mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — icke kunna inskränkas, att nya rättsliga, bindande regler tillkommit, att diskrimineringsförbudet vidgats till att omfatta även kön, att lagprövningen skall inskrivas i grundlagen, att rättigheter, redan intagna i grundlag, skall ges vidgad omfattning och att värdefulla preciseringar gjorts samt att möjligheter att begränsa rättigheterna försetts med nya betydelsefulla inskränkningar. Till internationellt organ skall icke kunna överlåtas möjligheten att besluta om begränsning av fri- och rättigheter i svensk grundlag. Utlänningar som vistas i har också i stort sett likställts med svenska medborgare. Om dessa förbättringar av grundlagsskyddet är utredningen enig. I andra delar har emellertid moderata samlingspartiet en annan mening än majoriteten. Utan att gå in i detaljer detta får anstå tills regeringens proposition föreligger måste vi konstatera, att majoritetens förslag icke tillgodosett behovet av skydd för den personliga integriteten. Det bör i målsättningsstadgandena klart angivas att denna, jämte den personliga friheten, bör främjas av den offentliga makten. Olika tendenser i det moderna samhället, centraliseringen, den tekniska utvecklingen och inom denna datatekniken samt den ökade kollektiviseringen har medfört och kommer att medföra ingrepp i den enskildes integritet, vilken därför måste ges ett otvetydigt skydd i författningen. De angivna tendenserna måste bevakas och mötas med ett grundlagsstadgande, som fastställer skyldigheten vid den offentliga maktutövningen att respektera, ta hänsyn till och beakta skyddet för denna integritet. Men därjämte bör i konkreta stadganden i grundlagen skyddet för den personliga integriteten på särskilda områden otvetydigt fastställas. Så bör ske i fråga om föräldrarätten, häri inbegripet föräldrarnas rätt till vårdnad om sina minderåriga barn och rätten att handha barnens fostran i tros- och livsåskådningsfrågor. Så bör ske genom förbud mot den mot grundläggande demokratiska principer stridande s. k. kollektivanslutningen till parti och meningsriktning. Skyddet för äganderätten, materiell eller ideell, bör också utformas med hänsyn härtill. Likaså kan lagstiftning eller föreskrifter med tillbakaverkande kraft inte godtas. I varje fall måste sådan lagstiftning förses med spärrar som ett led i integritetsskyddet. Utredningen har inte i sitt förslag beaktat medborgarnas behov av valfrihet. Detta är vår andra huvudinvändning mot majoritetsförslaget. Även rätten till valfrihet borde klart komma till uttryck i målsättningsstadgandena. I en rad moderna författningar i nya stater är t. ex. rätten till arbete och utbildning inskriven. I de auktoritära staterna förbehåller sig statsmakterna rätt att bestämma arbete och utbildning, ofta redan i ungdomsåren. I själva verket utgöres en av skiljelinjerna mellan den auktoritära staten och det öppna samhället, ett valfrihetens samhälle, av att i den förra kommenderar statsledningen över medborgarna; i det senare är medborgarnas önskemål det primära. Valfriheten anses i ett sådant samhälle ha ett värde i sig och bör få åberopas och underlättas i olika skeden av livet. Vid den praktiska tillämpningen kommer valfriheten i många fall att bli begränsad av tvingande skäl, t. ex. vid arbetslöshet och bostadsknapphet. Men principen bör detta oaktat slås fast. Medborgarna skall inte ovanifrån dirigeras eller kommenderas till viss utbildning, visst arbete, viss näring eller viss bostad. I en annan principfråga har majoriteten i utredningen visat sig helt ointresserad, nämligen beträffande minoritetsskyddet. Majoriteten säger, att det starkaste skyddet för de medborgerliga frioch rättigheterna ligger i det demokratiska systemet som sådant med fritt arbetande partier, vilka slår vakt om de grundläggande politiska rättigheterna med fria val, byggda på lika och allmän rösträtt, med behandling i av lagförslag och med en vidsträckt allmän debatt. Självfallet instämmer vi häri. Det förhållandet, att demokratin i sig själv är det starkaste skyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna, hindrar emellertid inte att skyddet kan och bör förstärkas med kompletterande skyddsmekanismer. Även om erfarenheten säger, att majoritetsstyre under normala förhållanden ofta förbundits med respekt för de medborgerliga fri- och rättigheterna, kan vi inte använda denna erfarenhet som grund för säkra slutsatser om förhållanden i ett framtida samhälle. Som ovan framhållits förändras samhället i avseenden, som kan ha avgörande betydelse för behovet av skydd för de medborgerliga fri- och rättigheterna. Även om farorna bedöms som små av den politiska majoriteten själv bör därför inte det ytterligare skydd, som kan tillskapas, anses onödigt. Ett minoritetsskydd är därför enligt vår mening påkallat. Ett sådant kan komma till stånd genom att för inskränkningar i de viktigaste demokratiska rättigheterna kräves antingen beslut i samma ordning som för grundlagsändring, eller beslut fattat av genom kvalificerad majoritet av samma slag, som föreskrives för beslut om överlåtelse av befogenheter till internationellt organ. Förvisso skulle beslut i , som berör så väsentliga frågor som individens rättsskydd i fråga om andliga friheter och rätten till kommunikation, vinna i styrka, om bakom dem stod inte bara en eller annan rösts majoritet utan ett på förhand stipulerat kvalificerat flertal. Moderata samlingspartiet har länge verkat för fri- och rättigheters grundlagsfästande i svensk rätt. Först av alla partier föreslog det dåvarande under åberopande av händelserna i , att frågan om ett förstärkt skydd för de medborgerliga fri- och rättigheterna skulle utredas. En sådan utredning beslöts och tillsattes, men dess betänkande ledde icke till någon ny lagstiftning. I grundlagberedningen verkade partiets representanter för ett system med kvalificerad majoritet. Vid riksdag framlades i partimotion nr 1874 ett omfattande förslag till ett förstärkt grundlagsskydd. Det är därför naturligt, att i den nu avslutade utredningen partiets representant under erkännande av gjorda framsteg velat särskilt hävda principerna om skydd för den personliga integriteten och valfriheten samt om minoritetsskydd. Det skydd mot övergrepp och majoritetsförtryck, som de medborgerliga fri- och rättigheterna ger, är en förutsättning för att ett demokratiskt samhällssystem skall fungera. Men också förändringar av beslutsstrukturen kan vara nödvändiga för att underlätta medborgarnas deltagande i det politiska livet eller för att förbättra kontrollen över beslutsfattarna. Förbättringar av det representativa demokratiska syste met liksom åtgärder för att komplettera de beslutsformer detta system erbjuder är enligt moderata samlingspartiets uppfattning nödvändiga för att sprida makt och inflytande. Den enskilde och organisationerna Till de grundläggande fri- och rättigheterna hör individens rätt till sina åsikter. Denna rätt kräver i sin tur, att medborgarna blir representerade endast av personer eller organ som de har varit med om att välja. Denna rättighet kan förefalla vara en självklarhet i det demokratiska , men faktum är att den ibland är beskuren. Kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet är den inskränkning av dessa rättigheter, som utan tvekan är mest upprörande. Inte av det socialdemokratiska partiets medlemmar är kollektivanslutna. För att undvika att omfattas av denna tvångsanslutning måste den enskilde LO-medlemmen tillgripa reservation, varigenom han avslöjar i varje fall vilka politiska sympatier han inte har. har uttalat, att kollektivanslutningen bör upphöra. Socialdemokraterna har valt att öppet ignorera och t. o. m. förhåna dessa ställningstaganden. I grundlagen bör därför införas förbud mot kollektivanslutning till politiska partier och andra organisationer. Ett särskilt allvarligt integritetsproblem utgör systemet med s. k. organisationsklausul. Det innebär, att vissa arbeten skall förbehållas arbetskraft organiserad i en viss facklig organisation. Främst har den använts från LO-håll och kommit att drabba syndikalister. Metoden, som kraftigt måste fördömas, innebär ett allvarligt åsidosättande av vars och ens rätt att själv välja sin fackliga tillhörighet eller att stå utanför en facklig anslutning. Organisationsklausul är ett hot mot grundläggande föreningsrättsliga principer. Organisationerna har som synes en råd svåra integritets- och demokratiproblem att brottas med. Självsanering är det bästa botemedlet i all föreningsverksamhet. Men samhället kan inte heller stå passivt. Den enskilde måste tillförsäkras ett tillfredsställande rättsskydd också gentemot organisationerna. Om de s. k. folkrörelserna gör anspråk på en allt betydelsefullare plats i samhället, får de också acceptera att deras interna organisation och demokratiska integritet måste följa av samhället givna regler. Man kan svårligen tänka sig att olika s. k. folkrörelser skulle kunna tilldelas uppgifter, vilka handläggs av offentliga myndigheter, utan att motsvarande kontroll ifrån medborgarnas sida kan utövas. För ekonomiska föreningar finns lagstiftning, som reglerar mera centrala frågor. För ideella föreningar, till vilka flertalet här aktuella organisationer i juridiskt hänseende är att hänföra, har någon lagstiftning trots åtskilliga propåer härom se t. ex. förarbetena till gällande lag om ekonomiska föreningar aldrig antagits. Skälen härtill har framför allt varit, att de ideella organisationerna själva motsatt sig ingrepp i vad de betraktat som sin autonoma sfär. Detta har dock inte hindrat domstolarna från att i vissa fall överpröva framför allt av fackföreningar träffade uteslutningsbeslut. Redan före erhöll och grundläggande lagregler om ideella föreningar. För vidkommande antogs under mellankrigsåren en lag om föreningar. De nu nämnda reglerna har inte någon klart uttalad målgrupp. I och däremot har lagstiftning antagits till skydd för medlemmar i fackliga organisationer. Ett sådant skydd torde förutsätta lagreglering av bl. a. den interna beslutsprocessen, överklagandemöjligheter etc. Enligt vår mening bör man pröva möjligheten av en ramlagstiftning, vilken reglerar de ideella föreningarnas roll i . Folkrörelsernas historiska betydelse liksom deras värden för framtiden kan inte nog betonas. Deras makt får dock inte bli sådan att den enskildes självständighet kommer i fara. Den enskilde skall ha rätt att i politiska frågor bli företrädd av de personer han politiskt har valt, inte av organisationer för speciella syften, i vilka han är eller inte är medlem. I den socialdemokratiska debatten framhålls ofta vikten av att ge dessa s. k. folkrörelser en betydligt starkare ställning i samhället än f. n., bl. a. genom att överföra uppgifter från olika offentliga organ till dessa frivilliga folkrörelser. Från moderat utgångspunkt ställer vi oss avvisande till en sådan utveckling, som riskerar att undergräva organisationslivets fria ställning gentemot statsmakterna och som dessutom öppnar vägen för vad som i debatten kommit att kallas ett korporativt samhälle. För att organisationerna på ett riktigt sätt skall kunna fylla sin viktiga roll fordras att de bevarar sin självständighet såväl gentemot statsmakten som gentemot andra organisationer, och att de inskränker sin verksamhet till att tjäna de syften de är avsedda att tjäna. Organisationer, till vilka medlemmar anslutit sig för att få t. ex. vissa avgränsade ekonomiska intressen tillvaratagna, tjänar varken sig själva, sina medlemmar eller vår demokrati, om de hemfaller till en allmän politisk verksamhet där de egentliga uppgifterna för organisationen intar endast en mindre plats. Att tendenser i denna riktning kunnat observeras är obestridligt. Även om väsentliga förbättringar skulle kunna uppnås vad avser partiernas interna kandidatnomineringsarbete, är det ett obestridligt faktum att vårt valsystem erbjuder väljarna mindre möjligheter att påverka vilka personer som skall representera dem i olika församlingar än vad som är fallet i de flesta andra demokratier. Valen i vårt land har alltmer kommit att få karaktären av renodlade partival och detta har också förstärkts genom de senaste årens författningsändringar. Moderata samlingspartiet, och före det dåvarande , har verkat för att vårt valsystem skall ges ett väsentligt och för väljarna påtagligt personvalsinslag. På samma sätt, som väljarna på valdagen avgör hur många platser varje parti skall besätta i olika församlingar, skall de också ges möjlighet att avgöra vilka personer som skall besätta dessa platser. Först när detta är fallet kan man säga, att väljaren är suverän på valdagen. De möjligheter, som erbjuds väljarna, att inom det proportionella valsystemets ram påverka personvalet är mycket små. räknar man inte ens vid röstsammanräkningarna det antal strykningar, som förekommer på listorna. Tydligare än så kan man knappast illustrera den totala frånvaron av det personvalsinslag, som i andra länder tas för självklart. I samband med behandlingen av grundlagberedningens förslag uttalades från sida, att frågan om personvalsmoment i det proportionella valsystemet borde göras till föremål för särskild utredning, eftersom grundlagberedningen i sitt arbete dess värre inte haft möjlighet att gå in på dessa frågor på det sätt, som man hade kunnat önska. lät chefen för tillkalla sakkunniga för att utreda frågan. Vi vill understryka vikten av att dessa frågor ges en snabb lösning. Den tillsatta utredningen bör bedriva sitt arbete skyndsamt och inrikta sig på att lägga fram ett väl genomarbetat förslag i så god tid, att ett system med personvalsinslag i valsystemet kan tillämpas vid riksdagsvalet . Det är naturligt, att utredningen i sitt arbete studerar de erfarenheter som gjorts i en rad andra länder, där olika system med personvalsinslag har prövats. Av speciellt intresse för vårt lands vidkommande torde vara att studera de system som tillämpats i , och . För att ett personvalsinslag i vårt proportionella valsystem skall få avsedd effekt torde det vara nödvändigt att valkretsarnas storlek i åtskilliga fall minskas. Någon översyn av valkretsarnas storlek har inte skett och det förefaller därför riktigt att nu förutsättningslöst pröva frågan om valkretsindelningen med det klara syftet, att få till stånd valkretsar av en storlek, som bättre än dagens uppfyller kravet på kontakt mellan väljare och valda. Detta gäller framför allt de större valkretsarna i storstadsområdena. Även denna fråga befinner sig nu under utredning i den av chefen för tillkallade utredningen om ändrad valkretsindelning och ökat inslag av personval vid val till . I likhet med vad som anförts ovan vill vi understryka vikten av att beslut om ett system med mindre valkretsar fattas så att det kan tillämpas fr. o. m. riksdagsval i de fall där de nuvarande valkretsarna kan anses vara för stora. I samband härmed bör det från moderat håll vid upprepade tillfällen framförda kravet på en minskning av antalet riksdagsledamöter prövas. En ökad användning av folkomröstningsinstitutet bör eftersträvas som ett direktdemokratiskt komplement till valen. Folkomröstningar i allmänna frågor bör även fortsättningsvis vara av rådgivande karaktär. Grundlagsändringar bör dock, om ett visst antal av ledamöter så kräver, underställas beslutande folkomröstning innan de kan vinna laga kraft. Omröstningarna skall utformas så, att väljarna endast har att anta eller förkasta förslaget eller, vid rådgivande omröstning, välja mellan två alternativ. Offentliga utfrågningar i utskott skulle kunna berika arbete såväl som den offentliga debatten. Den ofta värdefulla och belysande information, som insamlas före ett utskotts ställningstagande, skulle komma till medborgarnas kännedom på ett helt annat sätt än vad som är fallet, som utskottens möjligheter att hävda auktoritet skulle förbättras radikalt. Offentliga utfrågningar i utskott i skulle kunna bli ett nytt väsentligt instrument i strävandena att bättre kontrollera statens vittförgrenade verksamhet. Medborgarinflytande på lokal nivå har uråldriga traditioner i vårt land. Menigheten i by, härad och socken har haft betydande inflytande på för bygden viktiga beslut och åtgärder och har genom aktivt deltagande kunnat få kunskaper om och fått ta ansvar för de lokala frågorna. Traditionerna från äldre dagar fullföljdes med kommunernas tillkomst I många och små enheter skulle bygdens frågor handläggas. En betydande självständighet tillerkändes kommunalmännen bl. a. genom tillkomsten av lokal och regional beskattningsrätt. Antalet kommunalt verksamma blev stort i varje kommun. Fram till rösträtts- och valbarhetsreformen 1909 och 1918 var dock ansvarstagandet i kommuner och landsting begränsat till en socialt sett liten grupp människor. Den kommunala självstyrelsen fick först sin verkliga betydelse. Den kommunala kompetensen vidgades på ett sätt, som förde kommunalpolitiken närmare de enskilda människorna (skola, socialvård), som antalet kommunala förtroendemän snabbt ökade. I de cirka 2 500 kommunerna beräknas ungefär 225 000 förtroendemän ha varit engagerade. Med en bred lokalpolitisk bas grundlädes begreppet självstyrelse. har i många stycken medfört en inskränkning av den lokalpolitiska självstyrelsen. Orsakerna är flera. Statsmakternas krav på att reglera samhällsverksamheten har inneburit en långtgående centralisering, vilken medfört att den kommunala kompetensen begränsats liksom kommunernas självständiga hantering av frågornas inriktning, volym och kostnad. En annan väsentlig orsak har varit kravet, att kunna ge en fullgod service i alla delar av vårt land. Kommunsammanläggningama har totalt förändrat förutsättningarna för lokalpolitiskt arbete. De förut 2 500 administrativa enheterna har slagits samman till 278. De många och små kommunerna har därigenom blivit få och stora. Antalet kommunalt engagerade förtroendemän har minskat till ca 40 000. Medborgarnas möjligheter att deltaga i det lokalpolitiska arbetet har därmed radikalt minskat och försämrats. Den växande kommunala byråkratin har försvårat och förhindrat förtroendemännens insyn och inflytande på viktiga frågor. De lokalpolitiska enheternas storlek måste anpassas till de uppgifter kommunerna anförtros. En långt driven centralisering av den kommunala administrationen motverkar viktiga insyns- och inflytandefrågor. Å andra sidan bör enheterna inte göras så små eller i skattekraft så olika att en önskvärd likvärdighet i ärendebehandling inte blir möjlig. Från dessa utgångspunkter kan den nu slutförda kommunsammanläggningen i vissa fall anses ha gått för långt. Enheterna är i flera fall klart för stora och i ett betydande antal fall tillkomna mot en direkt uttalad folkmening. En indelningsjustering bör därför kunna komma till stånd i de fall där det är uppenbart att det föreligger ett utbrett missnöje med den genomförda sammanläggningen liksom där klara funktionsproblem kan påvisas. Den nuvarande kommunindelningen får inte be 2 1975/76. traktas som given. Det är alldeles uppenbart, att de framtida ändringar som kan komma till stånd bör ske för att skapa mindre, och inte större, kommuner. bör emellertid indelningen kunna justeras i de fall där behovet är mest uppenbart. Det minskade antalet kommunala förtroendemän är ett stort och allvarligt demokratiskt problem. Åtgärder måste vidtagas för att bredda den kommunalpolitiska plattformen ge fler människor möjlighet att deltaga i praktiskt lokalpolitiskt arbete. Större fullmäktigeförsamlingar, enhetliga suppleantsystem, fler kommunala nämnder och ökat antal ledamöter i dessa är några konkreta åtgärder för att öka antalet förtroendeuppdrag. Viktigt är det också, att genom åtgärder på arbetslagstiftningens område förbättra möjligheterna för förtroendemän att deltaga i praktiskt kommunalpolitiskt arbete. Rekryteringen för kommunalpolitiker skulle därmed kunna vidgas. I ett läge med bred förtroendemannarepresentation måste också åtgärder vidtagas för att garantera de kommunala förtroendemännen vidgad insyn och större möjligheter att kunna påverka den lokalpolitiska verksamheten. Byråkratiseringen och centraliseringen är ett direkt hot mot den kommunala självstyrelsen. Fullmäktiges inflytande och kompetens över t. ex. bolagsbildning måste öka, som de politiskt självklara rätt att självständigt besluta tryggas. Inflytande och medbestämmanderätt från de kommunalt anställda får inte ges med sådan utformning, att den blir ett ytterligare inslag av korporatism och därmed ett hot mot den kommunala demokratin. Ett system med rösträtt för personalrepresentanter i beslutande församlingar är därför oacceptabelt. Det skulle innebära ett införande av dubbel rösträtt för vissa grupper i samhället. En övergång till majoritetsstyre kan vara ett sätt att lokalpolitiskt aktivera partier och politiker, förutsatt att minoritetens insyn kan ordnas på ett betryggande sätt. Olika former för majoritetsstyre bör därför prövas. Grunden för den kommunala självstyrelsen i vårt land är det representativa systemet. Medborgare och medborgargrupper utser representanter, som företräder bygd och parti. Den snabba utvecklingen, de förändrade förutsättningarna och det minskade antalet förtroendevalda aktualiserar dock åtgärder ägnade att komplettera den representativa demokratin. Främst fordras åtgärder för att avläsa lokal opinion. Rådgivande folkomröstningar inom kommuner och landsting måste möjliggöras och utnyttjas. Nödvändigheten att förankra kommunala beslut i lokala förutsättningar aktualiserar frågan om kommundelsråd eller distriktsnämnder för kommunens olika delar. Genom ändring av kommunallagen bör kommunerna ges möjlighet att inrätta direktvalda kommundelsråd. Kommunerna bör själva få avgöra mandatperioden och tidpunkt för val. Vidare bör kommundelsråd, om de inrättas, erhålla viss beslutsrätt i lokala frågor och inom en av kommunfullmäktige given ram kunna fatta självständiga ekonomiska beslut. Moderata samlingspartiets starka vaktslående om den kommunala självstyrelsen och den representativa demokratin avser självfallet såväl den lokala kommunala nivån som den regionala. Enligt vår uppfattning skall kommuner och landsting ha en betydande frihet att genom politiska beslut förverkliga de önskemål och ambitioner, som kommunens och innevånare ger uttryck för och eftersträvar. Vi kan inte acceptera en samhällssyn, som reducerar kommunerna och landstingen till verkställare av statsmakternas beslut. Först när samhällsarbetet bedrivs i decentraliserade former, med beslut och ansvar så nära människorna som möjligt, ges den kommunala demokratin verkligt innehåll och mening. Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan de två organen på länsnivå (respektive ) bör enligt vår mening ändras så att beslutsuppgifter, som avser den direkta samhällsplaneringen, överförs från det statliga förvaltningsorganet till det i politiska val utsedda . Länsinnevånarna ges därmed möjlighet att utse dem, som skall ha det direkta ansvaret för länets utveckling, och de kan genom sin valhandling utkräva politiskt ansvar. Inte minst gäller detta de allt viktigare regionala planeringsfrågorna. Enligt vår uppfattning bör i respektive län utse ledamöter. Regeringens handläggning av dessa valfrågor har fått orimliga konsekvenser och lett till en sammansättning av de enskilda länsstyrelserna, som inte överensstämmer med länets politiska struktur. Moderata samlingspartiet vill att de grundläggande medborgerliga fri- och rättigheterna ges ett skydd, som inte gör det möjligt att de snabbt inskränkes av en enkel riksdagsmajoritet, att även äganderätten samt föräldrarätten skall skyddas av grundlagen, att kollektivanslutning till politiskt parti förbjuds i lag, att möjligheterna att införa en ramlagstiftning för ideella föreningar utredes, att de fria intresseorganisationernas oberoende gentemot statsmakterna inte äventyras, att ett system med personval inom det proportionella valsystemets ram införes fr. o. m. riksdagsval, att valkretsarna i främst storstadsområdena minskas, att ledamotsantal minskas,