mot · FZ022113 · 1976-01-27 00:00:00 — 1975/76:2113 av m. fl. om insatser för mindre och medelstora företag Samhället kan inte fungera utan de många små och medelstora företagen. De är förutsättningen för ett decentraliserat näringsliv. Därför måste det vara en central målsättning för näringspolitiken att bevara en stor och utvecklingskraftig sektor av mindre och medelstora företag. För att ge de mindre och medelstora företagen goda arbets- och utvecklingsmöjligheter fordras ett samlat näringspolitiskt program som täcker ett brett fält av åtgärder. Målet för ett sådant program bör vara att dels skapa en gynnsam och utvecklingsstimulerande miljö för mindre och medelstora företag, dels ge små företag samma arbetsförutsättningar som större. Bland de åtgärder som bör vidtas är enligt vår mening följande: Möjligheterna att slopa den allmänna arbetsgivaravgiften för de första fem anställda i ett företag och därmed också för egenföretagare måste prövas positivt. Egenföretagare bör ges rätt att göra avdrag för socialförsäkringsavgifter redan från . Kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag bör tryggas. Medel ur AP-fonden bör i ökad utsträckning ställas till deras förfogande genom AB Industrikredit, AB Företagskredit och . Utlåningsmöjligheterna för företagareföreningarna bör vidgas. bör de tillföras 150 milj. kr. i nya lånemedel. Samordningen av kreditstödet måste förbättras. Mindre och medelstora företag bör få rätt att bilda trygghetsfonder genom skattefria avsättningar. Uppgiftslämnandet för de mindre företagen måste lindras och frågan om ekonomisk kompensation lösas. En särskild bolagsform för mindre företag bör inrättas. Arvs- och förmögenhetsbeskattningen bör läggas om, så att förmögenheter som utgör ett arbetande kapital i ett företag beskattas lindrigare än andra typer av förmögenheter. Innovationsverksamhet och produktutvecklingsarbete i mindre företag bör ges ökat stöd. Företagareföreningarna bör ges möjlighet att lämna företag och enskilda produktutvecklingslån eller kreditgarantier. Uppfinnarstödet via Styrelsen för teknisk utveckling (STU) bör byggas ut. 1 1975/76. 1975/76: 2113 Företagareföreningarna bör tillföras ytterligare resurser och utvecklas till regionala serviceorgan som kan erbjuda mindre och medelstora företag ett brett register av tjänster. Den växande koncentrationen inom det ekonomiska livet med ägandet av näringslivet samlat på ett fåtal händer och ett ökat statligt inflytande direkt i företagen inger oro. Den strider mot kraven på maktspridning och decentralisering och försvårar allvarligt möjligheterna att upprätthålla sysselsättningen och tillgodose behoven av service i olika delar av landet. Mot den här bakgrunden är det nödvändigt med en politik som slår vakt om de mindre och medelstora företagen. De behövs för att hindra en långtgående ägar koncentration inom näringslivet och för att hålli konkurrensen vid liv. De behövs för att i skilda delar av landet upprätthålla en rimlig närservice och ge människor sysselsättning och drägliga arbetsvillkor. För många orter är de själva förutsättningen för att kunna leva vidare och utvecklas. Mindre och medelstora företag spelar också en viktig roll som innovatörer, som en källa för nya produkter. Genom sin informella organisation och stora flexibilitet erbjuder de i många fall en gynnsam miljö för nyskapande. Den utvecklings- och förnyelseresurs som de mindre företagen representerar måste tas till vara. Därför är de senaste årens utveckling illavarslande. Många mindre och medelstora familjeföretag har upphört som självständiga enheter. I en del fall rör det sig om rena nedläggningar, men i första hand har den skett genom försäljning till större företag eller genom samgående med andra familjeföretag. som familjeföretag sålts eller lagts ner har det inte skett någon tillväxt underifrån. Detta beror dels på låg expansionstakt bland mindre företag och färre nyetableringar, dels på att bra mindre företag blir ett intressant köpobjekt för större företag. Näringspolitik för mindre och medelstora företag Samhället kan inte fungera utan de många små och medelstora företagen. De är, som framgått ovan, förutsättningen för ett decentraliserat näringsliv. Det måste därför vara en cenral målsättning för näringspolitiken att bevara en stor och utvecklingskraftig sektor av mindre och medelstora företag inom såväl industrin som servicenäringarna. Insatserna får inte bara gälla de stora företagen. Också de många utvecklingsbara mindre och medelstora företagen måste ges möjlighet att leva vidare, och uppkomsten av nya sådana företag måste stimuleras. 1975/76: 2113 För att ge de mindre och medelstora företagen goda arbets- och utvecklingsvillkor fordras ett samlat näringspolitiskt program som täcker ett brett fält av åtgärder. Målet för ett sådant program bör vara att dels skapa en gynnsam och utvecklingsstimulerande miljö för mindre och medelstora företag, dels ge små företag samma arbetsbetingelser som större. Det förutsätter både insatser för att stimulera utveckling och etablering av företag och åtgärder för att undanröja sådant som särskilt belastar de mindre företagen. Statsmakterna måste på ett helt annat sätt än beakta konsekvenserna för mindre och medelstora företag vid utformningen av näringspolitiken, skattepolitiken och den ekonomiska politiken. bör enligt vår mening klargöra detta genom ett särskilt uttalande, som kan tjäna som vägledning för arbetet inom departement och utredningar. Skattereform för mindre och medelstora företag Skattesystemet bestämmer i hög grad arbetsvillkoren för företagen och deras inbördes konkurrensförhållanden Utformningen av skattepolitiken har därför stor betydelse för både takten och inriktningen av förändringarna inom näringslivet. Det är troligt, även om några närmare undersökningar inte föreligger, att det nuvarande skattesystemet tillsammans med en rad andra faktorer bidragit till koncentrationsutvecklingen inom svenskt näringsliv. Det finns därför starka skäl för en skattereform som tar sikte på mindre och medelstora företag. Den bör syfta till en rättvis fördelning av skatter och avgifter mellan mindre och större företag. Vidare bör de som väljer att satsa på ett eget företag ges möjlighet till ett ekonomiskt utbyte som står i rimlig relation till arbetsinsatsen. Det måste helt enkelt finnas ett ekonomiskt incitament för människor att starta och driva företag. Några huvudpunkter i en reform bör vara: Den allmänna arbetsgivaravgiften slopas för egenföretagare och för de första fem anställda i ett företag. Mindre och medelstora företag ges större möjligheter till skattefria vinstavsättningar för att bättre klara akuta kriser och tillfälliga nedgångar i produktionen. Arvs- och förmögenhetsbeskattningen läggs om så att sådana förmögenheter som utgör ett arbetande kapital i familjeföretag beskattas lindrigare än andra typer av förmögenheter. Den allmänna arbetsgivaravgiften En avgift på arbetskraften drabbar särskilt de minsta och mest jarbetsintensiva företagen. Deras möjligheter att lyfta av kostnadsökningen lt 1975/76. 1975/76: 2113 genom rationaliseringar o. d. är oftast små. De befinner sig vidare i allmänhet i en sådan konkurrenssituation att de har svårt att kompensera sig genom att öka priserna. Resultatet blir i stället att lönsamheten pressas ytterligare, och det gäller då en grupp företag som har synnerligen låg lönsamhet. För att skapa större rättvisa i beskattningen mellan stora och små företag bör man därför enligt vår mening avlasta från företagen den allmänna arbetsgivaravgiften för de första fem anställda. Det kan ske genom en direkt befrielse eller genom ett motsvarande grundavdrag. En sådan åtgärd skulle innebära en särskild lättnad för de minsta företagen. En befrielse skulle också betyda mycket för de många egenföretagarna, som också belastats hårt av de ökade arbetsgivareavgifterna. beslöt skatteutskottet med anledning av motioner från bl. a. att begära att företagsskatteberedningen fick i uppdrag att utreda frågan om en differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. Ett sådant tilläggsuppdrag gavs beredningen . Med hänsyn till detta avstår vi nu från att framföra något yrkande på denna punkt. Genom skatteomläggningen inkomster uppnåddes bl. a. en avsevärd sänkning av den statliga inkomstskatten. Vi stödde denna skatteomläggning. Den var betydelsefull för löneförhandlingarna och arbetsfreden . Omläggningen innebar också att reglerna för beräkning av underlaget för socialförsäkringsavgift ändrades. Beloppstaket (7 1/2 basbelopp) slopades. Detta har fått betydande konsekvenser dels för dem som har uppdragsinkomster, dels för egenföretagare. Genom riksdagsbeslut löstes detta problem i fråga om uppdragsinkomster, medan beträffande egenföretagare företagsskatteberedningen fick i uppdrag att överväga former för en lösning. Det är angeläget att kvarstående problem snabbt kan lösas. Problemen är, med hänsyn till eftersläpande avdragsrätt, särskilt besvärliga inkomster och taxering. Företagsskatteberedningen, som behandlar hela frågan om arbetsgivaravgifter av skilda slag från arbetsgivare och egenföretagare, torde komma att slutföra sitt arbete . Det är emellertid osäkert om beredningens förslag kan komma att framläggas inför . Om så inte kan ske är det angeläget att en tillfällig lösning kan gälla i avvaktan på mera definitiva beslut. Vi anser att bör begära förslag rörande avdrag för egenföretagares socialförsäkringsavgift. Nedläggningen av ett företag får ofta stora konsekvenser. Det gäller både för ägare och anställda och för den ort där företaget hör hemma. Det är därför ett starkt och gemensamt intresse för företag, samhälle 1975/76: 2113 och anställda att stärka de mindre och medelstora företagens möjligheter att klara akuta krissituationer och tillfälliga nedgångar i produktionen. Det bör bl.a. ske genom ett system som uppmuntrar dem att sätta av medel under goda år för att användas under magra. Det är grundtanken i det förslag om trygghetsfonder som tidigare lagt fram. Det innebär i korthet att varje företag oberoende av verksamhetsform med mindre än t.ex. 250 anställda får rätt att göra skattefria avsättningar till en trygghetsfond, knuten till företaget. Denna skall kunna tas i anspråk i situationer då sysselsättningen inom företaget är hotad, t.ex. för att undvika permitteringar vid lågkonjunkturer eller då risk föreligger för omedelbar friställning av de anställda. I förhållande till nuvarande möjligheter till vinstavsättningar har förslaget om trygghetsfonder väsentliga fördelar. Framför allt skulle småföretag och andra som inte har möjlighet att utnyttja investeringsfonderna få rätt till skattefria avsättningar. Vidare skulle avsättningarna kunna tas i anspråk för flera ändamål och i flera situationer än , och tillstånd för att utnyttja dem skulle ges på regional och inte central nivå. Också förslaget om trygghetsfonder tillhör de frågor som företagsskatteberedningen, efter uttalande från skatteutskottet, skall pröva. Vi framför därför inget särskilt yrkande i det här sammanhanget. Familjeföretagen För ägaren/ägarna av ett familjeföretag utgör företaget i allmänhet en stor del av den samlade förmögenheten. Det innebär att den i stor utsträckning är ett arbetande kapital, som inte kan lösgöras utan återverkningar på företagets tillväxt och fortbestånd. Kapitalskatter o. d. måste därför åtminstone till en del tas från det löpande rörelseresultatet. Därigenom ställs företaget inför ett dubbelt förräntningskrav. Avkastningen skall räcka till både för att trygga en viss tillväxt av företaget och för att klara av kapitalskatterna. I många fall är räntabiliteten inte tillräcklig för att klara av det. Resultatet blir då att man skjuter svårigheterna framför sig och inriktar sig på försäljning eller nedläggning. En omläggning av arvs- och förmögenhetsbeskattningen vad beträffar familjeföretag är därför nödvändig. En lösning är därvid att i beskattningshänseende skilja mellan förmögenheter som utgör ett arbetande kapital i ett företag och andra förmögenheter. Efter motioner från bl. a. har företagsskatteberedningen fått tilläggsdirektiv att ta upp kapitalbeskattningens konsekvenser för familjeföretagen. Det är nödvändigt att denna fråga behandlas så snabbt som möjligt, så att ett förslag kan läggas fram för . Den nuvarande substansvärderingen av familjeföretag och av aktier i icke börsnoterade företag har vissa brister. Den kan lätt leda till en 1975/76: 2113 orealistisk värdering som inte svarar mot avkastningen. De senaste anvisningarna för värdering av aktier ger dock ett visst utrymme, så att man kan ta hänsyn också till avkastningen. Företagsskatteberedningen bör likväl göra en förutsättningslös prövning av principerna för värderingen av aktier i icke börsnoterade företag. Många företagare upplever tvånget att lämna uppgifter till kommunala och statliga myndigheter som en växande börda. måste läggas ner på att ta fram och sammanställa uppgifterna. Bördan upplevs inte som mindre tung när man gång efter annan kan konstatera att likartade uppgifter ofta begärs från olika håll men sällan och sällan så att ytterligare arbetsinsats inte behövs. Det är uttalade sig för en samordning och förenkling av de uppgifts- och uppbördsskyldigheter som av det allmänna åläggs företagen. Under den tiden har uppgiftst rycket på företagen växt ytterligare, bl. a. som en följd av den ökade efterfrågan på statistik i olika sammanhang. En samordning och förenkling är därför än mer motiverad och angelägen . beräknas Utredningen om företagens uppgiftsplikt tillsatt 1969 lägga fram sina förslag. Enligt uppgift kommer den då att föreslå ett särskilt organ för att samordna uppgiftskraven från olika myndigheter. Det är möjligt att ett sådant organ kan åstadkomma vissa förenklingar, men det kan också leda till ökad byråkrati. Utredningen har varit förhindrad att ta upp den väsentliga frågan om ersättning för uppgifts- och uppbördsskyldigheten. En sådan begränsning av utredningsuppdragen har varit felaktig, särskilt som möjligheterna att åstadkomma en rimlig balans mellan myndigheternas behov av uppgifter och företagens kostnader för att ta fram dem till en del sammanhänger med ersättningsfrågan. Myndigheterna behöver endast ta hänsyn till sina egna kostnader och behövei inte väga in företagens kostnader för att ta fram uppgifterna. Ett ersättningssystem skulle framtvinga en bättre avvägning mellan kostnaderna för att begära in uppgifterna och nyttan av dem. Frågan om ekonomisk ersättning till företagen för uppgiftsskyldigheten måste därför prövas närmare. Från kapitalförsörjningssynpunkt är de mindre företagens problem bl. a. att de i mycket stor utsträckning måste anlita externa finansie 1975/76: 2113 Men konkurrensen om de finansieringsmöjligheter som står till buds har ökat. I denna konkurrens är de mindre företagens nuvarande möjligheter att hävda sig begränsade. Mot denna bakgrund är det uppseendeväckande att regeringens förslag i budgetpropositionen för att öka tillgången på kapital inom industrin i första hand tar sikte på de stora företagen. Vi kan inte acceptera en sådan ensidig prioritering utan anser att också de mindre och medelstora företagen måste garanteras det kapital som de behöver för sina investeringar. För många mindre företag spelar utlåningen via företagareföreningarna en viktig roll. Ett skäl till det är att föreningarna kan ge lån utan formella säkerheter. Ett annat är att föreningarna genom samarbete med bankerna kan medverka till en helhetslösning av finansieringsproblemen för mindre företag. Det är därför viktigt att företagareföreningarna har tillräcklig kapacitet för sin utlåning. har föreningarna själva beräknat att man behöver ett tillskott av nya lånemedel på ca 90 milj. kr. Därvid har man tagit hänsyn till amorteringar på uteliggande lån. Föreningarnas beräkningar bygger på de förutsättningar som gäller . Starka skäl talar emellertid för att gränsen för de s. k. direktlånen bör höjas från nuvarande till . Det förutsätter ökade medel för utlåning. En mer investeringsbefrämjande politik kommer dessutom att kraftigt öka företagens efterfrågan på kapital. I budgetpropositionen föreslås att ytterligare 35 milj. kr. ställs till förfogande för utlåning via företagareföreningarna. Mot den skisserade bakgrunden är detta belopp för litet. Vi anser att bör anvisa 150 milj. kr. i nya lånemedel och höja lånegränsen till . Yrkande om detta framförs i en med gemensam motion. har företagareföreningarna inga möjligheter att ge lån och förmedla kreditgarantier till den växande gruppen av tjänstproducerande företag. har denna grupp ofta samma svårigheter som mindre industriföretag att få sina kapitalbehov tillgodosedda på den ordinarie kreditmarknaden. Företagareföreningarna bör därför ges möjlighet att ge kreditstöd även till denna grupp av företag. Genom AB Industrikredit och AB Företagskredit erhåller mindre och medelstora företag primär- och sekundärlån för byggnadsinvesteringar samt lån för maskininvesteringar o. d. Medel för utlåningen får de båda kreditinstituten genom upplåning i AP-fonden. uppgick den till ca . 1975/76: 2113 finns det en kö av beviljade men i brist på medel inte utbetalda lån hos Industrikredit och Företagskredit på ca 300400 milj. kr. Det motsvarar en väntetid . Enligt vår mening är det angeläget att kön avvecklas genom att medel nu ställs till förfogande från AP-fonden. Därutöver bör de båda kreditinstituten fortsättningsvis tillförsäkras ett årligt låneutrymme hos AP-fonden på ca . Yrkande om detta framförs i en med gemensam motion. Tyngdpunkten i det statliga finansieringsstödet för mindre och medelstora företag ligger på krediter framför allt långfristiga sådana. Med låg soliditet har emellertid även företag med goda lönsamhetsutsikter svårt att låna upp kapital. Företagens villighet att satsa på nya investeringar kommer därför till stor del att sammanhänga med tillgången på riskvilligt kapital. beslöt att inrätta det halvstatliga , vars uppgift är att genom köp av minoritetsposter av aktier o. d. förmedla riskvilligt kapital till mindre och medelstora företag. En stor fördel och en avgörande skillnad mellan Företagskapital och t. ex. investmentbolagen och är att de övriga innehavarna av företagets aktier har rätt att få köpa tillbaka de aktier som Företagskapital förvärvat. Det innebär att Företagskapital har förutsättningar att gå in i företag i kritiska lägen och sedan avveckla sitt engagemang när stabilitet uppnåtts. Med nuvarande regler kan Företagskapital dock bara förmedla kapital då det är nödvändigt för en varaktig expansion av verksamheten i företagen. Någon möjlighet att gå in för att säkra företagets fortbestånd vid t. ex. generationsskiften har det inte. Det är en allvarlig svaghet. Det är just i samband med arvskiften och liknande som många familjeföretag säljs, helt enkelt därför att man inte klarar av skatterna. I ett sådant läge skulle Företagskapital kunna göra en värdefull insats. Reglerna för verksamheten bör därför ändras så att det blir möjligt att köpa akier i företag vid generationsskiften o. d. Yrkande om detta framförs i en med gemensam motion. För att kompensera de mindre företagens handikapp på den reguljära kreditmarknaden har bildats en lång rad heleller halvstatliga kreditinstitut. av institut eller speciella kreditstöd börjar nu bli något vildvuxen. Det torde f. n. finnas ett 25-tal olika hel- eller halvstatliga institut och myndigheter som bidrar till förmedlingen av kapital till mindre och medelstora företag. En bättre samordning mellan olika låneformer och kreditinstitut är 1975/76: 2113 Det är nödvändigt för att företagen skall kunna överblicka de olika möjligheterna att få fram kapital och förenkla kontakterna med kreditbeviljande institutioner. I ett yttrande över en motion från underströk näringsutskottet dessa synpunkter. Utskottet ansåg dock att överväganden om kreditstödets administration borde ske i samband med den fortlöpande översynen av reglerna för kreditstödet. Några åtgärder för att förbättra samordningen har emellertid inte vidtagits. Vi vill därför upprepa vårt förslag om en samlad översyn av allt kreditstöd till mindre och medelstora företag. En huvudpunkt bör därvid vara att undetrsöka om de olika instituten kan samlas inom ramen för en gemensam administration och om föreliggande stödformer i största möjliga utsträckning kan koncentreras till ett organ. Från sysselsättningssynpunkt är det viktigt att nya företag kommer till. Flera undersöknnigar visar att den största sysselsättningsökningen sker genom nyetablerade företag. Mot den bakgrunden är det oroande att etableringen av nya företag av allt att döma minskat påtagligt under . Frågan om vad som kan göras för att stimulera innovationer och underlätta etableringen av nya företag är därför central inom näringspolitiken. Vi tror nämligen att det på många håll finns både idéer och intresse för att satsa på ett eget företag. Men en del hinder måste undanröjas. Tillkomsten av nya innovationer har ett nära samband med forskningspolitiken i stort. Men trots viktiga insatser inte minst från svenska innovationsforskare är kunskapen om innovationsprocessen och hur den bäst skall stimuleras fortfarande bristfällig. Vi föreslår därför att en grupp av fristående experter tillsätts för att utarbeta förslag till en mer innovationsbefrämjande närings- och forskningspolitik. Detta arbete bör bedrivas i nära samarbete med de organisationer som är verksamma på området, bl. , och utmynna i konkreta förslag till insatser för att stimulera och underlätta inno va tionsverksamheten. Ett viktigt led i en innovationsbefrämjande näringspolitik är att ge innovatörer och andra personer med stor kreativ förmåga goda möjligheter att utveckla sina idéer. Det innebär att de bör ha möjlighet att 1975/76: 2113 arbeta under ekonomiskt trygga förhållanden med tillgång till tekniska och finansiella resurser. Vi anser därför att det bör ske en kraftig utbyggnad av det statliga uppfinnarstödet. Antalet uppfinnarstipendier utgör t. ex. endast en bråkdel av det antal stipendier som står till förfogande för forskarutbildning vid universitet och högskolor. Med hänsyn till att uppfinnarstödet f. n. håller på att utvärderas av Styrelsen för teknisk utveckling framför STU dock inget yrkande på denna punkt. På flera ställen i landet bör också inrättas s. k. innovationscentra, dvs. statligt och industriellt understödda institutioner som kan ställa laboratorier, verkstäder, teoretisk kunskap, patentrådgivning etc. till uppfinnares förfogande. I många fall kan sådana centra inrättas genom att man helt enkelt bara utnyttjar de resurser som redan finns vid t. ex. universitet, högskolor och vissa större gymnasieskolor. Också de medel som ges till uppfinnare för att utveckla nya idéer bör ökas. Innevarande budgetår disponerar STU 7,5 milj. kr. för projektbundet stöd till uppfinningsutveckling, och ett oförändrat belopp beräknas i budgetpropositionen . ansökte uppfinnare om stöd på sammanlagt 22,5 milj. kr., och efterfrågan på stöd kommer av allt att döma att bli större både och . Vi föreslår därför att STU för nästa budgetår får ytterligare 5 milj. kr. för projektstöd till uppfinningar. Vidare bör begära att STU lägger fram ett förslag om bättre stöd till innovationsverksamhet enligt bl. a. de riktlinjer som skisserats i motionen. Av flera undersökningar framgår att produktutvecklingen upplevs som ett av de största problemen i mindre och medelstora företag. Den största svårigheten gäller därvid steget från idé till prototyp. Enbart en idé är inte tillräcklig som säkerhet för att kunna erhålla lån genom de traditionella kreditinstituten. STU:s möjligheter att stödja enskilda innovatörer och mindre företag för teknisk utveckling av en idé är viktiga och bör byggas ut. Men om man vill stimulera utvecklingen av nya produkter, framför allt i de mindre företagen, är det viktigt att de insatser som görs ligger så nära företagen som möjligt.