mot · FZ02934 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 934 av m. fl. om den ekonomiska politiken Sammanfattning: Regeringens ekonomiska politik är inne i de kapitalistiska konjunkturväxlingarnas ekorrhjul. För att bryta stagnationstendenserna och en utveckling med ständigt återkommande lågkonjunkturer förordas i motionen en ekonomisk politik som angriper kapitalets makt och fördelningspolitiskt ställer sig på de lönarbetandes sida. Stora delar av denna politik har konkretiserats i en rad andra motioner till årets riksdag. Här framställs, utöver de allmänna riktlinjerna, förslag om en samhällelig investeringsstyrning och en sänkning av diskontot med två % som led i en övergång till lågräntepolitik. Motionen föreslår att avvisar att den ekonomiska politiken skall dras upp vid korporativt sammansatta rundabordskonferenser, så som de borgerliga partierna föreslagit. Den svenska ekonomin är inne i en lågkonjunktur. Den ekonomiska tillväxten har inte ens nått en %. Exporten har minskat kraftigt. Investeringarna har gått ned med . Förbättringarna av arbetsmarknadsläget och första hälften av 1975 har hejdats. Antalet varsel om nedläggningar ökar. Regeringen ställer nu som målsättning för den ekonomiska politiken att driva fram en ny högkonjunktur. Den kommer att göra nya satsningar för att dölja den kapitalistiska krisens yttringar och för att stimulera kapitalet att öka den ekonomiska aktiviteten. Den förlitar sig på att konjunkturerna utomlands skall förbättras, fast detta är osäkra kort. Inget säger att de svaga tecken till konjunkturförbättringar som syns i och några andra ledande kapitalistiska stater skall bestå. Kapacitetsutnyttjandet i dessa länder är för övrigt så lågt, att det behövs en kraftig uppgång innan det påtagbart kommer att gynna svenska kapitalister. Det nuvarande målet för regeringens ekonomiska politik går inte ut på att ändra maktförhållandena i ekonomin eller ekonomins utvecklingsgrund - kapitalets profitjakt. Strävan att nå en ny högkonjunktur - utan att inskränka kapitalets makt - är att gräva en grop åt sig själv. Vad innebär en kapitalistisk högkonjunktur? Den medför goda profitutsikter för kapitalisterna. De ökar sina investeringar och andra satsningar. De pressar fram en ökad produktivitet. Kampen om marknader skärps. Då blir kapitalisterna försiktigare. De minskar sin investeringstakt. Men eftersom de anpassat stora delar av t. ex. investeringsvaruproduktionen till en viss ökningstakt kommer denna produktion att nu ha överkapacitet. minskar ekonomins totala orderstock. Högkonjunkturen slår om i sin motsats. Den skapar lågkonjunktur. Den ekonomiska politik som bara ställer som sitt mål att driva fram en ny högkonjunktur driver därmed också fram en kommande konjunktursvacka. Den ekonomiska politiken är på detta sätt fast i ett ekorrhjul. Skillnaden mellan de kapitalistiska konjunktursvängningarna och ekorrhjulet är att de förra har en rörlig axel - de upprepar sig på varierande nivå. Den ekonomiska tillväxten har avtagit, konjunkturkretsgång efter konjunkturkretsgång. förutspår att denna stagnation skall fortsätta under resten av 1970-talet. Regeringen ägnar den långsiktiga stagnationen föga uppmärksamhet. I budgetpropositionen tycks dess huvudsakliga bekymmer vara balansen mot utlandet. Men den tillåter en omfattande kapitalexport - som stat, kommuner och näringsliv tar upp lån i utlandet. För att den ekonomiska politiken skall komma ur de kapitalistiska konjunkturväxlingarnas ekorrhjul och de långsiktiga stagnationstendenserna måste den angripa själva grunden för dessa utvecklingsdrag. Den måste angripa storkapitalets makt över ekonomin. Den måste fördelningspolitiskt ställa sig på de lönarbetandes och icke på kapitalets sida. Den måste ha som målsättning en socialistisk planhushållning. En rad omständigheter talar redan nu för statlig investeringsstyrning och etableringskontroll. Den svenska industrin sysselsätter allt färre i - men totalt ett ökande antal - på grund av den omfattande kapitalexporten. Vi har i en särskild motion till årets riksdag krävt skärpt restriktivitet mot kapitalexporten. Trots regionalpolitiska insatser och "stimulanser fortsätter kapitalets snedvridning av den svenska ekonomin. Hetsen och utslagningen i arbetslivet ökar - som arbetslösheten växer. Energislöseriet fortsätter, trots de senaste årens ökade debatt och insikter. Allt detta visar att investeringsverksamheten är för betydelsefull för att handhas av spekulanter och börshajar. Skall den ekonomiska politiken komma ur sitt ekorrhjul är en samhällelig investeringsstyrning nödvändig. Först när investeringarna är samhälleligt styrda kan vi komma ifrån den nuvarande situationen, nämligen att den ekonomiska politiken får anpassa sig till den utveckling som kapitalisterna styr. försöker den statliga politiken att med lock och pock förmå kapitalisterna att upprätthålla en viss produktion. Kapitalägarna bestämmer självsvåldigt vilken produktion. Det är emellertid ett samhällsintresse också vad som produceras, dvs. hurde produktiva resurserna används. Också här är investeringsstyrning och etableringskontroll nödvändiga. En samhällelig investeringsstyrning är i sig inte socialism, även om den strider mot kapitalismens logik och föregriper en högre form av organisering av produktionen. Den måste dock kombineras med vidgade rättigheter för de arbetande att strida för sina intressen på sina arbetsplatser och andra åtgärder som angriper kapitalets makt. Den samhälleliga investeringsstyrningen bör utformas så, att de arbetande tillförsäkras ett avgörande inflytande över den. Den samhälleliga kontrollen över investeringsströmmarna underlättas av ett förstatligande av de privata affärsbankerna. Dessa utgör som framhållits i motion 1975/76:330 fortfarande viktiga centra för storkapitalets makt över svenskt näringsliv. För att bryta stagnationstendenserna i ekonomin bör vidare AP-fondmedlen mobiliseras i ett statligt industriprogram. Vi har i motion 1975/76:188 föreslagit att tills vidare av fondmedlen, dvs. ca 4 300 milj. kr., skall användas för att bygga upp nya statsägda industrier. Samhällsekonomisk expansion genom dessa åtgärder som inskränker kapitalets makt måste också kombineras med en annan fördelningspolitik än den nuvarande. har lönernas andel av den samlade produktionen krympt. Det finns uppgifter som säger att det är en andelsminskning på . Staten har understött denna omfördelning. Den har dels ökat sina insatser för att hålla uppe kapitalisternas profiter genom gåvor, subventioner, gynnsammare avskrivningsregler, dels ökat möjligheterna att avsätta allt större belopp i skattefria fonder. Staten svarar också för ökade kostnader för infrastruktur för forskning och produktutveckling. Statens roll som varubeställare ökar. Staten har också alltmer aktiverat en löneåterhållande inkomstpolitik. Den här genomfört sänkningar av inkomstskatterna och ökningar av de allmänna arbetsgivaravgifterna för att pressa de fackliga organisationerna att ställa låga lönekrav. Tanken att den statliga ekonomiska politiken skall styra lönekraven har därigenom övergått till handling. De borgerliga partierna har länge drivit idén att ekonomin skulle välsignas om representanter för arbete, kapital och de stora partierna träffades till rundabordsöverläggningarom den ekonomiska politiken. Detta är ett uttryck för en öppen korporativistisk inställning. Det är uppgift att bestämma innehållet i den ekonomiska politiken. Det är de fackliga organisationernas uppgift att självständigt kämpa för sina medlemmars intressen. Överenskommelser i korporativt sammansatta organ strider mot parlamentarismens idé och måste ses som ett försök att ytterligare binda de facklinga organisationernas ledningar vid den statliga ekonomiska politiken. bör bestämt avvisa försöken till statlig inkomstpolitik och försöken till korporativa beslut - vid sidan av - om inriktningen av den ekonomiska politiken. Den ekonomiska politiken måste i stället fördelningspolitiskt inriktas på att stödja de lönarbetandes krav på en växande andel av sin produktion. Gåvopolitiken till kapitalägarna måste upphöra. I motionen 1975/76:257 har vi visat ett tiopunktsprogram av nödvändiga åtgärder. De arbetande måste ha vidgade förhandlingsrättigheter, verklig strejkrätt och rätt till facklig och politisk agitation och möten på arbetsplatserna. Mervärdeskatten på mat måste slopas och beskattningen av kapitalet skärpas. Barnbidrag och pensioner bör höjas kraftigt. Det är också viktigt att hyresnivån pressas ned. För detta krävs en ny bostadspolitik och kraftfulla åtgärder mot markspekulation. De viktigaste byggnadsämnesföretagen förstatligas. Finanspolitiskt kan en lägre hyresnivå främjas genom övergång till lågräntepolitik. En sänkning av diskontot nu med 2 "n är en åtgärd som gynnar såväl hyresgäster som mindre foretag. Den bör ses som ett led i en övergång till lågränlepolitik. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar 1. att hos regeringen anhålla om förslag till lag om samhällelig investeringsstyrning i enlighet med vad som anförts i motionen; 2. att uttala sig mot statlig styrning av lönepolitiken och mot att riktlinjer för den ekonomiska politiken dras upp vid korporativa rundabordskonferenser; 3. att uttala sig för en sänkning av diskontot med 2 "o och för övergång till lågräntepolitik; samt 4. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt i motionen anförts om den ekonomiska politiken. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)