mot · FZ022310 · 1976-03-24 00:00:00 — av i Lane-Herrestad m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3 Ett allsidigt kulturutbud, väl tillgängligt för människorna, är av stor betydelse för utvecklande av gemenskap och samhörighet i samhället och för att berika människors upplevelsemöjligheter och möjligheter att utveckla uttrycksformer. Mot den bakgrunden utgör de beslut som tagits i för en utbyggd statlig kulturpolitik värdefulla steg. De förslag regeringen presenterat i propositioner till 1974 och riksdagar har i väsentliga avsedenden förändrats, utvecklats och förstärkts. I propositionen 1975/76:135 framhåller utbildningsministern att med årets proposition kommer 115 milj. kr. att ha tillförts den statliga kulturpolitiken som kostnader för reformer. 1974 föreslog regeringen 25,5 milj. kr., 1975 föreslogs 28 milj. och föreslås 39,8 milj. eller sammanlagt för de tre åren 93,3 milj. kr. har således varit pådrivande på kulturpolitikens område. I den nu aktuella propositionen föreslås förbättringar av kulturarbetarnas ekonomiska villkor, ökad statlig satsning på bildkonsten, försöksverksamhet med ett massmarknadsförlag i Litteraturfrämjandets regi. Vidare föreslås vissa organisatoriska åtgärder för kulturminnesvårdens regionala organisation. Det är uppenbart att regeringen i viss utsträckning tagit intryck av positiva inställning till en utveckling av den statliga kulturpolitiken. Särskilt vill vi peka på att medlen för statliga konstinköp räknas upp på ett värdefullt sätt. Men även denna proposition innehåller påtagliga brister. I det följande kommer vi att bl. a. föreslå en utvecklad utställningsersättning för konstnärer och större resurser för bevarande och underhåll av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och av fornlämningar. Vidare föreslås att sakkunskap och kompetens tas till vara i den regionala kulturminnesvården och att museerna får huvudansvar för utställningsverksamheten. Slutligen föreslår vi vissa åtgärder för att främja massmarknadsutgivning av kvalitetsböcker och att utgivningen också avser barn- och ungdomslitteratur. Utgångspunkten för våra ställningstaganden är den syn som presenterades i partimotioner om kulturpolitiken till 1974 och riksdagar. 1 1975/76. Att äldre tiders kultur tas till vara och görs levande och tillgänglig har stor betydelse för den enskildes trygghet och förankring i tillvaron. Det är viktigt att insatserna på detta område inriktas på att bevara hela miljöer - bebyggelsemiljöer och kulturlandskap. De enskilda människornas intresse och engegemang för dessa frågor måste tas till vara. I enlighet med kulturutskottets betänkande (KrU 1974:15) framhöll riksdag beträffande den regionala organisationen för kulturminnesvården att de organisationsförändringar som skall ske inte får innebära att landsantikvarien/i ekonomiskt hänseende eller på annat sätt får försämrade möjligheter att arbeta inom kulturminnesvården. Avsikten var inte att bygga upp en särskild kulturminnesenhet i . Landsantikvarien/bör i det nya läget behålla sin viktiga uppgift som remissoch kontaktorgan i förhållande till och genom sin fria ställning ha goda möjligheter att vid sidan av det museala och vetenskapliga arbetet bedriva en informativ och opinionsbildande verksamhet samt lämna kommunerna hjälp i kulturvårdsarbetet. Det är viktigt att kulturminnesvårdens organisation utformas enligt de riktlinjer lagt fast. Fördelningen av uppgifter mellan landsantikvarien/och är därvid av avgörande betydelse. Utbildningsministern föreslår att i första hand skall vara det regionala kontaktorganet inom den regionala kulturminnesvården. skall dock vara det organ som i första hand skall lämna kommunerna hjälp i byggnadsärenden och andra frågor där antikvarisk granskning är nödvändig. Enligt vår mening innebär propositionens skrivning en starkare markering av ställning i förhållande till landsantikvarien/än vad beslut avsåg. Självfallet är det svårt att entydigt för alla län dra upp riktlinjer för uppgiftsfördelningen. Den organisation som föreslås för i bör inte få bli vägledande för andra län. Som framhålls i propositionen (s. 260) förutsätter den regionala organisationen att ett aktivt samarbete kommer till stånd. Enligt vår mening bör ett sådant samarbete utvecklas så, att landsantikvarien/länsmuseernas sakkunskap och kompetens tas till vara. Handläggningsrutinerna bör utvecklas så att landsantikvariens/självständighet i förhållande till markeras klart. Inte minst viktigt är detta i vad gäller de informativa och opinionsbildande insatserna. Statsbidragen till avlöningar inom landsantikvarieorganisationen utgör ett statligt stöd till länsmuseerna. Från skall det inte ses som ett direkt stöd till avlöningar utan utgör främst ett allmänt stöd till den regionala kulturminnesvården och den museiverksamhet som bl. a. länsmuseerna bedriver. I enlighet med KrU 1974:15 bör detta innebära en förstärkning av det statliga stödet till Iänsmuseiverksamheten för att skall kunna fullgöra sin viktiga funktion inom kulturminnes I detta sammanhang vill vi också erinra om att kulturutskottet i sitt betänkande 1975/76:29 förutsatt att ett förslag om ett nytt statsbidragssystem för länsmuseerna kommer att läggas fram för vid nästa . Avgörande för de konkreta resultaten inom kulturminnesvården är självfallet de ekonomiska resurser som står till förfogande. För vård och underhåll av fornlämningar och kulturhistoriskt värdefulla byggnader begär en anslagsökning på inemot 7,5 milj. kr. Regeringen föreslår en ökning med mindre än en tiondel eller . Däremot faller stora delar av de principiellt värdefulla resonemang som förs i propositionen till marken. Om inte staten på ett kraftfullt sätt medverkar i kulturminnesvården, undandras kommande generationer omistliga kulturella värden. Behovet av medel är mångdubbelt större än de som regeringen är beredd att anvisa. Enligt vår mening bör anslaget räknas upp med 5 milj. kr. utöver regeringens förslag. I detta sammanhang bör också beaktas att de arbetsinsatser det här ofta är fråga om kräver stor yrkesskicklighet och förmåga att i hantverksmässiga former ta itu med uppgifterna. Sådant arbete lämpar sig ofta mycket bra för den äldre arbetskraften. De resurser riksdag och regering förfogar över för att motverka arbetslöshet, bl. a. inom den s. k. finansfullmakten, bör därför med fördel kunna användas för insatser inom kulturminnesvården. bör uttala angelägenheten av att så sker. I propositionen föreslås vissa åtgärder för att förbättra möjligheterna för konstnärer att presentera sina produkter. a. föreslås att Riksutställningar får en permanent organisation och att statens konstmuseer organiseras och får förbättrade resurser. Staten gör också insatser för att underlätta konstutställningar genom föreningar och i samlingslokaler. Utbildningsministern föreslår emellertid inget generellt stöd till konstutställningar. Trots att det i propositionen framhålls att kommunerna i samarbete med olika organisationer rimligtvis bäst kan säkerställa ett vitalt utställningsliv ges inget statsbidrag till konstutställningar i regi. I propositionen föreslås att Riksutställningars organisation permanentas. Även om så sker skall enligt vår mening museerna ha huvudansvaret för utställningsverksamheten. Härigenom kan man nå den viktiga regionala och lokala förankringen av utställningsverksamheten. Den decentralistiska målsättningen för kulturpolitiken måste prägla också utställningsverksamheten. Utan ett klart och entydigt ställningstagande av i denna fråga finns en betydande risk att utställningsverksamheten kommer att centraliseras. Frågan om ersättning av statsmedel till konstnär som ställer ut egna verk har diskuterats mycket . Flera motioner om sådana uställningsersätt 1* 1975/76. ningar har ingivits till . De har alla avvisats med hänvisning till pågående utredningar. Dessa utredningar är nu slutförda. Såväl i MUS 65:s betänkande Utställningar (SOU 1974:43) som i betänkande Konstnärerna i samhället (SOU 1975:14) föreslås en statlig utställningsersättning. har i sitt yttrande över Konstnärerna i samhället skisserat ett eget förslag om statlig utställningsersättning. föreligger ett avtal mellan Riksutställningar och KRO om viss ersättning till konstnärerna för utställda verk. Överenskommelsen omfattar numera även av NUNSKU (svensk konst i utlandet) arrangerade utställningar. Formuleringarna i denna fråga i den särskilda kulturpropositionen är otydliga och svårbegripliga. Departementschefen synes mena att ersättning bör utgå vid utställningar som arrangeras av statliga institutioner men att staten icke bör ta något ansvar i vad angår utställningsersättningar vid av kommun eller kommunalt stödda organisationer arrangerade utställningar. I sin anslagsframställning för /77 framhåller att frågan om en mera generell utställningsersättning måste lösas. Bidragskonstruktionen bör dock först preciseras. Rådet beräknar att erforderliga medel i ett inledningsskede uppgår till 3 milj. kr. Förhandlingar med bildkonstnärerna måste föregå ett slutligt ställningstagande. Enligt vår mening måste staten ta på sig ett ansvar för ersättningar till konstnärerna vid utställningar. Frågeställningarna är väl utbredda. Regeringen bör rimligen på kunna utarbeta ett förslag så att det kan föreläggas 1976/riksdag. ansträngningar på litteraturområdet har syftat till att göra god litteratur tillgänglig för envar. Det är viktigt att de statliga insatserna sker efter enkla och klara principer. Detta var vägledande för inställning till det statliga litteraturstödet. De förslag vi lämnade skulle på ett verksamt sätt varit ett stöd för utgivning av bra litteratur. Utbildningsministern framhåller(s. 296) att med utgångspunkt i vunna erfarenheter skall söka finna och föreslå lämpliga former för förbättringar av det nuvarande stödet. Det är angeläget att i denna uppgift beaktar vårt förslag om ett verksamt litteraturstöd. När det gäller att föra ut god litteratur till en bredare allmämhet är det viktigt att söka nå människorna i deras vardag. Idén bakom ett massmarknadsföriag är att ge kvalitetslitteraturen möjlighet att på samma ekonomiska och andra villkor konkurrera med den nuvarande kiosklitteraturen. Enligt vår mening är det viktigt att föra ut god litteratur till ett lågt pris i enlighet med den idé litteraturutredningen förde fram. Beträffande massmarknadsförlagets utformning uttalade litteraturutredningen följande (s. 342): Överläggningar mellan stat och övriga intressenter - , folkbildningsorganisationerna och - bör inledas så snabbt som möjligt. Eventuellt måste därefter vissa kompletterande undersökningar göras. Branschen bör, i det fall man kan uppfylla de givna ambitionerna, ges tillfälle att driva massmarknadsförlaget i egen regi. Om detta inte är möjligt bör ett speciellt förlag bildas, med staten, och folkbildningsorganisationerna som ägare. Formerna för ett sådant företags bildande och skötsel bör bestämmas först efter förhandlingar mellan ovannämnda intressenter. I propositionen föreslås en treårig försöksverksamhet med ett massmarknadsförlag i litteraturfrämjandets regi. skall utgivningen avse 10 titlar och de två därpå följande åren 18 titlar. Den enskilda bokens pris beräknas till ca . Försöksverksamheten avser endast vuxenlitteratur. redovisade att utgivningen av seriös skönlitteratur som regel ger underskott. Ett fåtal titlar som säljs i stora upplagor ger förlagen deras ekonomiska ryggrad och tryggar en mera bred utgivning. Dessa bärande titlar trycks som regel - efter originalutgåvan - dels som bokklubbsbok, dels som pocket, och de har avgörande betydelse för förlagens ekonomi och verksamhet. En massmarknadsutgivning måste nära nog självfallet knytas just till dessa tämligen få böcker, som kan nå en bred läsekrets. Av detta skäl är det angeläget att ett massmarknadsförlags utgivning inte kommer i konflikt med den ordinarie förlagsverksamheten. Risk finns att sådana konflikter kan komma att uppstå om en massmarknadsutgivning av kvalitetsböcker kommer till stånd utan hänsynstagande till den ordinarie bokutgivningen. Litteraturfrämjandets idé är att främst genom lotterier dels anskaffa medel för författarstipendier, dels sprida goda böcker och stimulera bokläsandet. Inte minst genom sin fokrörelseanknytning har man lyckats utomordentligt väl. Litteraturfrämjandet var författarnas viktigaste stipendieutdelande organ. Vi har den största respekt för stiftelsens verksamhet. Även om mycket talar för litteraturutredningens förslag om ett massmarknadsförlag i branschens egen regi kan vi med vissa förbehåll acceptera en försöksverksamhet med Litteraturfrämjandet som huvudman. Det synes uppenbart att man inte överlagt med representanter för de konventionella distributionskanalerna, bokhandeln och pressbyrån om de speciella problem som är förknippade med saluförandet av denna lågprisvara. Man förutsätter en arbetsplatsförsäljning men berör inte den omständigheten att tidigare sådan försäljning (FlB.s folkböcker, folkbibliotek) efter att anta! år av framgång därefter misslyckats. Man har inte klarat ut relationerna mellan massmarknadsförlaget och bokförläggarna. Departementschefen uttalar här endast en förhoppning. Inte heller författarnas ställning och medverkan i massmarknadsutgivningen har klarats ut. I propositionen anmäler utbildningsministern att det i folkrörelserna och till dem anknutna förlag finns planer på en massmarknadsutgivning av barn och ungdomslitteratur som skulle kunna starta i stort sett med Litteraturfrämjandets utgivning. Vi har inte kunnat fl dessa planer bestyrkta. förslag avsåg massmarknadsutgivning såväl av vuxenlitteratur som av barn- och ungdomslitteratur. När en samhällsstödd massmarknadsutgivning av kvalitetsböcker nu kommer till stånd är det angeläget att verksamheten också omfattar de åldersgrupper där läsvanorna i hög grad grundlägges. Utan tillgång till god litteratur till ett överkomligt pris väljer många unga att tillfredsställa sitt läsbehov genom serietidningar och liknande. Regeringen bör därför ges i uppdrag att ta initiativ för att åstadkomma en massmarknadsutgivning av barn- och ungdomslitteratur i huvudsak enligt samma riktlinjer som bör gälla för vuxenlitteraturen. De brister i propositionen vi pekat på är av den karaktären att de kan äventyra hela försöksverksamheten med ett massmarknadsförlag. För att så inte skall ske bör precisera villkor för verksamheten i vissa avseenden. En nära samverkan mellan måste åstadkommas - lämpligen genom en minoritetsrepresentation i det nya förlagets styrelse eller motsvarande organ. Författarnas ställning och ekonomiska villkor måste skyndsamt ut genom förhandlingar. Propositionen håller frågan om originalutgivning av böcker genom massmarknadsförlaget öppen, även om det till övervägande delen är fråga om återutgivning. Ett villkor för originalutgivning måste enligt vår mening vara att samförstånd råder med de ordinarie bokförlagen. Redan litteraturutredningen pekade på bokhandelns vikande lönsamhet; har situationen förvärrats. Massmarknadsförlaget kan komma att ytterligare försämra den ekonomiska situationen för bokhandel och antikvariat. En skyndsam utvärdering av bokhandelns och antikvariatens ekonomiska situation bör göras, och regeringen bör lämna förslag om ett verksamt stöd. Som framhåller måste de statliga insatserna för fritt kollektivt skapande i enlighet med 1974 och kulturbeslut utökas kraftigt. Genom amatörgrupper, mindre ensembler och fria grupper utvecklas och nydanas kulturlivet i vad gäller uttrycksformer och distributionsformer. Dessa aktiviteter har ofta en mycket stor betydelse för samhällsdebatten. Det är därför angeläget att samhället ekonomiskt stödjer det fria kollektiva skapandet så att verksamheten kan utvecklas. För att de statliga bidragen skall motsvara dessa aktiviteters betydelse inom kulturlivet bör bidraget räknas upp med 3 milj. kr. Med stöd av det anförda hemställes att beslutar 1. uttala att landsantikvarien/även fortsättningsvis skall ha självständiga uppgifter inom den regionala kulturminnesvården i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att till : Värd och underhåll av fornlämningar och kulturhistoriskt värdefull bebyggelse anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med 5 milj. kr. förhöjt reservationsanslag på , 3. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande möjligheterna att av arbetsmarknadspolitiska skäl inom ramen för finansfullmakten vidta åtgärder inom kulturminnesvården, 4. att hos regeringen begära att förslag skyndsamt förelägges beträffande utställningsersättning för konstnärer, 5. uttala att museerna skall ha huvudansvaret för utställningsverksamheten, 6. att hos regeringen begära att initiativ tas för utgivning av prisbillig kvalitetslitteratur för barn och ungdom, 7. att som villkor för statligt stöd till ett massmarknadsförlag skall gälla att a) en nära samverkan mellan litteraturfrämjandet och åstadkommes, b) originalutgivning ej sker inom massmarknadsförlaget utan samförstånd med de ordinarie bokförlagen, c) förhandlingar med författarna sker beträffande villkoren för deras medverkan i massmarknadsutgivningen - allt i enlighet med vad som anförts i motionen, 8. att hos regeringen begära en skyndsam utvärdering samt förslag angående stöd till bokhandeln och antikvariaten, 9. att till Bidrag till vissa ändamål inom statens kulturråds ansvarsområde anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med 3 milj. kr. förhöjt reservationsanslag av . avseende ökat stöd för fritt kollektivt skapande. () i Lane-Herrestad P. O. () () i Ulfsbyn () () ()