mot · G002862 · 1976-01-01 00:00:00 — av och om upprustning av ödebyggnader för turiständamål har efterfrågan på semesterstugor för uthyrning bl. a. i ökat mycket markant. Under en stor del av vintersäsongen och är efterfrågan betydligt större än utbudet. efterfrågas i första hand stugor i stugbyar i fjällområden, medan efterfrågan till stor del riktas mot enskilda stugor i attraktiva natur- och kulturmiljöer. Efterfrågesituationen är likartad i övriga glesbygdslän. Nyproduktion av semesterstugor för ulhyrningsändamål kräver för att lönsamhet skall kunna uppnås relativt långa säsonger 1 skogsbygderna är det ofta svårt att uppnå en sådan beläggningsgrad att uthyrningsintäkterna täcker kostnaderna beroende på en alltför kort vintersäsong. är dock efterfrågan på semesterlogi i skogslandet mycket stor. Alla tillgängliga data och prognoser pekar på en stegrad efterfrågan på denna typ av semesterlogi. Den avflyttning som skett från landsbygden har inneburit att många byggnader lämnats öde. Likaså har strukturomvandlingen inom främst jordbruket medfört att många byggnader förlorat sina ursprungliga funktioner. Det har i mycket liten omfattning varit möjligt att finna ekonomiska funktioner som inneburit att det förhållandevis stora realkapital som byggnaderna representerar kunnat aktiveras. Därav följer ofta att byggnaderna snabbt förfaller och omkringliggande områden växer igen. Genom upprustning för uthyrningsändamål borde det vara möjligt att finna nya användningsområden för byggnaderna. En sådan upprustningsverksamhet tillgodoser många intressen. De inkomster som skapas vid upprustning och vid uthyrning kommer på ett mycket påtagligt och direkt sätt den ortsbundna befolkningen till del. Även om inkomsterna inte normalt kan bli av den storleksordningen att de medger heltidssysselsättningar kan de speciellt inom jordbruket ge värdefulla tillskott till de traditionella utkomstmöjligheterna. Studier utförda av har också visat att det på ett smidigt sätt är möjligt att finna bra kombinationsmöjligheter mellan jordbruksdriften och uthyrningsverksamheten. Upprustningsverksamheten är arbetsintensiv varför den borde kunna utgöra ett utmärkt arbetsmarknadspolitiskt instrument. Det är också som regel aktiva, ortsbundna jordbrukare i högre åldrar i glesbygden, som är ägare till de objekt som kan komma i fråga. I motsats till många andra turistutbyggnader kan upprustningarna vad avser tidpunkten för genomförandet utföras i stort sett oberoende av följdinvestcringar i aktivitetsanläggningar Därmed är det möjligt att anpassa genomförandetakten till arbetsmarknadsläget. Av stor samhällsekonomisk betydelse är de positiva effekter som de upprustade objekten ger i form av en förstärkning av serviceunderlaget i utsatta glesbygdsområden. Semestervistclser i nära kontakt med naturen och den ursprungliga kulturmiljön uppfattas av konsumenten som ett attraktivt miljöombyte. Det är sålunda vanligt att varaktiga kontakter knyts mellan värdfolk och gäster vid denna form av semester. Då kapitalkostnaderna för en upprustning är förhållandevis låga är det trots relativt korta säsonger möjligt att erbjuda konsumenten en prisbillig logiform. Mot bakgrund av att efterfrågan på turistlogi uppvisar stora säsongvariationer kan de upprustade objekten som komplement till mer kapitalintensiva anläggningar bidra till att skapa en bättre balans mellan utbud och efterfrågan . De byggnader som kan komma i fråga för en upprustning är ofta belägna i de mest attraktiva delarna av natur- och kulturlandskapet. Genom att skapa ekonomiska förutsättningar för underhållet av byggnaderna minskar riskerna för förfall. Upprustningen kan därmed på ett verksamt sätt bidra till att värdefulla delar av den genuina kulturmiljön bevaras under förutsättning att åtgärderna genomförs med stor hänsyn till områdets genuina byggnadstraditioner. Också ur naturmiljösynpunkt torde upprustningen kunna ge många positiva effekter. Sålunda minskar kraven på nya semesterstugor, vilka kan vara besvärliga att lokalisera och utforma så att områdenas karaktär bibehålls. Inom ett urval ur rekreations- och bebyggelsesynpunkt särskilt attraktiva områden bör upprustningsverksamheten inledas med en inventering. Syftet med denna bör vara att kartlägga antalet objekt som ur teknisk och praktisk synpunkt är möjliga att innefatta i ett upprustningsprogram samt kostnaderna vid upprustning till en given standard. Vid en inventering av denna typ, som i ett förutsatt genomförandeskede kommer att kräva ett nära engagemang av de berörda ägarna till upprustningsobjekten, är informationsbehovet mycket stort. a. denna anledning är det nödvändigt att inventeringen är av uppsökande art. Endast vid besiktningar på platsen är det möjligt att med någorlunda stor säkerhet fastställa arbets- och materialkostnaderna samt de allmänna förutsättningarna för upprustningen. Därmed är det också möjligt att välja ut de objekt som bör bli föremål för detaljprojektering. Den eller de personer som utför inventeringen bör ha god byggnadsteknisk kunskap och kännedom om de kulturförutsättningar som de flesta av de äldre husen besitter. En regional arbetsgrupp bör tillsättas för utarbetande av frågeformulär, val av inventeringsområden samt för utvärdering av den inledande inventeringen. 1 arbetsgruppen bör ingå någon representant från berörda kommuner, förslagsvis från , , landsantikvarien, lantbruksnämnden, och den regionala turistorganisationen. rörda kommuner förutsattes svara för den administrativa och tekniska hanteringen av inventeringen i nära samarbete med LRF:s lokala kontaktorganisation. Upprustningen är av värde både för ägarna och för samhället. Sålunda får ägarna en höjning av fastighetsvärdena och inkomster av den framtida uthyrningen. Samhället kan tillgodose angelägna sysselsättnings-, rekreations-, miljö- och kulturpolitiska målsättningar. Det förefaller därför vara rimligt att någon form av samfinansiering kan komma till stånd. Samhället bör ta på sig kostnaderna för inventering och detalj projektering. Vid upprustningen svarar samhället för hela eller en stor del av arbetslönerna, medan objektens ägare bekostar inventarier och material. Resp. kommun är huvudman för genomförandet. Kontrakt upprättas mellan huvudmannen och resp. ägare. Därvid får ägarna förbinda sig att underhålla byggnaderna vid en given standard samt att ställa den upprustade enheten till förfogande för den uthyrningsorganisation som huvudmannen anvisar. Genom sådana kontrakt kan allmänhetens tillträde till objekten garanteras. Alla bidrag utformas som avskrivningslån. I vissa s. k. IKS-kommuner, bl. och , har upprustning av äldre byggnader för uthyrningsändamål bedrivits med stor framgång. I kommuner som inte i detta avseende utgör försökskommuner, borde via stöd kunna utgå för den ovan beskrivna verksamheten. I ett inledningsskede kunde en försöksverksamhet förläggas till ett turistlän för att vidare erfarenheter måtte vinnas. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att hos regeringen anhålla om 1. att förutsättningarna för lämpliga stödåtgärder i fråga om upprustning av ödebyggnader för uthyrningsändamål närmare utreds, 2. att en inledande försöksverksamhet startas i .