydelse för kulturskaparna, 5. uttalar att upphovsrätten inte lår urholkas, t. ex. genom förslag om s. k. kulturell allemansrätt, 6. beslutar att ett särskilt anslag på . skall utgå till utställningsersättning, enligt de i motionen angivna riktlinjerna. 7. uttalar att ansvaret för fördelningen av de föreslagna inkomstgarantiema för konstnärer skall ligga på den föreslagna konstnärsnämnden, 8. uttalar att kulturskaparna bör tillerkännas förhandlingsrätt enligt vad som anförts i motionen, 9. begär att kulturskaparnas särskilda skatteförhållanden skall beaktas i pågående utredningar inom skatteområdet, 10. uttalar att dokumentation av sceniskt verk bör krävas för att s. k. dramatikerersättning skall utgå, 11. begär att regeringen vidtar en översyn av statens konstråds instruktion, med beaktande av vad som i motionen anförts, 12. avslår propositionens förslag att viss del av anslaget Förvärv av konst för statens byggnader m. m. reserveras för särskilda konstinköp, 13. uttalar att konstnärerna bör vara representerade i , 14. beslutar att anslaget till Riksutställningar för /77 skall uppgå till , 15. uttalar att föreskrifter bör utfärdas för samarbetet mellan länsstyrelse och länsmuseum i fråga om kulturminnesvården, 16. uttalar att en utvärdering av litteraturstödet bör göras, så att förslag till förändringar och förbättringar kan föreläggas vårriksdagen 1977, 17. beslutar avslå förslaget om inrättande av ett massmarknadsförlag. (m) () G. () PER () i Gäddvik