mot · FZ022419 · 1976-04-20 00:00:00 — 1975/76 2419-2422 1975/76:2419 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:170 om ändring i , m. m. I propositionen 1975/76:170 Faderskap och vårdnad föreslås genomgripande ändringar i fråga om barns rättsliga ställning. Vissa av de föreslagna förändringarna anser vi vara till fördel för barnet, och mot dem har vi givetvis inte något att invända. Dit hör t. ex. frågor om den legala faderskapspresumtionen, rättegångskostnander i vårdnadsmål, slopandet av begreppen barn i äktenskap och barn utom äktenskap samt införandet av en huvudregel att beslut om överflyttning av barn skall ha vunnit laga kraft innan verkställighet sker. Mot de överväganden och förslag som görs i propositionen har vi generellt sett den allvarliga invändningen att hänsynen till barnets bästa inte varit den avgörande faktorn vid valet av olika alternativ. Någon redovisning av erfarenheter om barnets behov, känslor och reaktioner har över huvud taget inte skett. Barnets berättigade krav på hänsyn, trygghet och stabilitet har fått stå tillbaka för överväganden om vad som kan anses vara mest förenligt med föräldrarnas uppfattningar och känslomässiga reaktioner. Över huvud taget förefaller alltför många tankar och överväganden i propositionen sakna anknytning till det praktiska livets verklighet. Vardagens påtagliga problem kommer snarare att öka än minska genom vissa av de föreslagna juridiska lösningarna. I vad gäller reglerna om faderskap biträder vi den i 1 kap. 1 § föreslagna presumtionsregeln. Den tycks i flertalet fall väl återspegla de faktiska förhållandena och är dessutom praktisk och lätt att tillämpa. Däremot motsätter vi oss att den angivna faderskapspresumtionen skall kunna hävas endast genom att makarna och en man kommer överens om att mannen i äktenskapet inte är barnets far. En sådan regel överensstämmer föga med den allmänna uppfattningen om ett äktenskaps rättsverkningar. Av avgörande betydelse är emellertid att barnets intresse av att faderskapet fastställs på ett materiellt riktigt sätt inte blir tillräckligt väl tillgodosett genom en sådan regel. Vi föreslår därför att bestämmelsen härom utgår och att det alltjämt skall ankomma på domstol att avgöra om mannen i äktenskapet inte är far till barnet. Vidare anser vi det mindre välbetänkt alt slopa de tidsfrister som gäller då en man vill väcka talan om hävande av faderskapspresumtionen. 1 propositionen anges att det kan hävdas att ett barns rättsliga ställning blir gynnsammare om föräldrarna är eller har varit gifta samt att barnet därför inte har något väsentligt rättsligt intresse av att inte få sin 1 1975/76. ställning som barn till gifta föräldrar ifrågasatt och undanröjd. Mot dessa påståenden måste sättas andra rent mänskliga överväganden. Ett barn har betraktat en viss person som sin far. Det är då otillfredsställande om faderskapet plötsligt skall kunna hävas på talan av mannen. Vid en avvägning av mannens och barnets intressen väger enligt vår uppfattning hänsynen till barnets behov av stabilitet och trygghet över mannens önskan att efter barnets födelse få faderskapet hävt. Därtill kommer svårigheter av juridisk art. Att efter ett barns födelse börja utreda vilken annan man som kan vara far till barnet medför i allmänhet stora bevissvårigheter. Följden kan därför bli att barnet blir utan far. Barnets intresse av stabilitet i bördsförhållandet medför enligt vår uppfattning att nuvarande regler om tidsfrister bör bibehållas. 1 propositionen föreslås vidare att föräldrar även efter en äktenskapsskillnad skall kunna ha gemensam vårdnad om barnet. Som huvudsakliga skäl för en sådan ordning anges föräldrarnas känslomässiga uppfattning. Det sägs att den av föräldrarna som inte har den rättsliga vårdnaden kan uppfatta detta orättvist, vilket kan skapa onödiga störningar. Om föräldrarna skulle vara så känsliga som här påstås kan det ifrågasättas om inte en gemensam vårdnad efter skilsmässa med allt vad det innebär av skiljaktiga meningar och motstridiga uppfattningar skulle ge upphov till betydligt allvarligare känslomässiga störningar hos föräldrarna. Detta skulle i sin tur medföra att förhållandet till barnet skadades. Anmärkningsvärt är också, som vi tidigare påpekat, att övervägandena tämligen ensidigt sysslat med föräldrarnas behov och känslor. Det viktigaste i sammanhanget är dock hur barnet upplever sin situation. Den frågan har inte blivit belyst. Från barnets synpunkt är det all anledning att befara att den föreslagna regeln kommer att innebära en försämring. Skilsmässan mellan föräldrarna medför i de allra flesta fall en känslomässig påfrestning för barnet. Det är av största vikt att barnet efter en sådan händelse så snabbt som möjligt kommer in i lugna och harmoniska förhållanden. Den föreslagna regeln motverkar enligt vår uppfattning en sådan strävan. Den gemensamma vårdnaden kan också medföra att barnet kommer att ryckas mellan föräldrarna på ett sätt som normal umgängesrätt inte medger. Vidare föreslås att den gemensamma vårdnaden skall medföra gemensamt förmyndarskap. Att föräldrar efter äktenskapsskillnad skall vara så samstämmiga att de utan kontroverser kan lösa alla frågor om barnets vård och uppfostran samt förvaltning av barnets tillhörigheter förefaller verklighetsfrämmande. Inte minst alla de ekonomiska konsekvenser som berörs av den nu föreslagna regeln och som gäller så vitala frågor som bidragsförskott, sjukpenning och förvärvsavdrag visar vilka komplikationer som kan uppstå. Att tro att föräldrarna genom att de vill ta ett gemensamt rättsligt ansvar för barnet också är beredda att i alla sammanhang ta ett gemensamt ekonomiskt ansvar och i samförstånd lösa hithörande frågor är föga förankrat i verkligheten. All erfarenhet visar att denna typ av frågor förmår framkalla oanade motsättningar mellan parter. Sådana motsättningar kommer då ofta att leda till en vårdnadsprocess kanske efter skilsmässan. Detta måste från barnets synpunkt vara högst menligt. Det är också att befara att olika vårdnadsbeslut kan komma att följa på varandra allteftersom föräldrarnas villkor varierar, t. ex. genom att de ingår nya äktenskap. Det är möjligt att det nya systemet kan komma att fungera väl i ett fåtal fall, men all erfarenhet pekar enligt vår mening på att i det stora flertalet fall sådana motsättningar uppkommit i samband med skilsmässor att en gemensam vårdnad blir till nackdel för barnet. Vid övervägande av fördelar och nackdelar med gemensam vårdnad finner vi nackdelarna vara så stora att förslaget om gemensam vårdnad efter äktenskapsskillnad bör avvisas. Av det följer att det inte heller finns skäl att ge föräldrar, som inte varit gifta med varandra och som inte sammanbor, rätt till gemensam vårdnad. Om ogifta föräldrar sammanbor linns det onekligen skäl som talar för att de gemensamt skall ha det fulla rättsliga ansvaret för barnet. Svårigheter uppstår emellertid då det gäller att avgöra vad som skall betraktas som sammanlevnad och närén sammanlevnad skall anses upplöst. Upplösningen av ett samboende sker formlöst och utan att någon myndighet behöver få kännedom om den. Det skulle alltså kunna medföra att föräldrar, som inte längre sammanbor, i fortsättningen kommer att ha gemensam vårdnad, vilket vi, som vi angivit, anser inte vara godtagbart. I detta sammanhang vili vi erinra om vad lagutskottet anförde i betänkandet 1973:20: Föredragande statsrådet framhåller emellertid att med det mycket förenklade regelsystem, som äktenskapet i fortsättningen kommer att omfatta, hinder inte bör möta för samboende föräldrar, som vill uppnå från deras synpunkt önskvärda fördelar med gemensam rättslig vårdnad, att underkasta sig det regelsystem samhället erbjuder genom att gifta sig. Från många synpunkter måste detta enligt utskottets mening te sig fördelaktigare än att man skulle behöva inrätta ett särskilt kontrollsystem med övervakning av personliga förhållanden för att säkerställa att vid separation på motsvarande sätt som vid äktenskapsskillnad den rättsliga vårdnaden upplöses. Den närmast till hands liggande slutsatsen av detta skulle vara att nu avvisa förslaget om gemensam vårdnad för ogifta sammanboende. Som vi ovan anfört finns det emellertid starka skäl för gemensam vårdnad i dessa fall. Vi anser det därför mindre lämpligt att avstyrka förslaget. De problem som kan uppkomma - gemensam vårdnad efter sammanboendets upphörande - belyses av naturliga skäl inte av departementschefen med hänsyn till den ståndpunkt han intagit. Problemen i samband med ansökan om gemensam vårdnad, upphörande av denna, vem av föräldrarna som i så fall skall ha vårdnaden, kriterierna på sammanboende är exempel på frågor som ytterligare måste belysas. Vi anser därför att frågan om gemensam vårdnad för ogifta sammanboende ytterligare måste utredas innan ett ställningstagande kan ske. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Under åberopande av det anförda hemställer vi 1. avslå förslaget i 1 kap. 2$ andra stycket om förenklat förfarande beträffande vissa faderskap, 2. avslå förslaget om slopande av tidsfrister vid negativ bördstalan, 3. avslå förslaget om gemensam vårdnad efter äktenskapsskillnad, 4. avslå förslaget om gemensam vårdnad för ogifta icke sammanboende, 5. hos regeringen begära att frågan om gemensamt vårdnad för ogifta sammanboende ytterligare utreds. () () () H. () ()