mot · FZ021837 · 1976-01-26 00:00:00 — av i om de handikappades arbetssituation De handikappades svårigheter att hävda sig på arbetsmarknaden har påtalats. Åtgärder har efterlysts för att avlägsna de praktiska hinder som i många hänseenden föreligger. Genom väl anpassad utbildning och tekniska hjälpmedel skulle många handikappade kunna beredas samma möjligheter att utföra arbetsuppgifter som deras friska medmänniskor. Ansträngningarna att så långt möjligt avlägsna de hinder som finns har inte varit tillräckliga. Undersökningar av t. ex. hörselskadades arbetssituation har genomförts 1975 av i samarbete med bland åldrama samt av , , bland åldrama . Båda undersökningarna pekar på att kontakten med arbetsförmedlingen försvårats på grund av hörselskadan. Det framgick bl. a. att en mycket stor procent av de hörselskadade ansåg att tjänstemannen vid arbetsförmedlingen inte förstod vilka problem som finns i arbetslivet om man är hörselskadad. Vidare ansågs att respektive tjänsteman lade alltför stor vikt vid hörselproblemen. Dessutom framhöll de hörselskadade önskemål om bättre information från arbetsförmedlingens sida på arbetsplatsen om de hörselskadades situation, över huvud taget ansåg de tillfrågade att det behövs en bättre information i samhället om de hörselskadades problem. Önskemål om större valfrihet när det gäller olika arbeten framfördes också. En stor procent förklarade att de haft stora svårigheter att få arbete. En av undersökningarna visade att av de yrkesarbetande hade bullrig arbetsmiljö, och drygt hälften av dem känner sig störda av detta. Det bör självfallet vara oerhört viktigt för den hörselskadades livssituation att under alla förhållanden få slippa skadligt buller i sitt arbete, emedan detta är ägnat att förvärra handikappet. Enligt vänder sig de handikappade i allt större utsträckning till förmedlingen för att få hjälp, vilket ställer ökade krav på arbetsvärden. Antalet sökande med svårigheter att få eller behålla arbete på den öppna marknaden torde under resten av 1970-talet alltjämt bli relativt stort. Dessa människor måste enligt min uppfattning bli föremål för olika former av arbetsförberedande och arbetsvårdande insatser. Inom arbetsförmedlingen krävs resursförstärkningar i detta syfte. Från Hörselfrämjandets sida, med ca 32 000 medlemmar, har dessa frågor ägnats stor uppmärksamhet. Vid ställdes bl. a. krav på att en heltidsanställd tjänsteman skulle anställas inom , med uppgift att enbart handlägga frågor som rör hörselskadad arbetskraft. Antalet hörselskadade är så pass stort att detta krav måste anses helt befogat. Vidare ansågs att vid varje distriktskontor borde inrättas en tjänst för en arbetsförmedlare, med särskild uppgift att biträda hörselskadade arbetssökande, och att vederbörande tjänsteman skulle ges utbildning om hörselskador och därmed sammanhängande problem. Därtill borde vid varje länsarbetsnämnd minst en yrkesvägledare ges motsvarande utbildning för att biträda hörselskadade som söker yrkesvägledning. De svårplacerade arbetssökande och handikappade borde också ges möjlighet till psykologhjälp. Psykologtjänster borde därför inrättas, så att förmedlingstjänstemännen skulle kunna samråda direkt med psykolog i komplicerade ärenden. Jag delar helt uppfattningen om att arbetsförmedlingarna behöver sådana resursförstärkningar att de bättre kan handlägga handikappade arbetsökandes ärenden. Från humanitär och inte minst samhällsekonomisk synpunkt måste det vara av största betydelse att t. ex. hörselskadade kan placeras på den öppna arbetsmarknaden och göra arbetsinsatser i produktionen som de väl klarar om de bara får den rätta hjälpen och vägledningen genom arbetsförmedlingens försorg. Utbildningen av tjänstemän intar här en central plats. Med stöd av det anförda hemställer jag 1. att hos regeringen anhåller om sådana resursförstärkningar för arbetsförmedlingarna att de handikappade däribland det stora antalet hörselskadade ges möjligheter till sådana arbetsuppgifter på den öppna arbetsmarknaden som de väl klarar genom lämplig vägledning hos arbetsförmedlingen, 2. att hos regeringen begär att resurser ställs till förfogande, så att tjänstemän vid arbetsförmedlingar kan erhålla erforderlig utbildning för att handlägga hithörande frågor i enlighet med vad i motionen anförts.