mot · FZ022390 · 1976-04-07 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:162 med förslag till lag om alkoholutandningsprov Genom lagen om försöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov kan sådana prov tas - förutom på förare av motordrivet fordon som misstänks för vissa trafikbrott m. m. - även på förare som inte misstänks för sådana brott och som inte visar tecken på alkoholförtäring. Lagen gäller fram t. o. m. . I propositionen 1975/76:162 föreslås lag om alkoholutandningsprov, innebärande att den tidigare försöksverksamheten permanentas. Den genomförda försöksverksamheten pekar på att rutinmässiga alkoholutandningsprov är av icke ringa betydelse vid bekämpandet av trafiknykterhetsbrotten och därigenom också för höjandet av trafiksäkerheten. Viss tvekan kan vara befogad mot att acceptera sådana prov med hänsyn till den enskilde individens krav på skydd för sin integritet. Fördelarna från brottsbekämpningssynpunkt måste dock beaktas, och då provtagningen bör kunna genomföras på ett för den enskilde smidigt sätt vill vi inte avvisa förslaget. Vi delar departementschefens mening att det inte torde behöva betvivlas "att en höjning av risken för upptäckt och lagföring är av primär betydelse från allmänpreventiv synpunkt. Detta gäller enligt vår mening inte endast för bekämpandet av trafikbrottsligheten utan för bekämpandet av brottslig verksamhet i övrigt. Påföljderna för trafiknykterhetsbrott (rattfylleri och rattonykterhet) regleras i 4 $ trafikbrottslagen. Påföljden för rattfylleri är fängelse i högst eller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst tjugofem dagsböter. För rattonykterhet dömes till böter, dock lägst tio dagsböter, eller fängelse . I propositionen redovisas (s. 22) antalet domar för rattfylleri, som meddelats av underrätt , med påföljden fördelad på fängelse, skyddstillsyn och villkorlig dom. Påföljden har i det övervägande antalet fall utgjort fängelse. Praxis har därvid överensstämt med uttalanden som skett vid förarbetena till trafikbrottslagen och de lagar som föregått denna (jfr t. ex. : Vägtrafikförordningen m. m., 1967, s. 359). Vidare upptar propositionen några fall som avgjorts av högsta domstolen , och det konstateras att man i praxis kan spåra en tendens till ökad nyansering i valet av påföljd för rattfylleri. Efter en diskussion om skälen för detta anför departementschefen: För egen del hälsar jag därför med tillfredsställelse en fortsatt utveckling som innebär att domstolarna inom ramen för gällande ordning i större utsträckning än tidigare tillmäter individualpreventiva hänsyn betydelse när det gäller att bestämma påföljd för rattfylleri. Jag vill erinra om att det ibland också finns beaktansvärda skäl av annat slag som bör kunna motivera att påföljden bestäms till villkorlig dom i förening med böter. Detta departementschefens uttalande finnér vi ytterst förvånande, inte beroende på dess sakliga innehåll, utan på det sammanhang i vilket det görs. Det ligger mycket nära till hands att departementschefens meningsyttring kommer att uppfattas som något slags motivuttalande. Det har dock inget samband med tolkningen av lagen om alkoholutandningsprov, varom fråga är i propositionen. Det kan däremot vara av betydelse för tolkningen av 4 § trafikbrottslagen. Den lagen är dock icke alls föremål för behandling i propositionen. Ett uttalande av detta slag skapar lätt förvirring vid lagtillämpningen om vilken innebörd det skall anses ha. Försök att bakvägen fä till stånd ändrad lagtillämpning kan inte accepteras. 1 vad gäller begreppet förarbeten anförs i Eek m. : Juridikens källmaterial bl.a. följande. Lagar utfärdas i regel som abstrakt utformade föreskrifter för domstolars och myndigheters eller enskilda medborgares handlande i vissa situationer. Någon motivering ges i regel inte i själva författningstexten. Den som ställs inför en obekant lagtext kan ofta ha svårt att bilda sig en uppfattning om stadgandets syfte. Ledning får då sökas i bestämmelsens förarbeten. Med förarbeten menas de utredningar och förslag till lagtext jämte motiveringar därtill, som legat till grund för det beslut varigenom stadgandet antagits. Synonymt med förarbeten används ofta uttrycket motiv, som dock egentligen avser de delar av förarbetena, som utgör motiveringar och förklaringar till lagtextförslag. Förevarande departementschefsuttalande kan rimligen icke tillmätas egenskap som motivuttalande. Det skulle strida mot både praxis och doktrin i lagstiftningsfrågor. Som exempel ur doktrinen kan nämnas ett uttalande av Stjernquist i Statsvetenskaplig 1961 (s. 293): varje ingripande av lagstiftaren bör registreras i lagtexten. Detta torde i allmänhet gälla även om avsikten endast är att ändra ett tidigare motivuttalande, i så fall erfordras en upphängningspunkt för det ändrade motivuttalandet. Ett annat exempel ges av i tillägnad (s. 279) som anför det fallet, "att HD eller någon annan domstol antagit en viss rättstillämpning som de 'lagstiftande' icke anser lämplig. De önskar i stället en annan lösning. Bägge lösningarna låter sig i och för sig tolkas in i lagtextens ord. Vill de 'lagstiftande' därefter ändra rättstillämpning bör detta ske genom direktiv meddelade i lagtext. Det kan däremot inte vara riktigt att söka nå samma resultat genom att departementschefen eller riksdagsutskottet i samband med en annan lagstiftningsfråga gör uttalanden till favör för den önskade tolkningen." Det skulle också från praktisk synpunkt ställa sig mycket svårt för domstolar, myndigheter och enskilda om uttalanden av t. ex. departementschef eller riksdagsutskott skedde i efterhand rörande lagbestämmelsers tolkning och i samband med lagstiftningsärenden som icke på något sätt berör den lag beträffande vilken uttalandet görs. Om sådana förfaringssätt blev vedertagna skulle snart en för lagtillämpningen helt omöjlig situation uppstå. Åberopande det anförda hemställes att vid behandlingen av proposition 1975/76:162 beaktar vad i motionen anförts i vad avser departementschefens meningsyttring om påföljden för rattfylleri. () () H. ()