mot · FZ021204 · 1976-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om bidrag för hållande av ledarhund De handikappades situation i samhället har rönt en allt större uppmärksamhet. Från att tidigare en nära nog primitiv inställning gentemot de handikappade varit förhärskande, har med handikappersättningen de akuta försörjningsproblemen lösts. Kvar finns givetvis mängder av problem. Exempelvis det sätt varpå man planerar och bygger. Här har först handikappsynpunkter börjat tränga fram. Vidare finns kvar frågorna om studiemöjligheter, arbetsplatser som är anpassade till de handikappade och de tekniska hjälpmedlen. Probleminventeringen kunde bli lång. Den fråga som här skall tas upp gäller bidrag till ledarhundskostnader. Två svårigheter ställs därvid i förgrunden. Den största är den bristande tillgången på "ämnen till ledarhundar. Det finns både utbildningsresurser och pengar till att utbilda ledarhundar. Trots detta måste en synskadad vänta på att få en ledarhund. De synskadades intresseorganisationer försöker med information förmå allmänheten att ställa upp med hundar som har de egenskaper som fordras av en ledarhund. Det kan förefalla svårt att i framlägga förslag om konkreta åtgärder för att bemästra detta problem utöver anslag till information och ökade insatser av radio och televisionen. Ett problem som däremot kan lösas är frågan om bidrag till kostnaderna för ledarhundarna. Många synskadade har förvärvsarbete och är ofta helt beroende av sina hundar för att kunna utöva sitt arbete. 1 sådana fall får det anses som självklart att ledarhundskostnaden är en utgift för inkomstens förvärvande. Så har emellertid inte varit fallet och vägrade regeringsrätten en synskadad att göra avdrag i sin självdeklaration för kostnaden. Från regeringshåll försvarades beslutet med att handikappersättningen som utgår till blinda skulle täcka ledarhundskostnader. Det finns två avgörande fel i detta påstående. För det första tar samhället numera på sig kostnader för tekniska hjälpmedel, typ invalidbil inklusive driftskostnader. För det andra tas inte hänsyn till att inte alla synskadade har ledarhund varigenom de som har det drabbas av en merkostnad. Innehavet av ledarhund för med sig att den synskadade kan arbeta, studera och på andra sätt delta i samhällslivet. Rätt till avdrag för ledarhundar är dock ingen bra lösning, den slår olika. Personer med högre inkomst som t. ex. får göra avdrag med . från inkomsten får behålla , medan låginkomsttagaren får behålla . eller ännu mindre. Vidare ger avdragsrätt ingen fullständig er sättning eftersom den faktiska kostnaden bara får dras av från inkomsten före skatt. Två grupper som inte skulle få nytta av avdragsrätt är synskadade förtidspensionärer och studerande. Behovet av ledarhund är för dem lika stort som för de yrkesarbetande. Den som studerar måste komma till och från utbildningsstället, och en förtidspensionär behöver komma ut på egen hand för att kunna handla, uträtta ärenden, motionera osv. Det råder väl inga tvivel om att möjligheten för de synskadade att i ökad utsträckning klara sig själva minskar behovet av andra samhälleliga hjälpinsatser. När det slutligen gäller frågan om storleken på bidrag till driftkostnader för en ledarhund, torde en jämförelse med vad som gäller för polisens hundförare vara vägledande. För denna grupp har merkostnaderna för hållande av hund kunnat beräknas till per dag. En utbetalning av ett motsvarande bidrag kunde lämpligen verkställas av i samband med utbetalning av handikappersättning. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för ett kompletterande bidrag till synskadade utgörande per dag för bestridandet av med hållande av ledarhund förbundna kostnader samt hos regeringen hemställer om förslag i med reformen förknippade frågor. (vpk) i (vpk) (vpk)