mot · FZ022208 · 1976-02-23 00:00:00 — Motion 1975/76: 2208 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:107 om ändrade regler för beskattning av rennäringen m. m. Enligt sameutredningens huvudbetänkande, Samerna i ; Stöd åt språk och kultur (SOU 1975:99), uppgår samebefolkningen i till omkring 15 000 personer, av vilka över 6 000 är bosatta i . 1 den aktuella propositionen beräknas den renskötande befolkningen till 2 500-3 000 personer. Omkring 800 samehushåll är för sin försörjning helt eller delvis beroende av rennäringen. Renskötseln är en ekonomiskt betydelsefull näringsgren inte bara för de 49 samebyarna , , och . Den är också nationalekonomiskt och ekologiskt viktig, därför att den utnyttjar och bevarar ett levande landskap i områden som annars skulle läggas öde. Antalet renar beräknas till över 200 000. Det årliga slaktuttaget är omkring kött, vilket ger en årlig intäkt av ca 15 milj. kr. Framför allt är rennäringen den viktigaste ekonomiska basen för samernas existens som etnisk minoritet. Vi har från vårt partis sida ställt en serie krav på kompletterande sysselsättningar i samernas områden, dels sådana som skulle motverka en avfolkning av samebyarna, dels också sådana som skulle göra de tätorter där flertalet samer i renskötselområdet är bosatta till samhällen i utveckling både för samer och för icke-samer. Beskattningen av samebyarna i deras egenskap av ett slags ekonomiska föreningar och av de individuella medlemmarna bör ses i detta vidare perspektiv, inte som enbart en skatteteknisk fråga. 1 det ursprungliga förslag, som propositionen bygger på, togs ringa eller ingen hänsyn till samerna som etnisk minoritet och rennäringens speciella roll och förutsättningar. I fråga om förslagets materiella innehåll fastslog () i sitt utförliga remissvar till regeringen att detta mer synes taga sin utgångspunkt i gällande skatte- och taxeringsbetämmelser än i de för rennäringen gällande förhållandena. SSR fick stöd av (), som ansåg det vara nödvändigt att beakta rennäringens speciella situation vid utformningen av skattereglerna - även om detta skulle leda till att man måste införa specialregler för denna numerärt obetydliga grupp av skattskyldiga. Vi konstaterar med tillfredsställelse att vid utarbetandet av propositionen 107 tagit hänsyn till den framförda kritiken på en rad punkter. Särskilt i två hänseenden kvarstår dock missförhållanden, som bör rättas till. Den första punkten gäller övergångsbestämmelserna från nu 1 1975/76. varande kontantprincip till bokföringsmässig redovisning. Den andra gäller övergångstiden, dvs. tidpunkten för ikraftträdandet av den föreslagna lagändringen. Innan vi berör dessa två punkter vill vi erinra om att rennäringslag, som vi från vårt partis sida hälsade som ett stort framsteg och medverkade till att förbättra genom motion och i utskottsarbetet, innebar slutet för det tidigare fogdeväldet över samerna. Det innebar också att samebyarna, som äntligen blev fria att sköta sina egna angelägenheter, ställdes inför stora organisatoriska uppgifter. De föreslagna ändrade reglerna för beskattning är en konsekvens av den nya rennäringslagen, men kommer också att ställa ytterligare administrativa krav på samebyarna, deras förtroendemän och deras medlemmar. Av flera skäl var rennäringen traditionellt undantagen från deklarationsplikt. gällde som bekant att den som inte deklarerade också förlorade rätten att överklaga en taxering. När de renskötande samerna och deras familjer alltjämt följde den individuella renhjordens vandringar hade de i regel små möjligheter att fullgöra deklarationsplikten . För att de inte skulle förlora rätten att överklaga en skönstaxering hänfördes rennäringen till gruppen av undantag från deklarationsplikten. I modern tid har väl flertalet renskötande samer deklarerat, under det att andra blivit skönstaxerade, ofta efter godtyckliga och orättvisa grunder. I praktiken har tillämpningen av den s. k. kontantprincipen vid beskattningen av rennäringsutövarna skett på ett annat sätt än vad som gällt för exempelvis jordbruket. En renägare, som byggt upp en hjord av stamdjur och slaktat få eller inga djur, har i skattehänseende blivit påförd en bruttointäkt motsvarande den s. k. kalvningsprocenten multiplicerad med medelvärdet per slaktren, trots att han haft små eller inga kontanta inkomster av rennäringen under dessa år. Detta innebär att han eller hon redan har betalat inkomstskatt för en del av renhjorden, dvs. det som skattetekniskt räknas som lager i rörelsen. Att därför på sätt som föreslagits i propositionen inkomstbeskatta renägaren för ingångsvärdena på renarna vid övergången från kontantprincipen till bokföringsmässig redovisning skulle alltså vara liktydigt med en dubbelbeskattning. Det är, kort sagt, orealistiskt att i överensstämmelse med propositionen låta de föreslagna ändringarna i taxeringslagen träda i kraft fr. o. m. taxering (inkomst). Och det är orättvist att använda den beräkning för ingångsvärden på renar som föreslås i propositionen. Vi förutsätter att utskottet utarbetar en lagtext som tillgodoser dessa synpunkter. Vi hemställer med hänvisning till det anförda 1. att beslutar att hos regeringen hemställa om nytt förslag till beräkningsgrund i fråga om ingångsvärde vid beskattningen av renskötselrörelse, i enlighet med vad som sagts i motionen. 2. att beslutar att de i propositionen föreslagna reglerna (efterangiven korrigering) första gången skall tillämpas vid taxering (inkomst). (vpk) (vpk)