ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ021610 · 1976-01-27 00:00:00 — Motion 1975/76:1610 av herrar Rosqvist och om anskaffning av ett nytt sjömätningsfartyg I verksamhet för att höja sjösäkerheten utgör sjökartläggningen en viktig del. För att kunna framställa och ge ut tillförlitliga sjökort mäste man ha tillgång till noggranna och tillförlitliga sjömätningar. För sjömätningsverksamheten har verket ett antal fartyg av varierande storlek och ålder. Flera av dessa har uppnått en ålder som motiverar utrangering och återanskafTning. 1974 begärdes också ett bemyndigande att -om regeringen bedömde det angeläget - beställa ett nytt sjömätningsfartyg. 1 sammanhanget förutsattes vissa kompletterande utredningar för att få ett beslutsunderlag. Regeringen gav också i regleringsbrevet för /75 i uppdrag att utreda och redovisa sjömätningsbehov, mätningsteknik, resursavvägning m. m. Enligt uppgift i årets budgetproposition har lämnat den begärda redovisningen. Investeringskostnaden för ett nytt sjömätningsfartyg har i sammanhanget beräknats till storleksordningen 23 milj. kr. I propositionen har förutsatts vissa kompletterande bedömningar av möjligheterna att i sjömätningsverksamheten utnyttja vissa isbrytarenheter innan slutlig ställning tas i anskaffningsfrågan. Vi finner det i och för sig naturligt att sådana bedömningar görs. Enligt uppgift har emellertid numera gjort en värdering av möjligheterna härvidlag men inte funnit att användning av isbrytarmaterielen kan tillgodose de krav på ökade resurser som verket ställer. Med hänvisning till det anförda yrkas att hos regeringen begär att anskaffning av ett nytt sjömätningsfartyg tas upp budgetproposition. () ()
mot · FZ021612 · 1976-01-27 00:00:00 — av om säkrare motorvägstrafik Motorvägarna borde vara våra mest trafiksäkra vägar. Men en rad olyckor inträffar på dem, varav en del skulle kunna förhindras eller åtminstone bli mindre allvarliga genom relativt enkla åtgärder. En ganska vanligt förekommande olyckstyp är då ett fordon sladdar av körbanan, över mittrenen och in på den motsatta körbanan. går det så väl att någon krock med mötande trafik inte sker, men ofta blir följden en svår kollision i hög hastighet. Sådana olyckor får ytterst allvarliga konsekvenser. Dessa olyckor skulle praktiskt taget kunna elimineras om det fanns skydd, som hindrar att fordon kan komma över på den motsatta körbanan. Ett kraftigt avbärarräcke eller ett stängsel skulle göra god verkan. Effekterna av en sladdningsolycka skulle därmed inte bli så allvarliga. De svenska motorvägarna har, till skillnad mot vad som är vanligt i en rad andra länder, bara undantagsvis sådana överkörningsskydd. För att göra motorvägstrafiken säkrare bör sådana skydd sättas upp. bör uttala att de nya motorvägar som byggs skall förses med sådant skydd, så att överkömingsolyckor förhindras. Regeringen bör också ge i uppdrag att där så är möjligt förse även befintliga motorvägar med sådana stängsel eller räcken. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna att motorvägarna skall förses med skydd i form av t. ex. räcken eller stängsel som förhindrar olyckor genom överkörning på motsatt körbana.
mot · FZ021615 · 1976-01-26 00:00:00 — av i om uppsättande av trafiksignaler Många äldre tätortsbildningar har vuxit upp längs en landsväg. När sedan samhället byggdes ut kom den allmänna vägen att skära rakt igenom bebyggelsen. Olika serviceanordningar som t. ex. skolor och affärer har hamnat på den ena sidan av vägen och bostäderna på den andra sidan. Trafiken har ökat, och därigenom har innevånarna fått svårigheter att passera över vägen. Främst är det gångtrafikanterna som råkar illa ut. Två intressen kolliderar: bilismen vill ha en snabb genomfartsled och innevånarna önskar många och säkra övergångställen. Ett säkert övergångsställe förutsätter ljussignaler. Vid allmän väg där staten är väghållare beslutar ensamt om uppsättande av trafiksignaler. Om kommunen är väghållare kan den besluta. I praktiken fordras dock att tekniskt godkänner anläggningen. Uppsättande av trafiksignaler på allmänna vägar där staten är väghållare är föremål för ständig och livlig diskussion mellan kommunerna och . Olika grupper i en kommun, t. ex. Hem och Skola-föreningar, byalag, villaägarföreningar m. fl., tar ofta initiativ till trafiksignaler vid besvärliga övergångsställen. framför regelbundna önskemål om trafiksäkra vägar för skolans elever. I regel förhandlar kommunerna med , men alltför sällan resulterar detta i att trafiksignaler kommer upp. ensamt har beslutanderätten. I sina diskussioner med kommunen framför främst bilisternas krav. Trafiken måste flyta. Trafiksignaler hindrar bilarna. Trafiktätheten är för låg för att man skall sätta upp signaler. Enligt min uppfattning vore det rimligt att, i de fall en kommun kräver att trafiksignaler skall sättas upp, i regel blir skyldigt att göra detta. I dessa fall bör kommunen stå för kostnaderna. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär sådana ändringar av vägförfattningarna att kommun kan besluta om uppsättande av trafiksignaler på allmän väg där staten är väghållare.
mot · FZ021617 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om övningsplatser för halkköming Ett inte ringa antal trafikolyckor orsakas av att föraren får sladd på bilen och därvid tappar kontrollen över fordonet. Underkylt regn eller frostbildning på vägbanan i närheten av öppet vatten förorsakar ibland vägförhållanden som bilföraren inte väntat sig. Det är därför nödvändigt att undervisning i körning på halt väglag ingår i körkortsutbildningen. Visserligen ger de s. k. dubbdäcken ett gott skydd mot hala vägbanor, men i bl. a. är nu sådana däck förbjudna på motorvägarna, och i där vintertemperaturen ofta ligger nära torde flertalet bilar inte vara utrustade med dubbdäck. För att i körkortsutbildningen kunna ställa krav på obligatorisk utbildning i körning på halt väglag och i kritiska situationer samt pröva de körkortssökande i dessa avseenden behövs körövningsplatser på olika ställen i landet. Behovet av sådana platser har också enligt undan för undan ökat. har utbildning av detta slag kommit till stånd på några få platser, dit körkortssökande hänvisats för obligatorisk övning före avläggande av körkortsprov. Erfarenheterna av verksamheten är mycket goda, och det är angeläget att många fler ges möjlighet till sådan utbildning. Enligt är det problemen med finansieringen som utgör anledningen till att inte fler övningsplatser kommit till utförande. Verket begär också i sin anslagsframställning 1 milj. kr. för att stimulera kommunerna till engagemang i utförande av körövningsplatser. Föredragande har inte bifallit denna hemställan. Vi delar inte trafiksäkerhetsverkets uppfattning att det i första hand är problem med finansieringen som är skäl till att inte fler körövningsplatser byggts. Många kommuner är okunniga om behovet av sådana platser, andra anser sig vara för små för att ensamma ha behov av en körövningsplats. Vi anser att det i stället i första hand är en informationsfråga. borde ha till uppgift att informera kommunerna om behovet av körövningsplatser, ge råd om deras utformning och skapa förutsättningar för interkommunalt samarbete när det gäller anordnandet av körövningsplatser. Vi anser det angeläget att trafiksäkerhetsverket planerar utbyggnad av körövningsplatser, så att sådana kommer att finnas över hela landet. Verket bör också åläggas att informera kommunerna om angelägenheten och utformningen av sådana körövningsplatser. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär 1. en planläggning av körövningsplatser för halkköming, så att alla körkortssökande kan få tillgång till sådan plats för övningskörning, 2. att information om angelägenheten och utformningen av sådana platser lämnas alla landets kommuner. () . NISSER (m)
mot · FZ021618 · 1976-01-27 00:00:00 — av iru m. fl. om anpassning av allmänna kommunikationsmedel till handikappades behov När handikapporganisationerna i vårt land stod för en kampanj, i vilken man åskådliggjorde de handikappades svårigheter att använda sig av kollektiva färdmedel, blev det en tankeställare till alla som står för planeringen av samhället. Genom att samhället och dess funktioner i stort sett utformats för människor utan handikapp, blir handikappade ofta isolerade och utestängda från gemenskapen i samhället. Ett samhälle där handikappade inte kan delta i vår gemenskap blir ett bristfälligare och fattigare samhälle. Handikappade har på grund av sina erfarenheter och upplevelser mycket att tillföra gemenskapen. Eftersom handikapp är en normal företeelse i mänskligt liv, måste handikappade kunna delta i gemenskapen för att denna skall bli fullständig. Grundsynen att hela samhället och dess aktiviteter bör vara tillgängliga för alla innebär att tillfälliga säranordningar för handikappade bör begränsas. Redan vid planeringen bör man tillvarata de handikappades erfarenheter och tekniskt och praktiskt genomföra förändringar vilka innebär att handikappade och äldre kan leva ett rikare liv i större gemenskap med övriga grupper. Uppskattningsvis räknar man med att 800 000 personer i åldern har mer eller mindre direkta begränsningar i förmågan att förflytta sig på grund av nedsatta funktioner. Antalet markant rörelsehindrade uppskattas till ca 100 000 och antalet rullstolsbundna till ca 25 000 personer. Målsättningen måste vara att öppna möjligheterna för handikappade att efter sina egna villkor medverka i arbetslivet och känna gemenskap. Skyddade verkstäder, rehabiliteringskliniker och träningsverkstäder är några insatser som förbättrat tillvaron för de handikappade. Men eftersom kommunikationer är en viktig del när det gäller de handikappades inträde i arbetslivet och ett sätt att bryta isoleringen, måste våra allmänna kommunikationsmedel bättre anpassas till de handikappade. Kommunernas färdtjänst är en tillgång men alltför begränsad på många ställen. Flera kommuner och landsting står nu inför beslut om enhetstaxor för kollektiva färdmedel, vilket ökar möjligheterna att resa kollektivt. Tyvärr blir det då en stor skillnad mellan handikappade och andra grupper, då handikappade inte kan ta sig in på tåg eller i en buss. Inredningen måste bli så anpassad att den ger plats för rullstolar och spärranordningar för rullstolar. Ett toalettbesök för en rullstolsbunden på ett tåg är nära nog omöjligt. Trafikpolitiken måste därför inriktas på att göra de allmänna trafikmedlen tillgängliga för handikappade genom att anpassa dem efter deras behov. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar ge regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av regler vid nybeställningar av allmänna kommunikationsmedel i syfte att få dem bättre anpassade till de handikappade. () () () () () () () HANS () i
mot · FZ021619 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76: 1619 om järnvägstrafiken på sträckan JennyHultsfred har aktualiserat nedläggning av ytterligare bandelar som enligt verkets bedömning är olönsamma. Bland järnvägar som föreslås nedlagda finns smalspåriga linjen VästervikHultsfred eller riktigare JennyHultsfred. Denna järnväg är en viktig trafikled, bl. a. för skolelever och för sådana som skall besöka sjukhusen i och . Inte minst för äldre personer är det bra så länge tågförbindelsen finns kvar. Beträffande ekonomin på bandelen måste man se denna i ett större samhälleligt sammanhang och inte bara begränsat företagsekonomiskt för SJ. Det kan inte uteslutas att en breddning också kan visa sig vara försvarlig. Sedan Bergabanan breddats skulle man kunna få en bredspårig förbindelse från den ordligaste delen av län till residensstaden. En sådan vore otvivelaktigt till nytta för hela länet. Ett uttalande om bandelens bibehållande bör göras i samband med behandling i av frågan om anslag till järnvägsdriften. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar uttala att järnvägstrafiken på sträckan JennyHultsfred skall bibehållas och att utredning om breddning skall företas.
mot · FZ021620 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76:1620 av om bygdevägar under allmänt underhåll Det ständiga överförandet av allmänna vägar till enskilt underhåll, som planerar och genomför i olika delar av landet, är inte försvarligt i det läge som råder. Enskild väghållning borde i stället, som i annat sammanhang framfört, begränsas och alla viktiga enskilda vägar övertas av det allmänna. Särskilt i orter som är attraktiva för friluftslivet har trafiken en betydande omfattning även på de mindre vägar som tid efter annan föreslås till indragning från allmänt underhåll. Då möjligheterna till nya eller ökade statsbidrag ofta är små, kommer en orimligt hård börda att falla på de enskilda väghållama. För trafikanterna kan det också innebära att vägarnas farbarhet minskar. Det måste vara ett allmänt intresse att så icke sker. Det bör göras ett uttalande från att indragning av allmänt underhåll till lokalvägar icke får ske utom i rena undantagsfall samt vid nybyggnader av sträckor och under inga omständigheter i skärgårdsoch turistbygder. Med hänvisning till det anförda hemställs att beträffande bygdevägar uttalar att sådana endast i undantagsfall får avföras ur allmänt underhåll och framför allt inte i bygder med betydande friluftsliv.
mot · FZ021623 · 1976-01-27 00:00:00 — om åtgärder för ökning av järnvägstrafiken Oljekrisen ledde till ett ökat utnyttjande av kollektiva samfärdsmedel. Inte minst järnvägstrafiken kunde notera en kraftig ökning av såväl person- som godstransporter. Det visade sig också att SJ hade en icke oväsentlig kapacitetsreserv. Från samhällsekonomisk synpunkt är det av värde att SJ :s resurser utnyttjas optimalt. Det är angeläget att denna ökning av de kollektiva transporterna inte endast blir något tillfälligt utan att de kollektiva transportmedlen även i fortsättningen får en hög utnyttjandegrad. För att så skall kunna ske bör erfarenheterna från oljekrisperioden sammanställas och på lämpligt sätt tillgodogöras. De kategorier av resande som bytte ut bilen mot tåget bör kunna delge de för trafiken ansvariga värdefulla erfarenheter och synpunkter. Det är viktigt från samhällsekonomisk synpunkt att dessa resande även i fortsättningen i största möjliga utsträckning utnyttjar de kollektiva transportmedlen i stället för bilen. Det gäller därför att göra personbefordran med tåg så attraktiv som möjligt. Olika åtgärder bör prövas för att göra kollektivtrafiken konkurrenskraftig. På många stationer skulle t. ex. föga kostnadskrävande åtgärder kunna vidtagas för att göra det lättare att komma till och från tågen. Jag tänker bl. a. på alla de trappor och höga fotsteg som är till hinder för föräldrar med barn (och t. ex. barnvagn), samt för äldre personer och för handikappade. Små förbättringar, t. ex. tillkomst av ramper i trappor och framför dörrar, skulle här kunna betyda lättnader och större tillgänglighet. Möjligheterna att nå stationerna, t. ex. genom anslutande busstrafik, kan också förbättras och likaså öppethållandet vid stationerna. Bättre service över huvud taget från SJ:s sida har betydelse för järnvägens möjligheter att hävda sin ställning. Personbefordran med tåg bör även kunna ökas genom en mer aktiv marknadsföring, som bygger på erfarenheter från marknadsundersökningar angående allmänhetens behov, krav, önskemål och förväntningar. Hänsynen till trafiksäkerheten på vägarna och till det samhällsekonomiska värdet av ett rätt utnyttjande av den kollektiva trafiken nödvändiggör åtgärder i syfte att stärka den kollektiva trafikens konkurrenskraft. Under hänvisning till det anförda får jag föreslå att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts 1. om sammanställning och tillgodogörande av erfarenheterna av den ökning av järnvägstrafiken som ägde rum , 2. om behovet av bättre service på järnvägsområdet, samt 3. i fråga om en mer aktiv marknadsföring i fråga om järnvägsresandet. TRYCKERI 197* 7*0043
mot · FZ021625 · 1976-01-26 00:00:00 — 1975/76:1625 av m. fl. om färdigställande av 4 genom 4, sträckan HärnösandSundsvall, har varit aktuell för omoch nybyggnad . östra vägdistrikt fick då Kungl. Maj:ts förpliktigande att verkställa ombyggnad av bl. a. bron över . Frågan var extra aktuell då förslag framkommit om att anlägga ett flygfält, med uppgift att betjäna /, på i kommun. Sträckan mellan och blev då föremål för särskild prövning. Stora delar av den vägsträckningen är inte alls byggd för den ökade biltrafik som går på . Det är inte enbart privatbilismen vi avser utan i ännu högre grad nyttotrafiken till industrierna kring Klingerfjärden och . Enligt beräkningar gjorda av i är E4 från och norrut den hårdast belastade trafikleden inom regionen. Det är därför naturligt att en bit motorväg redan byggts från mot . byggs ytterligare en bit motorväg som beräknas bli färdig att tas 1977. Därmed är man framme med god vägstandard i . Diskussion pågår om fortsättningen fram till Torsboda. Riktigt klarlagt är det ännu inte om motorväg är behövlig hela den sträckan, men under alla omständigheter anser vi att sträckan fram till Torsboda mycket snabbt måste få högre standard. Det är motiverat både från trafikförings- och trafiksäkerhetssynpunkt. har också uppmärksammat dessa förhållanden i sin undersökning kallad Farliga vägmil. Dessutom säger en offentlig statlig utredning Vägplanering (SOU 1975: 85) att vägplaneringen skall integreras mera med övrig samhällsplanering. Den aktuella regionen har i olika andra sammanhang utpekats som ett samverkansområde både av statliga och länsmyndigheter. långtidsplan upptar en fortsättning av byggandet av från över till Torsboda. Om denna del blir byggd har man nått ändpunkten enligt behovsplan för perioden , avseende den delen av från förbi . Flottningen är nedlagd i och enligt vår mening föreligger inga hinder att förverkliga byggandet av den planerade vägbiten fram till Torsboda. Sträckningen har ett något sydligare läge än tidigare, främst beroende av att start- och landningsba noma på /förlängts för att kunna betjäna jet-flygplan. Ett antal broar behöver byggas och företaget kan beräknas kosta totalt . Vi anser dock att de motiv vi anfört för ett snabbt färdigställande av den angivna riksvägen är så bärande att en prövning av ett tidigareläggande är realistiskt. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställer vi att ger regeringen till känna nödvändigheten av ett färdigställande av 4 i i enlighet med vad som anförts i motionen. B. () () ()
mot · FZ021626 · 1976-01-27 00:00:00 — av om förbud mot vägsalt SLUTA SALTA VÄGARNA! Det nödropet har höjts år från bilisterna. och har dock vägrat lyssna. Men en omprövning av frågan måste ske. Att från en osaltad vägsträcka komma ut på en saltad sträcka är en deprimerande upplevelse. Det är riktigt att väggreppet i många fall blir bättre vid saltning, men i andra fall blir det sämre t. ex. när det finns ett snölager på vägbanan och det blir bara ett tjockt moddlager i vilket det är ännu lättare att få sladd. Att sikten blir mer eller mindre försämrad när bilen ständigt blir översprutad av smutsvatten är uppenbart även för den som inte själv kör bil. Sammantaget måste nackdelarna överväga fördelarna från trafiksäkerhetssynpunkt. När det gäller slitage och skador på fordonen finns det bara nackdelar med saltningen. Att försöka hålla bilen ren från smuts genom att ägna tid och kraft åt biltvätt är också helt meningslöst när man riskerar att få bilen lika smutsig igen efter bara några hundra meters körning även om det är . Att vara cyklist eller gående på en väg som är saltad och ständigt bli sprayad av den dimma av smutsvatten som finns efter varje bil är sannerligen ingen avundsvärd lott. Saltningen av vägarna måste bringas att upphöra. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening uttala att spridning av vägsalt måtte upphöra.
mot · FZ021627 · 1976-01-26 00:00:00 — om förbättrad postservice i glesbygder Den civiliserade människan uppfattar nog kontakter med yttervärlden som en ytterligt värdefull levnadsbetingelse. Till dessa kontakter räknas i allmänhet också möjligheter att mottaga och sända post av olika slag. Uttrycket avser i detta fall varje vardag. Ju avlägsnare en plats ligger och ju mindre direktkontakter man kan ha med andra människor desto starkare upplevs behovet av att via tidningar och brev få underrättelser från omvärlden. Detta visar bl. a. en sociologisk undersökning om människors läsvanor. Den noggranne tidningsläsaren finns oftast i glesbygder, där övrigt informationsflöde är ringa. Mot denna bakgrund ter det sig som ytterligt otillfredsställande att postförsörjningen i vissa glesbygdsområden inskränker sig till tre turer och mindre. När detta konstateras vill jag påpeka att jag med glesbygdsområden inte avser s. k. väglöst land, där postgången av praktiska skäl måste inskränkas till ett minimum. Nej, jag avser de mindre byar och gårdar som ligger vid allmän väg men som inte uppfyller postverkets nuvarande fordringar för postbefordran varje vardag med ett minimital på två hushåll per km färdsträcka. Det har bl. a. fört med sig att enstaka hushåll och mindre byar som inte uppfyller denna minimifordran får klara sig med en reducerad postgång. De ställs då inför valet att själva hämta sin post i närmaste tätort, vilket är svårt för exempelvis många gamla, eller att vara utan post. I sammanhanget bör också påpekas möjligheten att kombinera postbefordran i glesbygden med viss annan service och på detta sätt förstärka underlaget för daglig postbefordran. Med stöd av det anförda hemställs att hemställer hos regeringen om förslag till förbättrad postservice i glesbygder med daglig postbefordran som målsättning.
mot · FZ021628 · 1976-01-27 00:00:00 — av herrar i och Rosqvist med anledning av propositionen 1975/76: 88 om åtgärder inom I propositionen 1975/76: 88 definieras skärgård som ö eller öar som har fast befolkning men saknar fast landförbindelse. Denna avgränsning framstår inte som meningsfull som bakgrund till ett åtgärdsprogram för läns och läns skärgårdsområde. Däremot kan den sannolikt vara användbar i och Göteborgs skärgårdar, eftersom öarna där ligger nära stora befolkningskoncentrationer med ett rikt utbud på service och en stor arbetsmarknad. läns och läns skärgårdsområde är däremot ett typiskt glesbygdsområde, där också delar av fastlandet har samma problem som öarna som saknar fast förbindelse. Avstånden till större centra är också här betydande. Mot denna bakgrund bör området för de i propositionen redovisade åtgärdsförslagen utvidgas genom att skärgården avgränsas som öar och delar av fastlandet med motsvarande befolknings- och näringslivsstruktur och likartade problem. I ett pågående utredningsarbete som bedrivs av länsstyrelserna i län och län i samverkan har en avgränsning gjorts av skärgårdsområdet på detta sätt. I området ingår förutom öar (även öar med fast landförbindelse) även de kustnära delarna av fastlandet. I län och län borde mot denna bakgrund skärgården likställas med det av avgränsade området. Detta är en förutsättning för att ett åtgärdsprogram av den karaktär som föreslås i propositionen skall kunna få effekt i detta område. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen 1975/76: 88 beslutar att bemyndiga regeringen att besluta om undantag för avgränsningen av skärgårdsområdena när särskilda skäl föreligger. () ()