mot · FZ021786 · 1976-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om ett näringspolitiskt program för banksektorn Genom sammanslagningen av två storbanker till SE-banken sammanföres tidigare skilda finansgrupper till en. För att balansera denna maktkoncentration bildades av Postbanken och . Dessa fusioner har avsevärt förstärkt maktkoncentrationen i samhället, både statligt och privat. Det råder inget tvivel om att affärsbankerna har en nyckelställning i svenskt näringsliv. Denna ställning betonas alltmer efter hand som koncentrationen ökar inom bankväsendet och i näringslivet som helhet. Särskilt allvarlig blir denna enorma koncentration av makt i ett fätals händer, eftersom bankerna på vissa områden är direkt verkställande organ för statens politik. Det gäller verksamheten inom ramen för valutaregleringen, kontrollen av obligationsemissioner och särskilt reglerade kreditområden, främst bostadsbyggandet. Dessutom har affärsbankernas roll i den näringspolitiska utvecklingen successivt ökat . Via sina närstående investmentbolag kan bankerna snabbt agera, när ett företag måste förändra ägarförhållandena. Bankerna fungerar som kontaktcentra i finansieringsfrågor och har därför ofta en informationsfördel framför andra. Allt oftare medverkar de genom sin kreditgivning och sina kundkontakter och personallianser i beslut som har återverkningar på sysselsättning, produktion, struktur- och branschutveckling samt regionala förhållanden. Beslutet om samhällsrepresentanter i bankernas styrelser och vissa andra företag har inte inneburit någon grundläggande förändring. Trots insikten om bankernas roll har maktkoncentrationen tillåtits att gå vidare och makten för ännu färre att bli ännu större. Det allvarliga är naturligtvis att samhället i stort sett saknar deklarerad målsättning för banksektorn från näringspolitisk synpunkt. Det kan f. ö. ifrågasättas om konsumenternas synpunkter kommer till sin rätt i samband med bankinspektionens bedömningar. Från konkurrenssynpunkt försvagas naturligtvis konsumenternas ställning med varje ny fusion av banker. Mot bakgrund av bankernas betydelse i näringslivet och deras strategiska roll i strukturomvandlingen bör en näringspolitik för banksektorn skapas. Det kan ifrågasättas, om det finns förutsättningar att bedriva en effektiv samhällelig näringspolitik med den starka maktkoncentrationen till banksektorn. Därför måste en näringspolitik fastläggas för banksektorn, där bankernas styrmöjligheter och bindningar av olika slag till främst de stora företagen begränsas, koncentrationsprocessen inom sektorn stoppas, investmentföretagens rörelsefrihet som strukturinstrument begränsas, de koope rativa bankerna och provinsbankerna främjas i förhållande till de stora affärsbankerna, och utvecklingen inriktas påen decentraliserad maktstruktur. Ett motsvarande utredningsarbete har startats angående byggnadsoch byggnadsmaterialindustrin för att skapa underlag för statsmakternas näringpolitiska ställningstaganden. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos regeringen begär förslag till ett näringspolitiskt program för banksektorn med syfte att de stora affärsbankernas maktkoncentrationen begränsas och en decentraliserad maktstruktur skapas. () ()