mot · FZ02538 · 1976-01-22 00:00:00 — 1975/76: 538 av m. fl. om upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande Lagen om tillfälligt omhändertagande hör till de mest tvivelaktiga i svensk lagstiftning. kommunisterna har vid tidigare tillfällen yrkat att lagen skall upphävas. Vi upprepar vårt krav därför att vi anser oss ha grundad anledning därtill. I tidigare motioner har partiet riktat stark och välgrundad kritik mot LTO. Lagen innebär ett lagfästande av polisens rätt att gripa människor utan att de på något sätt misstänks för brott. Den ger polisen befogenhet att gripa den som genom sitt uppträdande stör allmän ordning eller utgör omedelbar fara denna. Den viktigaste invändningen mot lagen är att den är riktad mot de avvikande och underprivilegierade. Lagen ger polisen utrymme för godtyckliga omhändertaganden. Det är den enskilde polismannens omdöme som är avgörande vid bedömningen av vad som kan betraktas som störande av allmän ordning. Vad är störande av allmän ordning? Det är väl känt att även en rad beteenden, som i andra länder med andra kulturmönster betraktas som enbart normala yttringar av glädje, sorg, irritation osv. betraktas som opassande och därmed störande, om de kommer till uttryck på offentliga platser i vårt land. För många människor är den aktuella lagen mycket allvarlig. Den skapar osäkerhet och förbittring bland stora grupper av ungdomar och undergräver ytterligare deras förtroende för myndigheter över huvud taget. Särskilt allvarligt är att ett omhändertagande med åtföljande utredning kan leda till negativa konsekvenser för den gripne i form av avbruten permission från fångvårdsanstalt eller mentalsjukhus, förverkad villkorlig frigivning eller undanröjande av skyddstillsyn. Omhändertagandet resulterar i en polisanteckning -en prickning - som finns noterad till nästa gång något inträffar. Alltså negativa följdverkningar av en poliskontroll som är helt beroende av vad polisen uppfattar som störande för ordningen. LTO - en "städlag. Polisinstruktionens omhändertagandeparagrafer av den . 1972 har upphöjts till lag. Polisen har fått en mycket stor frihet att bestämma formerna för människors umgänge på allmänna platser. Och vilket beteende som inte skall accepteras. Avgörande för omhändertagande har ofta varit sådana saker som klädsel, ålder osv. och inte bara själva beteendet. vistelse på viss plats har ofta räckt för ett omhändertagande. Kritiken mot lagen har från början varit mycket hård. Till kritikerna hör fackföreningspressen, socialdemokratiska och borgerliga tidningar, organisationer av skilda slag. Kritikerna menar att lagen tillkommit i renhållningssyfte främst för storstäderna. LTO fungerar som ett instrument för polisen att städa bort vad man anser vara misshagliga personer från allmänna platser. LTO betecknas av många kritiker som en ny lösdrivarlag med anor från den första egentliga lösdrivarlagen som stiftades 1303 och års legostadga, vars lagar riktades främst mot de arbetslösa, hemlösa, fattiga och sjuka människorna. LTO riktar sig i dagens mot de utslagna, de underprivilegierade, de avvikande. En särskilt utsatt grupp är utlänningar, som löper större risk än andra att omhändertagas på grund av att de kan anses uppvisa ett avvikande beteende. Maktmissbruk och övergrepp, till vilket lagen inbjuder, har skett i ett flertal fall, där helt oskyldiga människor råkat ut för polisens godtyckliga bedömning. En rad exempel skulle kunna anföras, men vi nöjer oss med att erinra om den skarpa JO-kritik som kom till uttryck i samband med behandlingen av åtta anmälningar om polisens tillämpning av lagen. Vid lagens införande 1973 och därefter har hävdats, att lagen syftar till att initiera sociala vårdinsatser, ett samarbete mellan polis och sociala myndigheter för att hjälpa människor som kommit på glid i samhället. Det uttalade syftet har på intet sätt infriats. Enligt tillgänglig statistik och den utvärdering av LTO som presenterat, har över 10 000 personer omhändertagits lagen har tillämpats. av dessa var redan kända av de sociala myndigheterna. Tvärtom utgör lagen ett hinder för socialarbetarnas fältarbete. Sammanblandningen polis-socialvård skadar ungdomens tilltro till socialarbetarna. Socialarbetare, psykologer, läkare och andra verksamma inom socialvården måste kunna vinna och utveckla ett förtroende hos sina klienter. Det är också en nödvändig förutsättning för att uppnå positiva resultat för socialvårdens klienter. Det betyder inte att polisen också har viktiga sociala funktioner att fylla och ett samarbete polis-socialvård förekommer. Men en gränsdragning mellan polisiära och socialvårdande myndigheter måste vara klar. Ingen part kan ha intresse av att rollerna sammanblandas. En sammanblandning mellan polisens repressiva funktion och socialarbetarnas vårdande och stödjande uppgift kan inte vara till gagn för de utstötta och avvikande. Från kommunisterna konstaterar vi att vår tidigare kritik mot lagen har besannats. Utslag av brister och orättvisor i det kapitalistiska samhället kan inte lösas med ökade polisiära insatser av typen omhändertagande. Arbetslösa, utslagningsprocessens offer i den kapitalistiska pro duktionen, hjälps inte av kraftfullare polisinsatser. I stället fordras kraftfulla insatser och omedelbara åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Ökade resurser till den förebyggande socialvården. Förbättrade fritidsmiljöer och större satsning på fritidssysselsättning. LTO-lagen om tillfälligt omhändertagande löser inga sociala problem och bör avskaffas. Med hänvisning till det anförda hemställes att uttalar sig för ett upphävande lav lagen om tillfälligt omhändertagande (LTO) och hos regeringen hemställer om framläggandet av förslag härom. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i