mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — Arbetslösheten inom OECD-området har i själva verket varit rekordhög för efterkrigstiden med totalt ca 17 miljoner människor utan arbete. I gengäld har kampen mot inflationen inte varit utan framgång. Mot en inflationstakt på i har många länder pressat ned inflationstakten till 7 å räknat på helårsbasis. Vid sidan av och parallellt med kampen mot inflationen har strävan att återställa den yttre balansen varit ett viktigt ekonomisk-politiskt mål i flertalet länder. har också, inte minst till följd av tillbakagången i produktionen, betalningsbalansunderskott drastiskt reducerats. Det finns emellertid anledning att räkna med, att underskottet på nytt kommer att öka något i samband med en uppgång i konjunkturen. Det fanns tidigare en betydande risk att en rad länder för att komma till rätta med de problem, som de höjda oljepriserna hade skapat, skulle vidtaga åtgärder i protektionistisk riktning och att sådana åtgärder från vissa länders sida skulle kunna utlösa en kedjereaktion av protektio Vår bedömning var emellertid, att en sådan utveckling var mindre sannolik. Inom alla industriländer är man, menade vi, medveten om att betalningsbalansproblemen endast kan lösas genom internationell samverkan. Detta har också visat sig vara en riktig bedömning. Även om vissa länder däribland har vidtagit åtgärder av protektionistisk art, har de internationella överenskommelserna på detta område i det stora hela hållits. Det finns emellertid i detta sammanhang anledning att hålla i minnet att risken för en utveckling mot ökad protektionism inte är övervunnen även om den är mindre . , som är så utomordentligt beroende av den internationella handeln, måste för sin del avstå från ytterligare sådana åtgärder och i stället inrikta sig på att inom ramen för ett fortsatt internationellt ekonomiskt samarbete söka medverka till, att existerande handelshinder undanröjs och att länder med akuta betalningsbalansproblem ges ökade möjligheter att lösa dessa med bistånd av befintliga sam arbetsorgan. Vid ingången av 1975 var den internationella ekonomiska utvecklingen svårbedömd. Det är något lättare att göra en prognos för utvecklingen , om än även denna prognos måste baseras på en rad osäkra faktorer. Det förefaller nu klart, att som redan framhållits en vändning i den internationella konjunkturen inträffade och att en uppgång i den ekonomiska aktiviteten kommer att ske . För OECD-området förutsågs i en ökning av bruttonationalprodukten med i volym och för de europeiska OECD-statema . Uppgången i beräknas till hela 5 3/. Till skillnad från vad som var fallet avviker bedömningen i årets finansplan och preliminära nationalbudget föga från beräkningar. I det s. k. konjunkturrådets rapport är bedömningen också på det stora hela likartad; man räknar emellertid där med en något snabbare ökning för det utomeuropeiska och en något långsammare ökning i . Vi har i detta hänseende inte anledning att göra någon från och avvikande bedömning. Vi vill i stället understryka bedömningen i , att den ekonomiska återhämtningen kan förväntas komma att fortskrida långsamt jämfört med tidigare konjunkturuppgångar. Detta har betydelse i fråga om den internationella konjunkturens genomslag på den svenska ekonomin. Konjunkturnedgången innebar en påtaglig nedgång i världshandeln; denna minskade med 7 å i volym. kan en återhämtning förväntas. I den preliminära nationalbudgeten nämns siffran 6 å ; i synes man räkna med en ökning av storleksordningen 5 å , dvs. någon procentenhet lägre. I samband med en uppgång av den internationella konjunkturen räknar man i med att underskott i betal ningsbalansen på nytt kommer att öka. Det kan inte uteslutas, att regeringarnas olust inför en sådan ökning kan få konsekvenser på den ekonomiska politiken, så att ökningen av den internationella handeln och uppgången av konjunkturen blir långsammare än som här förutsetts. Prisutvecklingen kan förväntas bli långsammare än men fortfarande hög jämfört med förhållandena . Mot denna bakgrund torde fortfarande strävan att hålla tillbaka inflationen vara ett centralt mål i flertalet länder. I förening med farhågorna för ett på nytt ökande bytesbalansunderskott kan detta medföra att konjunkturuppgången blir än långsammare. I ett för svensk export så viktigt land som beräknas konsumentpriserna enligt inte öka med mer än 1976. Motsvarande siffra förutses i bli . Arbetslösheten kan å andra sidan förväntas ligga kvar på en hög nivå och enligt bedömning till och med öka något. 1975 blev, som konstaterats i föregående avsnitt, internationellt sett ett utpräglat lågkonjunkturår med minskad totalproduktion och minskad världshandelsvolym. Detta har givetvis också påverkat utvecklingen i , i första hand på export- och importsidan. Exporten antogs finansplan komma att öka . Det blev i stället en minskning , dvs. en felbedömning på . Eftersom också importen gick tillbaka mot den i förra årets finansplan förutsedda uppgången på blev försämringen av bytesbalansen inte så drastisk i förhållande till prognosen, som exportutvecklingen ensam antyder. Icke desto mindre blev underskottet 7 560 milj. kr. mot förutsedda 4 850; underskottet i handelsbalansen blev ca större än beräknat. I moderata samlingspartiets motion med anledning av finansplan pekade vi på risken av en långsammare exportökning än vad finansplanen förutsåg. Eftersom vi emellertid räknade med en långsammare importutveckling till följd av den av oss förutsatta, långsammare produktionsökningen i , godtog vi på det stora hela det i finansplanen beräknade bytesbalansunderskottet. I den motion, som vi väckte med anledning av den reviderade finansplanen (1975: 2151) anförde vi dock: Vi vill starkt understryka den genuina osäkerhet, som varje prognos rörande utrikeshandelns utveckling är förenad med. En faktor, som kan komma att bidraga till en försämring av den externa balansen är kostnadsutvecklingen i jämfört med våra främsta konkurrenter på världsmarknaden. De avtal på ar betsmarknaden som slutits innebär en snabbare ökning av arbetskraftskostnaderna än vad som ligger bakom kalkylerna i den reviderade nationalbudgeten och i den reviderade finansplanen. Detta kan leda till en sådan försämring av vår exportindustris och importkonkurrerande industris konkurrensläge, att effekterna på bytesbalansen blir påtagliga. Dessa farhågor besannades av utvecklingen . På grund av de snabba kostnadsökningarna i till följd av årets avtalsuppgörelse och höjda arbetsgivaravgifter har de svenska exportpriserna stigit avsevärt mer än världsmarknadspriserna. Detta har för den svenska exportindustrins vidkommande lett till en försämring av konkurrensläget med förluster av marknadsandelar som följd. export av färdigvaror minskade . Om man räknar med att marknaden krympte , är det som framgår av den preliminära nationalbudgeten en förlust av marknadsandelar av storleksordningen . Underskottet i bytesbalansen har finansierats genom en stor utländsk upplåning. Trots att bytesbalansunderskottet ökat har valutareserven vuxit med ca 4 miljarder . Detta har medverkat till att den svenska kronan stärkt sin ställning på den internationella valutamarknaden. En faktisk appreciering av den svenska kronan beräknas ha skett . Detta torde ha haft det i för sig goda med sig, att genomslaget på den svenska ekonomin av internationellt genererade prisstegringar har blivit mindre, än vad som annars skulle ha blivit fallet. Men apprecieringen har också medverkat till att den svenska exportindustrins konkurrensförmåga än mer försvagats, ovanpå effekterna av de rekordhöga arbetskraftskostnadsökningarna. Detta torde vara en av de faktorer, som medverkat till att bytesbalansunderskottet blev större än vad vi räknade med i vår ekonomisk-politiska motion . Nedgången i exportefterfrågan har också haft till följd, att den totala efterfrågan i den svenska ekonomin blev mindre än vad regeringen räknade med. I förra årets finansplan förutsågs en ökning av bruttonationalprodukten på . Från moderata samlingspartiets sida menade vi i vår motion 1975: 1020, att om inga särskilda stimulansåtgärder sätts in, torde resurstillväxten inte komma att överstiga . Även detta visar det sig nu ha varit en överskattning. Bruttonationalproduktens ökning tycks stanna vid . En av de punkter, där vi i vår motion med anledning av finansplan menade att regeringen var alltför optimistisk, gällde näringslivets investeringar. Här förutsågs i finansplanen en uppgång på , varav industriinvesteringarna skulle öka med inte . Vi bedömde detta sorn mindre sannolikt, även om olika fondavsättningar frigörs. Detta var, visar det sig , en högst berättigad skepsis. Näringslivets totala investeringar har minskat och uppgången i industriinvesteringarna stannade vid . Det antyds i årets finansplan, att den stora utländska upplåningen inte minst syftat till att skapa utrymme för näringslivets investeringar. Vår utländska upplåning kan enligt min mening endast försvaras om den används så att den varaktigt och långsiktigt stärker vår framtida bytesbalans, heter det bl. På detta sätt har de upplånade medlen emellertid uppenbarligen inte använts. Nedgången i näringslivsinvesteringarna är av storleksordningen uttryckt priser. Uppgången av industriinvesteringarna är av storleksodningen 0,5 milj ader kronor. Bortsett från behovet av upplåning för att finansiera underskottet i bytesbalansen har de i utlandet lånade pengarna, som redan konstaterats, använts för att öka den svenska valutareserven med . Detta har på intet sätt medverkat till att stärka vår framtida bytesbalans. Med tanke på den ovannämnda apprecieringseffekten av upplåningen, har denna närmast haft motsatt verkan. Ytterligare en faktor, som medverkat till den långsammare ökningen av bruttonationalprodukten , är att den privata konsumtionen ökat något mindre än vad som förutsågs finansplan. Där antogs ökningen komma att uppgå till ; den stannade emellertid vid . Med tanke på den privata konsumtionens vikt för den totala efterfrågan saknar en sådan skillnad inte betydelse. Vi räknade för vår del med en konsumtionsökning på blott . Vår underskattning berodde på att vi räknade med en prisstegring pä . Prisökningen bedöms emellertid nu ha stannat vid . Regeringen hade finansplan en priskalkyl, som helt saknade verklighetsförankring, i det att man räknade med prisstegringar på blott 7 å . Det är av intresse att fråga sig, varför prisstegringen inte blev ännu större. Ökningen i arbetskraftskostnader uppgick enligt under de tre första kvartalen 1975 jämfört med till . Produktivitetsökningen var så gott som ingen antalet utförda arbetstimmar ökade under det att produktionen blott steg eller mätt från produktionssidan. Att prisuppgången mot denna bakgrund inte blev större än måste, såvitt vi kan bedöma, sammanhänga med en drastisk minskning av lönsamheten inom näringslivet. Denna lönsamhetsnedgång torde få konsekvenser i fråga om investeringsutvecklingen . En annan bidragande orsak är den i det föregående nämnda apprecieringen av den svenska kronan, vilken kan beräknas motsvara mindre uppgång av konsumentpriserna. Vi förutsåg lönsamhetsnedgången i vår motion med anledning av förra årets finansplan, däremot icke apprecieringen. Det är, skulle man drastiskt kunna säga, denna som har möjliggjort den 3-procentiga konsumtionsökningen jämfört med de vi räknade med. Den utländska upplåningen har alltså fått som följd inte att vi har ökat näringslivets investeringar men väl den privata konsumtionen. Slutligen har genom priskontrollåtgärder vissa prisstegringar förskjutits . Vi förutsåg i vår motion med anledning av förra årets finansplan en försämring av arbetsmarknadsläget . På denna punkt har vi fått rätt, även om den registrerade arbetslösheten ökat i något långsammare takt än vi räknade med. Visserligen har antalet arbetslösa enligt arbetskraftsundersökningarna under större delen av 1975 varit lägre än 1974 men skillnaden har blivit mindre och mindre allteftersom året framskridit. var antalet arbetslösa ca 30 000 mindre än , var antalet arbetslösa 13 000 mindre, blott 4 200 mindre och 3 500 fler än . Under det första tertialet 1975 rådde i stort sett balans mellan antalet arbetslösa och antalet obesatta platser, men därefter har antalet arbetslösa ökat och antalet obesatta platser minskat. En kraftig ökning har också skett i fråga om antalet varsel om personalinskränkningar jämfört med . berördes 12 681 personer av sådana varsel men 1975 hela 20 497 personer. Jämfört med utvecklingen och tidigare perioder med en vikande konjunktur har emellertid arbetslösheten ökat långsammare . Flera faktorer har medverkat härtill: dels har de s. k. trygghetslagarna gjort det svårare för företagen att permittera sina anställda, dels har också det stöd som lämnas till näringslivet för att företagen skall behålla sina anställda givetvis haft sin betydelse. I det s. k. konjunkturrådets rapport nämns ytterligare en förklaring, som torde vara av betydelse kostnaderna för rekrytering och inlärning har stigit väsentligt; det ställer sig därför fördelaktigt att behålla arbetsstyrkan och företa reparationer och underhåll, i synnerhet om en uppgång i efterfrågan bedöms som nära förestående. Erfarenheterna från 19731974 torde också utgöra en tankeställare. Företagen hade då svårt att återrekrytera den arbetskraft, som man friställt under lågkonjunkturen 19711972. Vid sidan av den av AMS utanför den fria arbetsmarknaden skapade sysselsättningen beredskapsarbeten, arkivarbete och omskolning har det tillkommit ett slags dold arbetslöshet inom företagen i form av underutnyttjad arbetskraft. Det har uppskattats finnas en ledig kapacitet inom industrin av storleksordningen . Häremot skulle då svara en dold arbetslöshet dvs. anställda som ej är fullt sysselsatta av storleksordningen 100 000 personer. Det är möjligt att denna siffra är för hög; även om vi halverar den får vi icke desto mindre en relativ arbetslöshet av storleksordningen , dvs. en siffra fullt jämförbar med förhållandena 19711972. En sak är under alla omständigheter klar: vi har en betydande undersysselsättning inom näringslivet. I andra länder torde man vara mer benägen att permittera arbetskraft än i Sve Detta gör internationella jämförelser i fråga om arbetslösheten i olika länder än svårare . Som exempel på svårigheten att göra jämförelser avseende utvecklingen på arbetsmarknaden kan nämnas, att i , som ju under en följd av år har haft en hög relativ arbetslöshet, har sysselsättningen ökat snabbare än i . Just sysselsättningsökningen brukar ju regeringen anföra som ett bevis för, hur framgångsrik sysselsättningspolitiken varit. Utan tvekan är det från social synpunkt angeläget, att människor som under tidigare konjunkturnedgångar skulle ha blivit arbetslösa nu har kvar sina anställningar. Att vara arbetslös torde av flertalet människor upplevas som utomordentligt påfrestande. Den förhållandevis låga, öppna arbetslösheten får emellertid inte föranleda slutsatsen att allt är bra och att inga särskilda åtgärder behövs. Vi måste vara medvetna om att det förhållandet att företagen nu i betydligt större utsträckning än tidigare behåller sin arbetskraft trots ett sviktande arbetskraftsbehov också medför problem. En följd har varit, att de nytillträdande på arbetsmarknaden har ställts inför stora sysselsättningssvårigheter. Enligt arbetskraftsundersökningar var den relativa arbetslösheten totalt sett . Bland ungdomar i åldern var motsvarande siffra . Under det att den relativa arbetslösheten inom hela den yrkesverksamma befolkningen inte ökade mellan , ökade den bland ungdomar från 3,5 till ovannämnda . Andra konsekvenser kan bli, att arbetslöshetens längd ökar i genomsnitt bland dem som trots allt förlorar sina arbeten och att rörligheten på arbetsmarknaden minskar. Slutligen är den samhällsekonomiska kostnaden för en dold arbetslöshet ungefär lika stor som för en öppet redovisad. Vi har i det föregående konstaterat, att det i stort sett inte blev någon produktivitetsökning i den svenska ekonomin . Detta till trots måste man utgå ifrån, att strävandena att rationalisera och effektivisera fortsatte. Det synes sannolikt, att den uteblivna produktivitetsökningen till betydande del beror på, att resultatet av de investeringar i produktivitetshöjande syfte som vidtagits har slukats av kostnaderna för att inom företagen behålla icke fullt utnyttjad arbetskraft. Den samhällsekonomiska kostnaden för en utebliven produktivitetsökning av storleksordningen vid oförändrad sysselsättning kan uppskattas till . Det förefaller av finansplanen att döma, som om regeringen är ganska nöjd med den ekonomiska utvecklingen . Att totalproduktionen i har kunnat hållas uppe och öka något, som den gått ned i ett stort antal länder, är en ekonomisk-politisk framgång. bör man emellertid hålla i minnet, att är ett av de länder, som haft den minsta ökningen av bruttonationalprodukten första hälft. vidare sättas upp att industriinvesteringarna trots allt ökade och att den registrerade arbetslösheten kunnat hållas så förhållandevis låg. På centrala punkter har emellertid utvecklingen enligt vår uppfattning varit långt ifrån tillfredsställande. Bruttoinvesteringarna har minskat och näringslivsinvesteringarna Men på minussidan måste bokföras, att kostnadsutvecklingen i har varit mycket snabb och att vår internationella konkurrensförmåga har försämrats. Som en följd härav har vi förlorat marknadsandelar i den internationella handeln. Bytesbalansunderskottet har ökat. Prisstegringarna har varit stora och inflationen blev betydligt större än vad regeringen ursprungligen räknade med. Vi har en hög ungdomsarbetslöshet och en betydande dold arbetslöshet. Allt detta är förhållanden, som kommer att få konsekvenser på den ekonomiska utvecklingen också . Vi pekade i vår motion med anledning av finansplan på det enligt vår uppfattning anmärkningsvärda förhållandet, att den ekonomiska politiken inför en uppenbar konjunkturnedgång fick en betydligt mindre expansiv prägel än under det förhållandevis gynnsamma året Under det att den offentliga sektorn hade en efterfrågebefrämjande effekt av storleksordningen av BNP, var motsvarande siffra blott . Det innebar en åtstramning jämfört med på av BNP eller priser. Vi förordade i våra ekonomisk-politiska motioner en mer expansiv inriktning av den ekonomiska politiken. I vår motion 1975: 1020 föreslog vi att den erforderliga stimulansen i första hand skulle åstadkommas inom ramen för ett program mot inflationen. Vi föreslog sålunda, att en stabiliseringspolitisk konferens skulle sammankallas med representanter för regeringen, oppositionspartierna, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet. Statsmakterna skulle i detta sammanhang garantera löntagarna en viss reallöneutveckling . skulle enligt vårt förslag löntagarorganisationerna begränsa sina krav på nominella löneökningar och näringslivet ålägga sig stark restriktivitet i fråga om prisökningar. Hade detta förslag realiserats, skulle det ha lett till en långsammare inflation i och en långsammare kostnadsutveckling, så att bl. a. exportindustrins konkurrenssituation hade utvecklats gynnsammare än vad som blev fallet. Det skulle ha lett till en mindre exportnedgång och därigenom till en mindre ökning eller kanske en minskning av bytesbalansunderskottet. Det skulle också ha inneburit en högre total efterfrågan i den svenska ekonomin och ett bättre utnyttjande av arbetskraften. Vi har alternativt förordat en mervärdeskattesänkning . En sådan hade inte haft ovannämnda, positiva effekter på vår utrikeshandel, men den hade lett till en högre inhemsk efterfrågan och en högre, faktisk sysselsättning. Som framhållits i avsnittet om den internationella utvecklingen anser vi, att den bedömning som gjorts i är en realistisk utgångspunkt för en prognos avseende den svenska konjunkturutvecklingen . I finansplanen och den preliminära nationalbudgeten gjorda bedömningar sammanfaller i allt väsentligt med . Detta torde komma att leda till en ökad exportefterfrågan. Man måste emellertid räkna med ,att uppgången i den internationella efterfrågan kommer att gå långsamt. Effekterna på den svenska ekonomin kan sålunda förväntas bli begränsade. Med tanke på den lageruppbyggnad, som skett , är det inte troligt att den ökade internationella efterfrågan får några nämnvärda effekter på produktionen och efterfrågan på arbetskraft förrän sent eller kanske först i början på 1977. I årets finansplan räknar man med en ökning av den svenska exporten på . Jämfört med den ökning av världshandeln med 5 å , som man räknar med inom , skulle detta innebära en viss om än mycket måttlig återvinst av förlorade marknadsandelar. Vi är inte övertygade om att detta är en realistisk bedömning. Som konstaterats i avsnittet om utvecklingen i förlorade vi i internationell konkurrenskraft till följd av den långsamma produktivitetsökningen och den snabba ökningen i arbetskraftskostnaderna. De senare ökade som redan nämnts med inte mot ett genomsnitt för hela på och för europeiska på något . Genom det ingångna tvåårsavtalet på den svenska arbetsmarknaden och fattade beslut om höjda arbetsgivaravgifter måste vi räkna med att kostnadsutvecklingen i också blir internationellt sett ogynnsam. Arbetskraftskostnaderna beräknas öka eller något däröver. I uppskattades motsvarande siffra för hela OECD-området till och för europeiska till . För beräknas kostnadsökningen stanna vid och för vid blott . Vad gäller produktivitetsutvecklingen bedöms denna för de viktigaste OECD-ländema komma att öka någon procentenhet mer än vad man i den preliminära nationalbudgeten räknar med för . Sammantaget innebär det ovan anförda, att man enligt vår bedömning inte bör kalkylera med en större exportökning än . Som utvecklas närmare nedan förutser vi en långsammare ökning av den totala efterfrågan i den svenska ekonomin än regeringen. Detta får betydelse också för importutvecklingen. Mot den importneddragande effekten av en långsammare efterfrågeutveckling står emellertid effekterna av en försvagning av den svenska importkonkurrerande industrins konkurrensförmåga till följd av kostnadsutvecklingen i . Det synes oss inte realistiskt att räkna med en mindre importökning än . Den privata konsumtionens utveckling har stor betydelse för den totala efterfrågeutvecklingen i . Den motsvarar av den totala efterfrågan. I finansplanen beräknas den privata konsumtionen komma att öka . Bakom denna siffra ligger en beräknad ökning av lönesumman under det att prisuppgången antages komma att stanna vid 7 å . Detta skulle medföra en ökning av hushållens disponibla inkomster och av deras reala disponibla inkomster , dvs. en procentenhet mindre än konsumtionsökningen. Den 3-procentiga konsumtionsökningen förutsätter alltså ett minskat hushållssparande på en procentenhet. Det är inte första gången, som man i finansplanen gör antaganden om ett minskat hushållssparande. Det har man i själva verket gjort utan att få rätt. Det görs understundom gällande, att den trägne vinner. Det synes oss emellertid något vådligt att grunda beräkningen av hur en viktig post i försörjningsbalansen skall utvecklas på ett sådant antagande. är förvisso svårt att förutse. Mot bakgrund av de senaste årens erfarenheter bör man åtminstone nöja sig med att räkna med ett oförändrat hushållssparande. Vi anser detta realistiskt inte minst med hänsyn till att en betydande del av det ökade sparandet torde sammanhänga med ökade amorteringar från hushållens sida till följd av de senare årens ökade småhusbyggande. Till den del så är fallet, är det fråga om ett sparande, som endast i begränsad omfattning är disponibelt för konsumtion. Om man sålunda utgår från ett oförändrat hushållssparande följer, att den privata konsumtionens ökning bör skrivas ned med en procentenhet. Vi räknar också med en snabbare prisökning än de 7 å , som förutses i finansplanen. En jämfört med i stort sett oförändrad inflationstakt dvs. en uppgång i konsumentprisindex av storleksordningen torde vara realistisk.