ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ02588 · 1976-01-15 00:00:00 — Motion 1975/76: 588 av i m. fl. om trädgårdsutbildning inom gymnasieskolan Läroplanen för den nya tvååriga trädgårdskursen fastställdes av i samband med den nya gymnasieskolans genomförande . Beslutet innebar att utbildningen skulle utformas som specialkurs men med en läroplansutformning som överensstämmer med de yrkesinriktade linjerna beträffande antal timmar för yrkesteknik, allmänna ämnen m. m. Anledningen till att trädgårdskursen blev specialkurs var att den beräknades bli en s. k. lågfrekvent utbildning. Den gymnasiala trädgårdsutbildningen kom således att hänföras till kategorin specialkurs, medan motsvarande jordoch skogsutbildning organiserades som linje. I detta sammanhang bör framhållas att utbildningsbehovet inom trädgårdsnäringen i vad avser såväl markbyggnadssektorn som odlingssektorn ökat mycket snabbt. råder en betydande brist på utbildningskapacitet. planerar att öka utbildningen från f. n. till av alla 16-åringar i riket. Mot denna bakgrund bör övervägas om trädgårdslinjen kan göras mer attraktiv för eleverna. Från såväl informations- som rekryteringssynpunkt är en omvandling av specialkursen till linje att föredra. Jord-, skogs- och trädgårdsutbildningen bedrivs ofta vid samma skolenhet. Det är enbart som har en separat trädgårdsskola, som är belägen på Säbyholms gård i kommun. 1 alla andra landsting bedrivs således trädgårdsutbildningen tillsammans med jordbruksoch i vissa fall även skogsutbildning. För såväl elever som yrkesverksamma inom trädgårdsnäringen upplevs det rentav diskriminerande att trädgårdsutbildningen enbart är specialkurs, medan utbildningen inom jordbruk och skog fått benämningen linje; i stort sett samma utbildning och samma teoretiska ämnen men med olika status. Mot denna bakgrund anser vi det angeläget att en ändring genomförs, så att trädgårdsutbildningen får samma status som övrig utbildning på våra lantbruksskolor. Vid behandlingen av den här frågan 1975 ansåg i likhet med utbildningsutskottet att målet bör vara att de tvååriga studievägarna inom områdena jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring i utbildningsorganisatoriskt avseende bör likställas. Oron för att ett bifall i detta avseende skulle leda till att företrädare för andra branscher skulle framställa krav i samma riktning bör inte vara något hinder. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtages i syfte att ändra den nuvarande tvååriga trädgårdskursen till linje inom gymnasieskolan.
mot · FZ02589 · 1976-01-22 00:00:00 — Motion 1975/76:589 av i och fröken om ökat bidrag till folkhögskolorna Utbildningen inom ungdoms- och idrottsorganisationerna samt kommunerna är i stor utsträckning förlagd till folkhögskolorna. Förra årets beslöt att ge en särskild obunden resurs till denna fritidsledarutbildning, avseende kostnader i samband med elevernas praktiktjänstgöring. Regeringens förslag om 500:-/elev och läsår räknade då upp till 700:-/elev och läsår, detta i anledning av den motion vi då väckte i anslutning till prop. 1975:14 (motion 1975:1915). Vårt yrkande byggde på folkhögskoleutredningens uppfattning, som i ett genomarbetat och väl genomtänkt förslag menade att handledaren i sin tjänst skulle få räkna in ett visst antal timmar, som skulle tilldelas skolorna med utgångspunkt i per elev och läsår. Lärarnas tjänster skulle alltså bestå av två delar, dels de vanliga lektionerna, teoridelen, som framräknats på vanligt folkhögskolevis enligt den s. k. 2,2-regeln, dels de timmar som enligt tilldelningen per elev skulle tillkomma under praktikveckorna. Detta förslag hade det positiva med sig att lärarna kunde få räkna sina praktikbesök, som man alltså gjorde ute hos eleverna under praktiken, som en del av sin tjänstgöring. Utredningen gav därigenom svaret på ett av de svåraste problemen inom fritidsledarutbildningen, nämligen lärarnas tjänsteförhållanden eleverna gör sin heltidspraktik. Vi hävdar fortfarande att folkhögskoleutredningens förslag var den principiellt riktiga formeln för statsmakternas ekonomiska stöd samt att den dessutom skulle ge utbildningen totalt sett större resurser. menar att det måste komma i nivå med utredningens av SÖ tillstyrkta totala ram, dvs. ungefär två och en halv gång så stort belopp som . I avvaktan på folkhögskoleutredningens slutgiltiga förslag föreslår SÖ en uppräkning på ytterligare , vilket då skulle motsvara drygt hälften av det ursprungliga förslaget. Detta måste ses som en rimlig, om än försiktig, förstärkning, som vi ansluter oss till. menar vi dock att regeringen ånyo måste överväga folkhögskoleutredningens ursprungliga förslag. Med anledning av det anförda vill vi föreslå att beslutar 1. att hemställa att regeringen till framlägger förslag beträffande fritidsledarutbildning vid folkhögskola i enlighet med folkhögskoleutredningens presenterade förslag, 2. att i avvaktan på detta ställningstagande anslå ett med . förhöjt belopp i förhållande till regeringens budgetförslag enligt propositionen 1975/76:100 och sålunda för ändamålet anvisa . () ()
mot · FZ02591 · 1976-01-22 00:00:00 — av fröken och i om höjt anslag till Specialskolan m. m.: Utbildningskostnader Fr. o. m. /74 är landet indelat i fem regioner när det gäller stöd till synskadade elever. Stödverksamheten omfattar synskadäde barn i förskoleåldern samt synskadade elever främst i grundskola och gymnasieskola. anser att det inom varje region bör finnas minst en tjänst avseende förskolebarn (förskolekonsulent), en tjänst avseende synsvaga elever (speciallärare/reselärare) och en tjänst avseende gravt synskadade elever (speciallärare/reselärare). 1975/76 finns sammanlagt sex tjänster som förskolekonsulent och tolv tjänster som speciallärare/reselärare för synsvaga och gravt synskadade elever utanför specialskolan, dvs. sammanlagt 18 tjänster. anser att ytterligare tjänster måste tillföras organisationen om eleverna skall kunna få en tillfredsställande service. har begärt medel för två nya tjänster som förskolekonsulent och fyra nya tjänster som speciallärare/reselärare vid specialskolan för synskadade. Föredragande statsrådet tillstyrker endast en tjänst som förskolekonsulent och en tjänst som speciallärare/reselärare. Av förskolekonsulenternas årsberättelse 1974 framgick att totalt 393 barn registrerats. Av dessa har 312 barn besökts, därav 76 två gånger. har 81 barn inte fått något besök. Enligt bedömning bör dock varje barn besökas fem . Det är alltså uppenbart att förskolekonsulenternas verksamhet är mycket viktig och behöver utvidgas. Antalet elever inom det allmänna skolväsendet som är i behov av reselärarstöd uppskattas för /77 till 1 300, och man räknar med att en reselärare kan göra i medeltal 120 besök . Innevarande budgetår finns det tolv tjänster som reselärare, vilket ger ett genomsnitt på ett besök och elev. anser att detta är helt otillräckligt och har därför föreslagit inrättande av fyra nya tjänster som speciallärare/reselärare. Vi ansluter oss till uppfattning och hemställer med hänvisning till det anförda att under rubriken . Specialskolan m. m.: Utbildningskostnader i 1976/budgetproposition anvisar för inrättande av en tjänst som förskolekonsulent, samt för inrättande av tre tjänster som speciallärare/reselärare. MAJ () ()
mot · FZ02593 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 593 om poängberäkning för hemspråksundervisning av invandrarelever I skolstadgan meddelas bestämmelser för hur omfattningen av en kommuns skolväsen skall bedömas. Bestämmelserna föreskriver ett visst poängsystem för olika typer av klasser och även för särskild specialundervisning. Som en följd av motioner skall nu poäng räknas också för stödundervisning av invandrarbarn. Denna nya beräkningsgrund avser endast studiehandledning på hemspråket samt svenskstöd. Hemspråksundervisningen räknas däremot ej in i poängsystemet. Poängsystemet ligger i regel till grund för beräkningen av arbetsbelastningen inom ett rektorsområde eller en skola. Poängsystemet är direkt avgörande för rektors och studierektors undervisningsskyldighet och ofta av stor betydelse vid tilldelning av kommunala resurser som t. ex. kurator, psykolog och administrativ personal. Hemspråksundervisningen är ganska omfattande och organisatoriskt tidsödande. I invandrartäta kommuner kan den få betydande omfattning och bli komplicerad genom det stora antal språk som omfattas. För att uppnå större rättvisa och bättre avvägning mellan resurser och behov är det angeläget att även hemspråksundervisningen i poängberäknas. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av skolstadgan att poäng räknas även för hemspråksundervisning av invandrarbarn.
mot · FZ02594 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76:594 av i om huvudlärartjänster för invandrarundervisning I finns tjänster som huvudlärare. De regler som ligger till grund för huvudlärartjänsterna finns i skolstadgan. På låg- och mellanstadierna finns huvudlärare enligt regler som följer antalet klasser på högstadiet för de flesta ämnen. Huvudläraren skall hjälpa till med pedagogisk planering, hjälpa andra lärare med råd och anvisningar, medverka i fortbildning och hjälpa mindre erfarna lärare. Tjänst som huvudlärare kan ej inrättas för undervisning eller ämne som är särskilt avsett för invandrare. Detta utgör i många skolor ett stort problem. Invandrarlärarna saknar ofta pedagogisk utbildning. Läromedlen för invandrarundervisningen är ibland bristfälliga, och de pedagogiska och metodiska frågeställningarna är många. Därtill kommer också sociala och kulturella problem bland invandrarbarnen. Mot denna bakgrund är det angeläget att tjänst som huvudlärare för invandrarundervisning skall kunna inrättas i . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om inrättande i av tjänst som huvudlärare för invandrarundervisning. K..-E. () i
mot · FZ02595 · 1976-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76: 595 om vidgad rätt till statsbidrag för tjänster som invandrarkonsulent Kommuner med många invandrare har ofta förstärkt skolledningen med en person som skall hjälpa rektorerna att samordna och leda den stödundervisning som ges invandrarelever. Denne tjänsteman - ofta kallad invandrarkonsulent - fullgör i regel en viss del av en lärartjänst, under det att övrig tid ägnas problem i samband med undervisningen av invandrarbarn, t. ex. samordningsproblem, kontakt med lärare, elever och målsmän, anskaffande av undervisningsmateriel m. m. Invandrarkonsulenterna har i regel lärarlön jämte ett visst arvode. Statsbidrag utgår endast till den del som avser direkt lärartjänst. På grund av den viktiga och i många kommuner helt nödvändiga förstärkning av skolledningen som invandrarkonsulenterna utgör bör statsbidrag utgå även för den del av lönen som ej utgår i form av lärarlön. har tidigare avslagit liknande motioner med hänvisning till . Behovet av ändring är dock så stort att det ej finns anledning vänta. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av statsbidragsbestämmelserna för att statsbidrag kan utgå för s. k. invandrarkonsulent.
mot · FZ02598 · 1976-01-22 00:00:00 — 1975/76 598-608 om en yrkesteknisk högskola i Intresset för den kvalificerade formen av yrkesteknisk utbildning i enlighet med tankarna i U68-förslaget synes vara stort bland presumtiva studerande. Många har säkert tagit förslaget som ett uttryck för en ökad satsning på värdet av en tids - kanske fyra - yrkeserfarenhet. Det är säkerligen angeläget att denna premiering av yrkeserfarenhet nu sker i det svenska utbildningsväsendet. Beträffande förläggningen av de blivande utbildningsenheterna ärdet önskvärt att en så stor spridning som möjligt sker till olika delar av landet. Det är viktigt att tillfällen till högre yrkesutbildning skapas på så många orter som möjligt och gärna i landsdelar som förut har ganska liten del av den samlade högre utbildningen. En sådan landsända är utan minsta tvivel län. Självfallet kommer förläggningen av den högre yrkesutbildningen liksom all annan högskoleutbildning också att ha stor lokaliseringspol itisk betydelse. Inte minst från den synpunkten förtjänar det framhållas att det är angeläget att förlägga högre utbildning till län. Tillgången till ett rikt differentierat näringsliv är av värde vid val av lokaliseringsort för den tilltänkta högre utbildningen. län har bl. a. träindustri, verkstadsindustri och livsmedelsindustri. Enligt min mening borde kunna bli förläggningsort för en yrkesteknisk högskola med inriktning på utbildning i verkstadsyrken och Ii vsmedelstill verkning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar förlägga yrkesteknisk högskoleutbildning, inriktad på exempelvis verkstads-och livsmedelsutbildning, till . 1 1975/76.
mot · FZ02599 · 1976-01-22 00:00:00 — om en yrkesteknisk högskola i Intresset för den kvalificerade formen av yrkesteknisk utbildning i enlighet med tankarna i U68-förslaget synes vara stort bland presumtiva studerande. Många har säkert tagit förslaget som ett uttryck för en ökad satsning på värdet av en tids - kanske fyra - yrkeserfarenhet. Det är säkerligen angeläget att denna premiering av yrkeserfarenhet nu sker i det svenska utbildningsväsendet. Beträffande förläggningen av de blivande utbildningenheterna är det önskvärt att en så stor spridning som möjligt sker till olika delar av landet. Det är viktigt att tillfällen till högre yrkesutbildning skapas på så många orter som möjligt och gärna i landsdelar som förut har ganska liten del av den samlade högre utbildningen. En sådan landsända är utan minsta tvivel län. Självfallet kommer förläggningen av den högre yrkesutbildningen liksom all annan högskoleutbildning också att ha stor lokaliseringspolitisk betydelse. Inte minst från den synpunkten förtjänar det framhållas att det är angeläget att förlägga högre utbildning till län. Tillgången till ett rikt differentierat näringsliv är av värde vid val av lokaliseringsort för den tilltänkta högre utbildningen. län har bl. a. träindustri, verkstadsindustri och livsmedelsindustri. Enligt min mening bör en yrkesteknisk högskola med inriktning på träindustri kunna förläggas till . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar förlägga yrkesteknisk högskoleutbildning för exempelvis träindustri till .
mot · FZ02600 · 1976-01-22 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till statsbidrag till väg- och gatuhållning i vissa kommuner Enligt kungörelsen (1971:955) om statsbidrag till väg- och gatuhållning i vissa kommuner skall statsbidrag utgå till skälig ersättning för mark som behövs för byggnad av vägar eller gator. Med skälig ersättning menas i dessa sammanhang kommunens nettokostnad för den mark som behövs för vägen eller gatan. Om en kommun löser in en fastighet där endast en del behövs för vägen beräknas ersättningen efter det pris kommunen betalt för fastigheten minskat med restvärdet för fastigheten, dvs. värdet av den del av fastigheten som inte tas i anspråk för vägen. Om en kommun har löst in mark för ett vägbygge i förväg utgår emellertid ingen ränta eller annan ersättning för att kommunen bundit kapital, trots att kommunen är skyldig att ställa marken till förfogande. Om markinlösandet gjorts före byggnadsföretagets start tas dock viss hänsyn till prisutvecklingen efter inlösandet. Det pris som kommunen betalt räknas därvid upp med byggnadskostnadsindex. före byggandet sker dock ingen sådan uppräkning av inlöst mark. Samma regler som ovanstående gäller även ersättningar från i de fall kommun löst in mark för byggande av statliga vägar. I vissa kommuner planeras genomfartsleder och statliga vägbyggen i ett flertal tätorter inom samma kommun. Därtill har dessa kommuner ofta förvärvat fastigheter och mark för vägbyggnation , ibland upp till innan vederbörande vägföretag kommer till utförande. Trots ovissheten när vägbyggnationen kan komma att förverkligas är kommunen i princip skyldig att ställa mark till förfogande. Betydande kommunalt kapital ligger därför bundet i sådan mark för planerad statlig vägbyggnation utan att kommunen erhåller någon skälig ersättning för ränteförlusterna. Detta innebär ofta en betungande ekonomisk börda för dessa kommuner. En bättre harmonisering mellan å ena sidan kommunens markförvärv för vägändamål och å andra sidan vägföretags igångsättning och ersättningar till kommun för inlöst mark bör komma till stånd. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begären översyn av reglerna för skäliga ersättningar till kommuner när det gäller fastighets- och markinlösen för vägändamål. () ()
mot · FZ02601 · 1976-01-21 00:00:00 — av m. fl. om fortsatt drift av vissa järnvägslinjer i har i skrivelse till regeringen föreslagit att en nedläggning av persontrafiken på linjen och samt godstrafiken bör övervägas. Förslaget är föranlett av att SJ inte anser sig få tillräcklig ersättning för drift av olönsamma järnvägslinjer. I med sin decentraliserade tätortsstruktur är en väl fungerande trafikapparat en grundförutsättning för fortsatt positiv utveckling. Det kan inte accepteras att på detta drastiska sätt beröva många människor och kommuner tillgång till SJ:s person- resp. godstrafik. Om en sådan nedläggning kommer till stånd måste man dra den slutsatsen att allt tal om en prioritering av kollektivtrafiken bara är löst prat utan verklig innebörd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen uttalar att nedläggning av järnvägslinjerna Gårdsjö-Håkantorp, och NossebroGötene inte får komma till stånd. () ()
mot · FZ02602 · 1976-01-21 00:00:00 — av i om hjälptelefoner vid vissa vägar har omfattande satsningar gjorts för att höja trafiksäkerheten på våra gator och vägar. Resultatet är alltid svårt att avläsa, men att det gjorda medverkat till att minska antalet olyckor är odiskutabelt. Det har dock inte inneburit att alla olyckor kunnat undvikas. a. den mänskliga faktorn, som ofta finns med i sammanhanget, gör att olyckor tyvärr kommer att förekomma. I samband med vissa olyckor förekommer svåra personskador som kräver att den skadade snabbt kommer under läkarvård. Utefter våra vanligaste vägar finns bebyggelse inom rimliga avstånd med tillgång till telefon från vilken ambulanshjälp kan rekvireras utan alltför lång tidsspillan. På våra motorvägar, där vägen ofta dragits vid sidan om befintlig bebyggelse och där avstånden till avfartsvägar ofta kan vara ganska stora, blir svårigheterna om en olycka inträffat betydligt större, liksom den tid som åtgår blir längre innan hjälp kan erhållas. Förhållandet är likartat vid våra motortrafikleder och vid vissa andra vägar som går fram i delar av vårt land där det är långt mellan bebyggelsen. För att snabbt kunna skaffa hjälp i olika situationer då olyckor inträffat på dessa vägar bör hjälptelefoner uppsättas på lämpliga ställen. Dylika arrangemang har vidtagits i vissa länder till de vägfarandes hjälp. Kostnaderna för ett dylikt arrangemang i vårt land kan inte bli särskilt betungande men väl medverka till att hjälp snabbt kan rekvireras om behov föreligger, härigenom kan mänskligt lidande lindras och i vissa fall kanske människoliv räddas. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen begär att initiativ tas som syftar till att hjälptelefoner uppsätts vid vissa vägar i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · FZ02604 · 1976-01-22 00:00:00 — av m. fl. om statsbidraget till gator och vägar där kommun är väghållare Den starkt ökande bilismen leder till en försämrad bostadsmiljö för många människor genom trafikbuller och föroreningar, särskilt i storstäder men även i andra tätorter. Statsbidrag till gator och vägar inom områden där kommun är väghållare utgår enligt kungörelse (1971:955) till byggande av allmän väg eller gata som är nödvändig för den allmänna samfärdseln i mån av tillgång på anslagna medel och enligt fastställd fördelningsplan. Kungörelsen stadgar bl. a. att en kostnad inte är ersättningsgill om den föranleds av att gatuhållningen utförs efter högre standard än som betingas av trafiken. nuvarande praxis innebär att åtgärder mot trafikbuller, exempelvis bullerskyddszoner eller skyddsvallar, inte föranleder statsbidrag till väghållare. a. trafikbullerkommittén påpekat (SOU 1974:60) innebär emellertid bl. a. den nya miljöskyddslagen en delvis ny syn på vad som skall anses betingas av trafiken i fråga om trafikbuller och andra imissioner. Även från andra utgångspunkter måste det vara rimligt att vidga statsbidragsunderlaget för kommunalt vägbyggande. gör i samråd med kommunerna upp en s. k. fördelningsplan för vägbyggande. Det är önskvärt att man därvid kan göra en helhetsbedömning av alla de kostnader som uppstår till följd av den trafik som vägplanen innebär. Ett syfte med vägplaneringen är ju att kunna göra en avvägning av vilka resursinsatser som skall prioriteras utifrån allmänna trafikpolitiska värderingar. En sådan bedömning måste bli ofullständig om endast själva vägbanan m. m. räknas in i den statsbidragsgrundande väganordningen. Redan inom ramen för nuvarande lagstiftning lämnas vissa möjligheter till statsbidrag till bullerskyddsåtgärder. Dessa har emellertid såvitt är bekant ej utnyttjats av . Vid behandling av proposition 1971:123 uttalade trafikutskottet i sitt av godkända betänkande att med den nya definitionen på väganordning anordningar till skydd mot buller, t. ex. skyddsvallar, i vissa fall kan komma att hänföras till sådan anordning som väghållaren har att svara för. Statsbidrag utgår förde insatser som inräknas i begreppet väganordning. Enligt motionärernas mening talar starka skäl för att bullerskyddsåtgärder skall kunna inräknas i begreppet väganordning och vägområde och därmed bli statsbidragsgrundande, så att trafikmiljön kan förbättras och en allsidig bedömning kan göras vid de prioriteringar som föregår vägplanens fastställande i diskussionerna mellan och respektive kommuner. 2 Riksilaxen 1175/76. Med hänvisning till vad ovan anförts för vi hemställa att hos regeringen begär initiativ för att förändra statsbidragsreglerna för gator och vägar inom områden där kommun är väghållare så att olika typer av bullerskyddsåtgärder blir statsbidragsgrundande.
mot · FZ02606 · 1976-01-21 00:00:00 — av i m. fl. Maj:t beslöt införa en del förbättringar i fråga om pensionärernas möjligheter att resa på "pensionärsbiljett. Sålunda erfordras numera inte något s. k. 67-kort för köp av sådan biljett, och pensionärsbiljett skall också berättiga till resa i klass. anförde i sitt betänkande 1974:10 bl. a. följande vid behandlingen av motioner som gällde vidgade resmöjligheter på pensionärsbiljetter: Maj:ts förevarande beslut om en pensionärsbiljett får anses innebära en inte oväsentlig förbättring för pensionärerna jämfört med nuvarande ordning, vilket utskottet finnér tillfredsställande. En ytterligare utvidgning av rabattförmånerna på olika områden anser utskottet dock alltjämt böra prövas. Utskottet förutsätter att frågan här blir föremål för behandling inom den trafikpolitiska utredningen och att förslag framlägges. De förbättringar i pensionärernas resmöjligheter som successivt införts innebär även ett bifall till krav som vi från under en lång följd av år arbetat för. Det finns emellertid en grupp pensionärer som inte får utnyttja pensionärsbiljetter, nämligen gruppen "änkepensionärer". Vi har tidigare yrkat i motioner-senast i motion 1975:214-att också dessa bör få denna förmån. Vi upprepar förslaget här att änkepensionärer skall bli berättigade att resa på pensionärsbiljett. Det finns ingen speciell anledning att undanta denna grupp. Med nuvarande bestämmelser kan det t. o. m. hända att en maka, som fått hustrutillägg och därmed fått resa på pensionärsbiljett, mister denna förmån om maken dör och hon erhåller änkepension fram till pensionsåldern. Vidare vill vi återupprepa kravet på att pensionärsbiljetten skall gälla . En pensionär kan ha legitima skäl att kunna resa på nu ej tillåtna tider och bör själv kunna bedöma när det är lämpligt att resa, precis som andra resenärer gör. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att åtgärder vidtas så att 1. änkepensionärer - enligt lagen om allmän försäkring - som 3 1975/76. fyllt får resa på pensionärsbiljett, 2. att pensionärsbiljetten skall gälla för resa . () () () (fp)