mot · FZ022223 · 1976-03-12 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:39 om skolans inre arbete m. m. Propositionen 1975/76:39 om skolans inre arbete innebär på flera punkter förändringar i förhållande till betänkandet om skolans inre arbete (). Förändringarna består bl. a. i att reformen delvis genomförs successivt, att vissa inslag som ville göra obligatoriska blir frivilliga och att klassen som övergripande elevindelning bibehålls. Vidare lämnas vissa frågor öppna, t. ex. frågan om skolans bestyrelse. Propositionens förslag ger dock på flera punkter anledning till erinringar och motförslag i syfte att bibehålla och förbättra kvaliteten i undervisningen. Vi vill ånyo understryka att vi ansluter oss till de allmänna mål som tidigare uppställts för skolans verksamhet. Skolan skall ge eleverna dels en gemensam referensram grundad på kunskaper och färdigheter, dels en social fostran. En grundläggande tanke är att skolan skall nå dessa mål med hänsynstagande till och respekt för att eleverna är individer med olika förutsättningar, vilka skall tas till vara på för eleven bästa sätt. Redan Läroplan för 69 (Lgr 69) utgick från att undervisningen måste individualiseras för att förverkliga denna tanke. Propositionen understryker kraftigt detta behov men nämner därvid endast elever som har särskilda svårigheter. Vi finner detta anmärkningsvärt. Det är självklart att även normal- och högpresterande elever har behov av en individualiserad undervisning, som tar hänsyn till deras speciella förutsättningar. Också för samhällsutvecklingen är det av stor vikt att de studiebegåvade barnen tas om hand på ett effektivt sätt i skolan. Socialistiska jämlikhetssträvanden får inte lägga hinder i vägen på den punkten. Propositionens förslag om individualisering hade därför varit mera övertygande, om man förutsatt att samtliga elever, oavsett prestationsnivå, har behov av individualiserad undervisning. Möjligheterna att bedriva en för samtliga elever positiv individualisering är direkt avhängiga av undervisningsgruppernas storlek. har konstaterat att det är mycket svårt att åstadkomma en individualisering av undervisningen inom den allsidigt sammansatta stora klassens ram. 1 1975/76. försök som bedrivits med mindre klasser har varit mycket positiva i fråga om undervisningens resultat, och de har lett till en ökad trivsel och en bättre arbetsmiljö. Propositionens förslag om en friare resursanvändning är emellertid kringgärdat med restriktioner, när det gäller möjligheterna att minska klasstorleken. Det finns därför risk för att kommunerna kan komma att uppfatta propositionens skrivning som ett förbud mot att minska klassernas storlek. Att vid behov kunna sänka elevantalet i klasserna är emellertid ett utbrett önskemål såväl bland lärare och elever som bland föräldrarna. Vi anser därför att det bör slås fast att skolstyrelserna, för att förbättra situationen för samtliga elever, skall ha möjlighet att antingen använda större delen av förstärkningsresursen för att skapa mindre klasser eller låta tyngdpunkten ligga på mer flexibla åtgärder. Ett val mellan dessa alternativ får dock inte vara permanent utan bör kunna omprövas, så att skolan på bästa sätt skall kunna möta de aktuella behoven hos eleverna. Hela förstärkningsresursen skall dock enligt vår mening inte användas till att minska klasstorleken. En viss del måste finnas kvar för att kunna användas till särskilda insatser. Ett eget klassrum bidrar också till att ge eleverna en bättre och tryggare arbetsmiljö. Det är enligt vår mening nödvändigt att så långt möjligt eftersträva ett klassrumssystem i , särskilt på låg- och mellanstadiet. Den s. k. hemrums'-idén bör också kunna prövas, i första hand vid nybyggnad. I Lgr 69 konstateras att eleven måste ges möjlighet att göra det bästa av sina speciella förutsättningar. I detta sammanhang nämns den form av individualisering som nivågrupperande uppgifter innebär, både i färdighetsämnen och orienteringsämnen. Det talas också om möjligheten att i en grupp föra samman elever med ungefär samma arbetstakt och samma färdighetsnivå. Nivågruppering är således intet nytt. När föredraganden vid upprepade tillfällen finner det befogat att varna för permanent nivågruppering, måste det innebära att man tyckt sig kunna konstatera att missbruk av den av läroplanen rekommenderade arbetsformen - visserligen en av många - förekommer. Om så är fallet, måste det kunna krävas att man klart anger gränserna för vad som avses med tillfällig eller permanent nivågruppering. Annars får lärarna och skolledarna ingen vägledning. Sådana gränser måste bygga på kunskap om skadorna av en längre tids nivågruppering - skador i förhållande till skolans mål. Det borde vara möjligt att , efter lång tids erfarenhet av grundskola och sammanhållna klasser, göra en utvärdering och fastställa hur hög grad av sammanhållning som krävs för att uppnå det åsyftade sociala målet utan att skada kunskapsinhämtande och färdighetsträning och hur hög grad av nivågruppering som kan tillåtas utan att det sociala målet eftersätts. Undervisningen skall enligt föredraganden bl. a. förbättras genom att man i alla ämnen firén ökad inriktning mot praktiska och laborativa arbetsformer. En helt enhetlig metodik synes oss dock stå i motsatsställning till kravet på individualisering. Det är från vår synpunkt självklart att undervisningen skall anpassas till eleven och inte tvärtom. Lika litet som den nuvarande metodiken kan förutsättas passa alla elever kan man lösa alla undervisningsproblem genom en generell övergång till en praktisk och laborativ metodik. Att skolans undervisning av skilda skäl blivit alltför teoretisk också till sin metodik för vissa elever torde bero på att man inte i undervisningen utgått från eleven själv utan från läroplan, läromedel etc. Vissa elever kräver en mer konkret, mer laborativ metodik än andra. Deras intressen har länge eftersatts. Men om man nu tillgodoser deras behov får det inte ske på bekostnad av andra elever, som kräver en metodik som medger att man går snabbare fram och inhämtar mer. Det kan dessutom påpekas att den föreslagna metodiken är mer tidskrävande och att en generell övergång till denna metodik kan medföra att kunskapskraven får ställas lägre. Moderata samlingspartiet har under en följd av år och senast i motion 1975/76:1979 framfört att det är nödvändigt att skolan i alla ämnen prioriterar kravet på fasta och väl inövade basfärdigheter och att läroplanen bör ge vägledning när det gäller att fastställa vad som är tillfredsställande kunskapsnivå i olika ämnen. I framfördes den åsikten att huvudorsaken till vantrivsel i skolan är att många elever endast tillägnat sig bristfälliga basfärdigheter och otillräckliga baskunskaper. Statsrådet anför nu i propositionen att det även finns behov av att ange baskunskaper och basfärdigheter i vissa centrala ämnen för att därigenom ange vad varje elev skall ges möjlighet att uppnå. Vi finner det tillfredsställande att regeringen äntligen insett värdet av grundläggande kunskaper och färdigheter. Det är dock inte tillräckligt att baskunskaper och basfärdigheter anger vad eleverna skall ges möjlighet att uppnå. Läroplanen måste klart ange vilka basfärdigheter som skall anses tillfredsställande. Det ankommer enligt propositionen på () att i sitt fortlöpande läroplansarbete beakta föredragandens synpunkter på basfärdigheterna. Det diskussionsunderlag, Basfärdigheter i svenska, som kommit från SÖ är dock synnerligen illavarslande. Där föreslås betydelsen minska av det som traditionellt räknas till basfärdigheterna, nämligen att kunna skriva en korrekt och språkligt nyanserad svenska. Detta diskussionsunderlag är inte ägnat att inge förtroende för SÖ:s förmåga att precisera vad som måste göras för att uppnå en tillfredsställande standard beträffande basfärdigheterna. En sådan precisering bör därför ingå i det uppdrag om en parlamentarisk översyn av läroplanen som vi förordat i motionen 1975/76:1979. 1 * 1975/76. Parlamentarisk översyn av läroplan Då infördes fästes stort avseende vid utbildningens anpassning till skilda elevers eller elevgruppers skiftande anlag och intressen. Detta skulle ske genom att i viss utsträckning alternativa studievägar skulle stå öppna. På grundval av successiva tillval utformas elevens studieväg genom Principen om det fria valet av studieväg utgör en hörnsten för (Lgr 62). Det omfattande tillvalssystemet i Lgr'62 reviderades 1969 efter förslag utarbetade inom SÖ. Inte minst av ekonomiska skäl reducerades drastiskt såväl tillvalsmöjligheterna som antalet veckotimmar för tillval. Det fria valet anses dock fortfarande ha stor betydelse för individualiseringen av undervisningen. Ett fritt, upprepat val har en grundläggande betydelse för resultaten av verksamheten i . Rätt tillämpat bidrar det till att öka förutsättningarna för ett skolarbete, som hjälper eleven att lära känna sig själv och att förverkliga sina anlag och intressen . successivt övas i att träffa ett fritt val, får de dessutom redan i skolan en grundläggande övning i demokratins sätt att arbeta (Lgr 69). I propositionen 1975/76:39 anges att SÖ bör få i uppdrag att företa en översyn av tillvalssystemet med hänsyn till de erfarenheter som vunnits. Föredraganden synes anse det önskvärt att de nuvarande tillvalsämnena ekonomi, teknik och konst byggs in i övriga ämnen. Av det fria tillvalet skulle endast återstå möjligheten att välja ett andra främmande språk. En sådan genomgripande förändring av kan enligt vår mening inte få ske enbart på grundval av en expertutredning. Förslag om tillvalssystem måste sammanvägas med andra förslag om förändringar i . I propositionen föreslås också att den kursuppdelning som finns i allmän och särskild kurs i ämnena matematik, engelska, tyska och franska skall slopas. Vi anser inte att några bärande skäl för en sådan förändring redovisats av föredraganden. Eleverna kan nu fritt välja vilken kurs de vill följa. Genomförs propositionens förslag reduceras deras valmöjligheter ytterligare. Vi anser inte att den nuvarande uppdelningen på allmän och särskild kurs skall slopas förrän konsekvenserna av en sådan förändring noga utretts. 1 motionen 1975/76:1979 har vi utförligt motiverat varför vi anser en parlamentarisk översyn av läroplan påkallad. Till de synpunkter som där framförts kan läggas följande: Propositionen om skolans inre arbete är en principproposition, varför de tankar och synpunkter som framförs inte har fått konkret utformning utan skall bli föremål för ytterligare överväganden. Det ankommer i stor utsträckning på SÖ att göra dessa överväganden och komma med förslag till konkreta lösningar. SÖ skall bl. a. göra en målprecisering av innehållet i skoldagens olika verksamheter, beskriva vilka basfardigheter eleverna skall uppnå, föreslå en minskning av timplanen på mellanstadiet, avväga stoff mängden på mellanstadiet, lämna förslag till utökad pryo, se över de främmande språkens ställning, överväga att göra delar av det nuvarande ämnet teknik obligatoriskt för alla elever osv. SÖ har därmed givits uppdrag av en sådan omfattning att om dess kommande förslag genomförs, kommer de att innebära en större förändring av skolan än den som genomfördes i och med införandet av Lgr 69. Vi anser inte att det är rimligt att överlåta dessa bedömningar enbart åt SÖ. Vårt krav på en parlamentarisk översyn av läroplan framstår nu efter SI A-propositionens tillkomst som ännu mer angeläget. Föredraganden anser att särskilt tillkallade sakkunniga skall se över gymnasieskolan mot bakgrund av de erfarenheter som föreligger. De av föreslagna förändringarna av denna skolform bör därför behandlas i denna översyn. Vi vill här erinra om att vi i motionen 1975/76:1979 krävt att en parlamentarisk översyn av gymnasieskolans målsättning och struktur skall komma till stånd. Vi vill ånyo framföra detta krav. Inom skoldagen skall enligt propositionen förekomma såväl tim- och kursplanebundna aktiviteter, dvs. lektioner, som annan verksamhet, såsom klassföreståndarkontakter, stödundervisning, läxhjälp, läkarbesök, studiebesök, elevsamlingar etc. På högstadiet förekommer timplanebundet fritt valt arbete. Motsvarande verksamhet föreslås införd även på låg- och mellanstadiet. Motivet för en sådan mera fritidsbetonad verksamhet är i första hand pedagogiskt. Individualiseringsmöjligheterna ökar genom att en mer varierad verksamhet kan erbjudas, och skolans ansvar enligt Lgr 69 för att stödja och stimulera en sund fritidsverksamhet kan förverkligas. Meningsfull verksamhet skall också erbjudas eleverna under längre raster och andra uppehåll i undervisningen. Vi vill särskilt understryka föredragandens uppfattning att innehållet i skoldagens olika verksamheter måste styras av centralt fastställda mål och riktlinjer. Vi förutsätter att läroplanen - i likhet med vad som skett beträffande fritt valt arbete - kompletteras i detta syfte. Enligt propositionen ankommer det på regeringen att fastställa dessa mål och riktlinjer. Vi anser att denna förändring av läroplanen skall underställas . Verksamheten inom skolan blir på detta sätt i sin helhet läroplansbunden. Vi finner det därför rimligt att hela skoldagen i princip blir obligatorisk för eleverna. Om därtill intentionerna att bättre samordna tiderna inom skolenheten fullföljs, så att skoldagen i största möjliga utsträckning börjar och slutar på samma tider i en årskurs, framgår det klart för föräldrarna skolan har omsorgen om och ansvaret för barnen. Vi anser dock att hemmet och föräldrarna har det primära och huvudsakliga ansvaret för barnets fostran och vård även under dess år i skolan. Även i Lgr 69 framförs denna uppfattning. Föräldrar som själva vill och kan ta hand om sina barn under fria aktivitetstimmar av mera hobbybetonad karaktär bör därför ha denna rätt. Ledighet från sådana fria aktiviteter bör alltså beviljas, om föräldrarna så önskar. Beträffande förslaget att minska mellanstadiets timplanebundna verksamhet med 2 å vill vi erinra om det krav på parlamentarisk utredning av läroplan vilket vi tidigare framfört och vilket som motiv bl. a. haft stoffträngseln på mellanstadiet. En översyn måste därför som utgångspunkt ha en prövning dels av om alla kursmoment fortfarande kan anses nödvändiga, bl. a. mot bakgrunden av behovet av prioritering av basfärdigheter och baskunskaper, dels av möjligheterna att till andra årskurser överföra vissa moment. Vi vill bestämt hävda att motiv saknas för en minskning av resurser avsedda för undervisning. En sådan minskning skulle dessutom innebära en minskning av tjänsteunderlaget för lärarna, Föredraganden finner, i motsats till , ingen anledning att med olika namn skilja de olika verksamheterna inom den samlade skoldagen från varandra. I konsekvens med denna uppfattning använder föredraganden på några sidor flera olika uttryck i sin diskussion om skoldagen: timplanebunden undervisning, övriga verksamheter samt raster och andra uppehåll för eleverna; undervisning och övrig verksamhet och möjligheter till vila och avkoppling; timplanebunden verksamhet, övrig verksamhet och raster eller väntan på skolskjuts, verksamhet under lektioner eller annan kursplanebunden verksamhet samt för eleverna meningsfylld verksamhet; läroplansbundna aktiviteter och annan verksamhet etc. En sådan oklar terminologi måste medföra svårigheter då det gäller administration, resursfördelning och tjänsteplanering och osäkerhet om vad statsmakterna avsett. För vår del finner vi det tänkbart att använda å ena sidan termen kursplanebunden verksamhet, som omfattar både timplanebundna och icke timplanebundna undervisningsinsatser, å andra sidan icke kursplanebunden verksamhet. Helt tillfredsställande utifrån kravet på klarhet är dock inte denna terminologi. Det är därför angeläget att i en kommande proposition, där bl. a. storleken av förstärkningsresursens olika delar skall behandlas, en sådan terminologi används att beslut blir entydigt. Det kan erinras om att en minskning av undervisningen med per elev minskar resurserna för undervisningsändamål med 25 milj. kr. En till synes obetydlig förändring kan således få stora följder för undervisningen. Enligt utredningen skulle ett beslut av en kommun att införa den samlade skoldagen innebära att kommunen åtog sig att svara för att meningsfull verksamhet anordnades under hela den del av dagen som eleverna är hänvisade till skolmiljön. Skoldagens längd - inom av utredningen angivna ramar - liksom utformningen av skoldagen föreslogs vara en angelägenhet. Avgörande skulle vara såväl elevernas behov i den aktuella kommunen som kommunens ekonomiska och andra möjligheter. Minimitiden angavs i utredningen till nuvarande veckotid i skolan. Ett åtagande från en kommun att införa samlad skoldag kunde således göras utan en förlängning av skoldagen. Av propositionens förslag synes emellertid framgå att ett beslut om samlad skoldag innefattar att skoldagen förlängs till fem resp. . Enligt vår mening bör minimitid anges och innebära nuvarande genomsnittliga timtal per dag. Vi ansluter oss till propositionens förslag att skoldagens längd i årskurs 1 och 2 bör omfatta maximalt fem 60-minuters-timmar. Detta förslag innebär endast en mindre förlängning i förhållande till den nuvarande skoldagen. Förslaget att skoldagen i årskurserna 3 t. o. m 9 bör omfatta mellan sex och innebär dock beträffande den senare tiden en avsevärd förlängning i förhållande till utredningens förslag, som för mellanstadiet sattes till och för högstadiet . Vi anser att skoldagens längd i årskurserna 3 t. o. m. 9 bör omfatta högst i enlighet med utredningens förslag. I propositionen föreslås att föreningslivet i ökad utsträckning skall engageras i skolans verksamhet. En absolut förutsättning är dock att föreningarnas verksamhet under skoldagen inte strider mot skolans mål och riktlinjer och att föreningarna kan medverka på lika villkor. Det är därför inte tillräckligt att ersättning för insatser i skolan skall utgå. Det största hindret för föreningarnas medverkan torde ligga i deras bristande möjligheter att under normal arbetstid frigöra någon som kan leda verksamheten. Propositionen har inte lämnat något förslag på hur denna fråga skall lösas, så att inte föreningar, som bärs upp av helt ideella insatser, kommer att missgynnas. Vi vill framhålla att förslaget om en mångsidig föreningsmedverkan därför riskerar att bli en reform utan praktisk betydelse. Vi delar statsrådets uppfattning att närvaroplikt bör råda i skolan och att frånvaro skall förhandsanmälas. I första hand bör hemmen svara för frånvaroanmälan, men denna kan, beroende på elevens ålder, även göras av eleven själv. Vid frånvaro utan förhandsanmälan skall skolan ta kontakt med hemmet för att informera sig om orsakerna till frånvaron. /71 utarbetades i samråd mellan SÖ och Kommunförbunden ett system för elevregistrering, det s. k. ERUS-systemet. Syftet var att i första hand spåra längre, ofta förekommande eller systematisk frånvaro. Genom registreringen skulle underlag för eventuella elevvårdande åtgärder erhållas. Mot bakgrund av att såväl SÖ som anser att det är väsentligt att skapa ett fungerande rapporterings- och registreringssystem är det förvånande att föredraganden så lättvindigt avfärdar denna fråga. Till skillnad från föredraganden åser vi att det är av avgörande betydelse att ett fungerande system skapas, så att skolan redan på ett tidigt stadium kan fånga upp elever med oanmäld frånvaro och vidta de åtgärder som erfordras. I fråga om betyg anför statsrådet att reformarbetet bör inriktas på att avskaffa den skriftliga betygsättningen i och ersätta den med andra kontakter mellan lärare, elever och föräldrar. Dessutom bör betygens betydelse i gymnasieskolan minska. Vi delar inte statsrådets uppfattning att betyg generellt skall kunna ersättas med de föreslagna kontakterna. Sådana kontakter förekommer som en komplettering till de skriftliga betygen och som en ersättning för dessa i de årskurser där betyg inte ges. Det är vår bestämda uppfattning att betygen bör finnas kvar i nuvarande omfattning. De problem som uppstått i skolorna i fråga om betygen beror på det relativa betygssystemet som sådant, vilket av eleverna ofta uppfattas som att det omöjliggör förbättringar av de egna prestationerna utan att någon annan drabbas. Vi vidhåller därför vårt krav att de skriftliga betygen skall finnas kvar. Det relativa betygssystemet måste dock ersättas av kunskapsrelaterade betyg. Den i propositionen föreslagna fördelningen av resurserna på basresurs och förstärkningsresurs kan vi tillstyrka. De nuvarande klassdelningstalen, 25 resp. 30, kommer att utgöra beräkningsgrund för tilldelningen av basresurser, men den faktiska uppdelningen av eleverna på klasser avgörs av skolstyrelsen, som därvid kan ta hänsyn till de förutsättningar som finns i skilda skolenheter. Beträffande den totala förstärkningsresursen till kommunen föreslog att fördelningen mellan undervisningsändamål och övrig verksamhet skulle ske så, att nuvarande resurser för inrättande av lärartjänster, och därmed avsedda för undervisningsändamål, inte minskades. Den del som skulle fördelas av länsskolenämnderna borde, enligt utredningen, utgå efter samma principer som medlen för Särskilda åtgärder på skolområdet. vilket innebär att två tredjedelar skulle användas för personell förstärkning vid undervisningen. Föredraganden ansluter sig i huvudsak till denna fördelning men menar att det dock finns skäl som talar för en något större resurstilldelning för fritidsinsatser än vad utredningen föreslagit. Även om slutligt förslag om storleken av förstärkningsresursens olika delar senare kommer att föreläggas , anser vi det, mot bakgrund av skolans svårigheter att upprätthålla tillfredsställande kunskapsstandard, dock påkallat att redan nu uttalar att någon minskning i förhållande till nuläget av den del av resurserna som är avsedd för undervisningsändamål inte får ske. SÖ skall enligt propositionen få i uppdrag att utarbeta förslag till förändring av tim- och kursplanerna för mellanstadiet i syfte att minska timplanen i varje årskurs. Detta förslag behandlas i annat sammanhang i denna motion. Emellertid föregriper föredraganden ett riksdagsbeslut om en eventuell förändring av timplanen för mellanstadiet genom att redan nu överföra resurser motsvarande per årskurs från basresurs till förstärkningsresurs. Ett sådant förslag kan självfallet inte accepteras. Beräkningen av resurstimmar efter elevantal kan innebära att underlaget för lärares tjänsteunderlag minskar så mycket att det inte täcker hela undervisningsskyldigheten. En speciell glesbygdsgaranti i form av ett särskilt statsbidrag införs därför, så att skolverksamheten i kommuner med ett stort antal s. k. b/B-skolor inte skall äventyras. Statsrådet räknar dock med att detta statsbidrag endast skall utgå under en viss övergångstid. Vi finner detta förslag oroande. Det är av stort värde både för kommunen och för de enskilda eleverna att få ha kvar sina skolor. Även efter den föreslagna övergångstiden måste därför skolornas fortbestånd garanteras genom en glesbygdsgaranti. har statsmakterna genom att fastställa centrala och generellt gällande bestämmelser för landets skolväsende velat garantera en likvärdig utbildningsstandard åt alla svenska elever. Skollag, skolförordning och läroplaner för de olika utbildningsformerna har varit instrument för detta. Skolans verksamhet har försiggått inom vissa fastlagda ramar. Sålunda har man på den undervisande personalen i skolan - lärarna - ställt vissa bestämda formella krav i syfte att få så små skillnader som möjligt i utbildningsstandard för eleverna i olika kommuner och skolor. I samma syfte har man skapat en fast tjänsteorganisation för lärarna med bestämda tjänstetyper. En del av den komplexa tjänsteorganisationen för utgör huvudlärare. institutionsföreståndare, tillsynslärare och skolbibliotekarier.