mot · FZ021979 · 1976-01-26 00:00:00 — av m. fl. om den ekonomiska politiken I denna partimotion redovisas, utan anspråk på fullständighet, moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Direkta yrkanden ställs dock endast i anslutning till sådana avsnitt som det ankommer på finansutskott att behandla, övriga yrkanden framställs i särskilda följdmotioner, i vilka hänvisas till vad som anförts i huvudmotionen. De områden som behandlas är följande: sid. En fördjupad demokrati 9 Människan i arbetslivet 133 Den enskildes integritet och den tekniska utvecklingen 199 Rättstrygghet och kriminalvård 208 1 1975/76. MODERAT SAMHÄLLSSYN Framtid i frihet Moderata samlingspartiet vill arbeta för en samhällsutveckling, som tillgodoser de enskilda människornas önskemål och behov. I centrum står samhällsmedborgarens krav på frihet, trygghet och välfärd för sig och de sina. Det är på denna bas vi vill bygga ett fritt och demokratiskt välfärdssamhälle. Att alla människor har lika värde och vissa oförytterliga rättigheter är en självklar utgångspunkt för en samhällsuppfattning, där den enskildes önskemål och behov styr samhällsarbetet. All form av diskriminering eller inskränkning av valfriheten p. g. a. kön, ras eller något annat är oförenlig med denna vår grundläggande människosyn. Uppslutningen kring demokratin intar en central plats i partiets syn på hur samhället skall vara organiserat. Endast i ett i verklig mening demokratiskt samhälle är det möjligt att ge medborgarna den frihet och det oberoende som de eftersträvar. Och endast i ett i verklig mening demokratiskt samhälle är det möjligt att säkerställa, att samhällsutvecklingen även i övrigt sker i överensstämmelse med den breda folkmajoritetens önskningar och behov Den frihet som är all mänsklig utvecklings drivkraft har demokratin som sin livsluft. Samhällsbyggandet måste ske så att den enskilda människan i största möjliga utsträckning fritt får forma sitt liv. Samhällets åtgärder för att garantera alla medborgare trygghet och välfärd måste utformas under beaktande av individens behov av frihet och oberoende. I mångt och mycket strävar de demokratiska partierna och idéströmningarna mot samma mål. Alla säger sig sätta den enskilda individens intressen i centrum. Trots detta skiljer sig såväl deras framtidsföreställningar som deras praktiska politik. I botten på de politiska motsättningarna ligger ofta grundläggande skillnader i uppfattningen av hur det samhälle skall vara byggt som bäst tjänar individen. Det senaste århundradets politiska motsättningar har till stor del rört frågan om gränsdragningen mellan de offentliga organens och den enskilda individens uppgifter och ansvar. Kollektivet har ofta satts mot den enskilde medborgaren. En extrem individualism har ofta stått mot en extrem kollektivism. Moderata samlingspartiet företräder intet av dessa båda alternativ. Med sitt ursprung i gångna tiders socialkonservatism kan partiet aldrig anklagas för att vara statsförnekande eller för att sträva efter den nattväktarstat som extrema liberaler förr såg som sitt ideal. Från den sociala konservatismen har partiet fört vidare såväl förståelsen för behovet av gemensamma samhällsinsatser som insikten om att samhällsarbetet måste grundas på realism, moderation, solidaritet och enskilt ansvarstagande. Det är emellertid inte enbart socialkonservatismens ideologi, som moderata samlingspartiet för vidare till vår tid. har de liberala dragen i partiets grundvärderingar successivt stärkts. Partiets politik har i allt högre grad kommit att inspireras av de idéer om individens frihet och oberoende som utgör liberalismens väsentligaste bidrag till idéutvecklingen i de västerländska demokratierna. förenas i moderata samlingspartiets politik konservatismens ansvarsmedvetande och gemensamhetskänsla med liberalismens frihetskrav och reformsträvanden. Och som grund för partiets människosyn ligger ytterst den tradition av humanism och medmänsklighet som kan föras tillbaka till det kristna kärleksbudskapet. I viljan att slå vakt om den enskilde medborgarens valfrihet går en grundläggande skiljelinje mellan moderata samlingspartiet och de socialistiska partierna. Socialismen reducerar alltför lätt individen till objekt för samhällsinsatser, för en social ingenjörskonst som syftar till att göra samhället bättre men som alltför ofta leder till att de enskilda individernas egna konkreta och varierande krav och önskemål skjuts i bakgrunden. Det kollektiva betraktelsesätt, som dagens socialdemokrati förfäktar, tar sig alltför ofta uttryck i misstro mot individen och dennes förmåga samt i en övertro på nödvändigheten och möjligheten att med hjälp av kollektiva insatser förändra och förbättra de enskilda medborgarnas situation och inbördes relationer. Det starka samhälle, som är socialdemokratins ideologiska trossats, blir därmed lätt ett förmyndarsamhälle, vars företrädare alltid tror sig veta vad som är bäst för den enskilde. Vår uppgift blir därmed att hävda vår version av ett öppet, liberalt och tolerant samhälle gentemot framtidsbilden av ett socialistiskt, centraliserat och alltmer slutet samhälle. Den frihetliga demokratisyn som omfattas av moderata samlingspartiet går inte att förena med ett samhälle kännetecknat av likriktning, centralstyrning och hård kollektivism. I hela sitt politiska arbete strävar moderata samlingspartiet efter att säkra en framtid i frihet för vår nation och för alla dess enskilda medborgare. Demokratin, som vi upplevt den i den industrialiserade västvärlden under det senaste halvseklet, är vår civilisations bästa försök att skapa ett statsskick som sätter den enskilda människans värde som individ och medborgare i centrum för hela samhällsarbetet. Demokratins syfte är att slå vakt om detta värde och om dessa rättigheter. Gällde det bara att åstadkomma elementär trygghet, att frambringa vissa materiella tillgångar eller att förverkliga ideal om jämlikhet är det inte uteslutet att andra styrelseformer löser de uppgifterna lika bra. Men det är friheten som är den västerländska demokratins kärna, dess yttersta syfte och mått. Friheten kräver ansvar och en medborgerlig mognad, som inte alla samhällen visat sig kunna leva upp till. Vår civilisations historia har i många hänseenden varit en kamp mellan det öppna och det slutna samhället, mellan öppna samhällen byggda på de fria medborgarnas ansvar och oberoende och mer eller mindre slutna statssystem grundade på den förmenta tryggheten i kollektiv, som kräver underkastelse och lydnad. Självfallet är frihet inte bara ett abstrakt filosofiskt begrepp. Varje människa i samhället upplever sitt eget krav på frihet som viktigare än andras, och inte sällan kolliderar en medborgares frihetskrav med en annans. Det är bl. a. därför vi har byggt upp en offentlig makt för att reglera vårt samhälleliga liv så att frihetsbegreppet blir entydigt och omfattar alla. Det måste finnas frihet att forma ett eget liv, att välja en egen livsbana, att bilda familj och ta omvårdnad om sig och sina närmaste. Att kunna bygga upp en tillvaro, där man själv råder över vardagsbesluten, har inflytande över sin livsmiljö och förhållandena på arbetsplatsen kort sagt att själv få forma sitt dagliga liv. Det moderna västerländska samhället är det enda, som kunnat garantera sina medborgare rättigheter som yttrande- och tryckfrihet, församlingsfrihet, rätten att i fria val utse sina politiska företrädare osv. Den öppna opinionsbildning och debatt, som äger rum i en demokrati, har ett omistligt värde. Den demokratiska idén bygger också på, att de beslut vilka fattas i samhället blir riktigare och bättre avvägda, om de sker med så omfattande folklig medverkan som möjligt. Ett utvecklat demokratiskt system ger inte bara frihet och människovärde åt medborgarna utan är i det långa loppet också en garanti för bästa möjliga samhällsutveckling. Det demokratiska samhälle med vilket vår välfärd byggts upp är ett öppet samhälle, kännetecknat av mångsidighet i intressen och värderingar, balans i makt och inflytande. Samhällets utveckling har förts framåt genom ett ständigt växelspel mellan olika intresseriktningar och politiska partier. Det har varit ett i ordets rätta bemärkelse öppet samhälle. Det öppna meningsutbytet och den fria informationen har blivit en livsnerv i demokratin. framträder dock tendenser att underskatta den politiska demokratins betydelse. Västerlandets demokrati utmålas ibland som ett tillfälligt skede i historien, en låt vara nödvändig men ändå föga livskraftig parentes i utvecklingen från feodalsamhälle till morgondagens Utopia. Många socialister tycks betrakta tummandet på demokratin som något man kan överse med. Somliga talar nedsättande om en formell demokrati. Dagens demokratiska system är inte menar de starka eller effektiva nog att möta de utmaningar morgondagen kommer att medföra. I valet mellan å ena sidan begrepp som välfärd eller jämlikhet och å den andra frihet eller respekt för individen tenderar de att välja de förstnämnda, utan att kunna eller vilja inse att det inte finns någon verklig välfärd utan frihet. Resonemang som dessa är lika farliga som felaktiga. Tron att demokratin inte är kapabel att lösa de stora problemen, att det behövs en stark man eller stark kraft för att vrida utvecklingen rätt är farlig, eftersom den direkt spelar demokratins och frihetens fiender i händerna. Utvecklingspessimismen bäddar genom resonemang av detta slag för en ny auktoritetstro, för en tro på auktoritära regimer. Därmed blir den till sin effekt ofta anti-demokratisk. Framtiden kommer utan tvivel att ställa mycket stora krav på utvecklingskraft och anpassningsförmåga hos våra samhällssystem, men det finns ingenting som säger att ett slutet samhälle skulle vara mer anpassningsbart till förändrade villkor än en demokrati. I själva verket förhåller det sig precis tvärtom. Genom sin decentraliserade beslutsstruktur, sitt nätverk av miljoner oberoende och självständiga beslutsfattare, har demokratin en anpassningsförmåga, son ingen om än aldrig så effektivt styrd diktatur någonsin kan uppvisa. I är förutsättningarna för en fördjupad demokrati bättre än på de flesta andra håll i världen. En för internationella förhållanden långvarig demokratisk tradition, hög allmänbildning och levnadsstandard samt avsaknad av etniska och religiösa motsättningar underlättar allas deltagande i samhällsarbete och beslutsprocess. Men också i vårt land finns tecken som tyder på att demokratin kan komma att försvagas. En fortgående centralisering och kollektivisering av besluten i samhället minskar individens självbestämmande. Makten koncentreras alltmer till regering och statsförvaltning. I ju större utsträckning vardagslivets olika beslut blir beroende av kollektiv och politisk styrning, desto mindre möjligheter ges minoriteter i samhället att få sina varierande önskemål och behov tillgodosedda. Likformighet och likriktning kommer alltmer att prägla samhällsarbete och levnadsbetingelser. Sammanvävningen av politisk och ekonomisk makt inom ramen för det socialdemokratiskt styrda organisationslivet diskriminerar de medborgare, som inte ryms inom de s. k. folkrörelserna. Det ligger en långsiktig fara i, att den kombination av teknologiskt betingad centralisering och socialistisk regleringsentusiasm, som f. n. är så tydlig i vårt land, kommer att medföra att vårt demokratiska system mister en stor del av sin vitalitet. Samhällets öppenhet och mångsidighet blir allt mindre efterhand som centralisering och regleringar tilltar. Rörelseutrymmet för oberoende grupperingar och personer i samhället riskerar att bli mindre i stället för större. Och därmed riskerar vi att förlora den dynamik som utgör en väsentlig förutsättning för en levande demokrati. I varje samhälle, där medborgarna har möjlighet att ge uttryck för sina åsikter, kan det uppkomma en konflikt mellan den offentliga maktutövningens strävan att öka sitt inflytande och individernas önskemål att själva få besluta över så stor del av sitt liv som möjligt. I de flesta högt utvecklade stater föreligger denna konflikt. I dess spår följer en stigande misstro mot den offentliga makten. Medborgarna anser sig som individer mer lämpade än statliga och kommunala församlingar och byråkratier att avgöra vad som är lämpligt för dem själva. Boendeformer, barnens utbildning, barnomsorg och barnuppfostran, användningen av sina inkomster allt detta vill människorna i långt högre grad bestämma över själva, utan att först begära tillstånd av en myndighet eller få anvisningar av kommunen. Det är också naturligt, att medborgarna i takt med stigande utbildning och materiell välfärd vill fatta självständiga beslut. Socialdemokraternas samhällsuppfattning med dess patentrecept på nya byråkratier och mer styrning av den enskildes liv framstår också i detta avseende som alltmer föråldrad, ur stånd att lösa dagens och morgondagens problem. Medborgarna vill ha ökad självbestämmanderätt. Det är inte nya verk och statliga utredningar, som skall lösa deras problem. De kräver tilltro till människomas förmåga att forma sina egna liv. Människors strävan i ett av grundtrygghet och upplysning präglat samhälle att själva få fatta de beslut som gäller den egna vardagen har kallats den nya individualismen. Begreppet är ett uttryck för reaktion mot offentligt förmynderi och maktkoncentration. Det är en manifestation av den enskildes olust och motvilja mot att behöva avstå alltmer av sitt självbestämmande till andra till en överhet. Den nya individualismen har förstärkts av det sätt på vilket den offentliga maktens utövare skött sitt fögderi. Kraven från socialdemokratin på ytterligare samhällsstyming av bostadsproduktionen ter sig svårförståeliga för människorna mot bakgrund av att denna sektor redan är genomkontrollerad och statsdirigerad. Bristen på valfrihet i barnomsorg och familjepolitik förstärks genom fortsatt ensidig satsning på kollektiva barnstugor och genom obenägenheten att medge kortare arbetstid för småbarnsföräldrar eller vårdnadsersättning till hemarbetande make. Mot socialdemokratins politik att med ständigt nya regleringar försöka reglera bort de problem och svårigheter som regleringstänkandet medfört står en ny individualism, som kräver att de enskilda människorna ges ett större inflytande över sin egen tillvaro. Grunden för ett fungerande rättssamhälle är alla medborgares likhet inför lagen. Land skall med lag byggas och lagen måste tillämpas på ett sätt som ger varje enskild individ samma rättigheter och samma skyldigheter. De gränser rättsordningen drar upp för individernas fria handlande och de normer de anger för medborgarnas beteende och valfrihet i skilda hänseenden måste vara klart utstakade och lättfattliga. Ingen skall behöva sväva i tvivelsmål om vad som är rätt och orätt, vad som är tillåtet och inte tillåtet. Rättstryggheten och hänsynen till den personliga integriteten gör det önskvärt att den enskilda människan kan överblicka, förstå och med sitt förnuft acceptera de lagar, regler och förordningar hon har att efterleva. Mängden av föreskrifter på olika livsområden, liksom också takten i tillkomsten av nya bestämmelser har blivit sådan, att medborgarna saknar den nödvändiga överblicken över alla de skrifter de har att rätta sig efter. Det har också blivit allt svårare att lösa olika samhällsproblem med generella, klart utformade och lättolkade lagregler. Lagstiftaren har tvingats att lägga alltmera av normgivningen i de tillämpande myndigheternas händer. Den enskilde har fått det ännu svårare att på förhand bedöma vilken rätt han har, hur han skall handla. Generalklausuler och retroaktiv lagstiftning är ytterligare ägnade att begränsa rättssäkerheten. Allt detta utgör ett allvarligt integritetsproblem, som måste angripas dels genom en större återhållsamhet från myndigheternas sida när det gäller utfärdandet av nya föreskrifter och dels genom en utgallring av gamla, icke längre nödvändiga regler. En sådan utgallring sker i alltför liten utsträckning. För att komma till rätta med detta av hänsyn till laganda och rättssäkerhet utomordentligt allvarliga problem, bör det uppdragas åt en särskild kommission, bestående av kvalificerad juridisk expertis, att fortlöpande på rättsområde efter rättsområde pröva vilka bestämmelser, som kan utmönstras eller förenklas. Syftet bör vara att öka överskådligheten, minska krånglet, förbättra rättssäkerheten och stärka den enskildes integritetsskydd. Ekonomisk och politisk frihet Moderata samlingspartiet slår vakt om den fria marknadsekonomins principer. Med tragisk tydlighet har historien lärt oss att politisk frihet i längden inte är möjlig utan ekonomisk frihet. Ett system med fritt konkurrerande företag är också det effektivaste sättet att organisera ett lands ekonomi. De ekonomier, som styrs enligt planhushållningens principer, visar sig ständigt mer ineffektiva. också i en marknadsekonomi måste den enskildes handlingsfrihet begränsas av de ramar som resurser, teknik och samhälleliga beslut dragit upp. Genom att sätta sin tillit till den enskilda människans fria val skapar marknadsekonomin ett decentraliserat system, som i sin tur är en förutsättning för den politiska friheten. Trots de motgångar som statligt ägande drabbas av och planekonomiernas notoriska misslyckanden att uppnå politisk och materiell välfärd tycks betydande grupper inom det socialdemokratiska partiet vara beredda, att genom ökad samhällskontroll och kollektivt ägande sätta marknadsekonomin ur spel. Den socialdemokratiska partistyrelsen har öppet förklarat att den vill avskaffa biandekonomin. Och genom s. k. löntagarfonder tror sig nu socialdemokratin kunna uppnå det kollektiviserade ägandet av produktionsmedlen på ett smidigare, mindre iögonfallande och för statsmakten betydligt mindre kostsamt sätt än vad som blir möjligt genom direkta beslut om förstatligande. Att överföra ägandet av näringslivet till mäktiga fackliga organisationer utan möjlighet för den enskilde medarbetaren att utnyttja sin andel i löntagarfonden leder till en i ett fritt samhälle aldrig skådad maktkoncentration, som är direkt skadlig för folkstyret. Planhushållning och den samling på få händer av makten, som alltid blivit följden av en socialiserad produktion, är ett hot mot frihet och demokrati. Men också enskild maktkoncentration kan bli ett sådant hot. Blott genom att medborgaren i allmänhet blir egendomsägande kan ett tillräckligt decentraliserat inflytande tryggas och den politiska friheten garanteras. Vår strävan är att sprida ägandet till de enskilda människorna både för att deras valfrihet och oberoende i det dagliga livet skall öka och för att en mer långsiktig utveckling mot centralism samt kollektiv och enskild maktkoncentration skall kunna undvikas. Moderata samlingspartiet strävar efter såväl ett jämnare fördelat som ett ökat enskilt ägande. Det är därför nödvändigt att ägandespridningspolitiken särskilt inriktas på att skapa gynnsamma villkor för sparandet hos de medborgargrupper, vilka haft små eller obetydliga möjligheter att skaffa sig egendom. Det svenska samhället står vid ett vägskäl. Den väg som socialdemokratin pekar ut leder till kollektivisering, centralisering och byråkratisering. kan denna utveckling komma att medföra påtagliga risker för att demokratins livskraft och värde urholkas. Moderata samlingspartiet vill forma en alternativ politik, som bygger på de enskilda människomas önskningar, förmåga och ansvar. Demokratin förutsätter ett stort mått av frihet eller friheter av olika slag. Det som skiljer en liberal demokratiuppfattning från en socialistisk är sättet att se på den ekonomiska friheten, på privat egendomsägande och den därmed sammanhängande uppfattningen om hur stor del av samhällets olika verksamheter, som skall läggas under gemensamt ansvar, dvs. vad som skall omfattas av respektive skall ligga utanför den offentliga sektorn. Nationellt oberoende är en självklar förutsättning för ett folks möjligheter att styra sitt land i demokratisk ordning. Vill man försvara demokratin, kräver detta, att man sluter upp kring och värnar om sitt lands nationella frihet och oberoende med alla de medel, som står till förfogande. En god materiell standard, innefattande bl. a. möjlighet till utbildning och tillgång till information är nödvändiga betingelser för en fungerande och utvecklad demokrati. Samhället bör även därför ge medborgarna en sådan grad av ekonomisk trygghet och social rättvisa, att deras möjligheter att aktivt deltaga i den demokratiska processen inte hindras av sociala eller ekonomiska omständigheter. Näringsfrihet är ett nödvändigt villkor för den politiska demokratins fortbestånd. Det är alldeles uppenbart, att demokratin fungerar bäst i länder med liberal ekonomi. Inget land har med bevarad politisk demokrati kunnat göra drastiska inskränkningar i den privata äganderätten eller den fria marknadsekonomin. Sambandet mellan en socialistisk ekonomi och diktatur är ingen tillfällighet. I alla socialistländer har diktaturen framstått som nödvändig för att upprätthålla och tillämpa den planekonomiska ordningen. Det torde inte vara möjligt att förneka, att en generell socialisering medför en mycket stark begränsning av den politiska frihet, som är ett ofrånkomligt villkor för demokratins existens. En av statsmakterna oberoende opinionsbildning är nödvändig i en demokrati. Den socialdemokratiska partikongressens beslut att förstatliga läromedelsindustrin blir i skenet av detta särskilt oroande. Inte i något socialistiskt land förekommer frihet för var och en att äga och ge ut en tidning, tidskrift eller annan tryckt skrift. Utan yttrande- och organisationsfrihet, frihet för medborgarna att i tal och skrift kunna framföra sina åsikter, skulle demokratin helt förlora sin mening. Men denna frihet har också ett egenvärde. Att kunna tala fritt, att få protestera mot det man finner vara orätt, att forma och få formas i ett fritt meningsutbyte med andra är för de flesta människor en väsenlig förutsättning för att de skall kunna känna sig som fria medborgare. Alla den politiska demokratins fri- och rättigheter äventyras den dag då rättssäkerheten i ett samhälle undergrävs. Medborgarna måste kunna lita på att lag gäller och att de folkstyrets ramar och villkor, som läggs fast i grundlagar och andra lagar, också skall tillämpas för alla och envar, och det oavsett social eller ekonomisk ställning, politisk åskådning eller ursprung. Att t. ex. låta myndigheter registrera medborgare endast och allenast på grund av deras uppfattning i olika samhällsfrågor kan svårligen förenas med våra principer för ett demokratiskt styrelsesätt. Medborgerliga fri- och rättigheter Behovet av ett skydd för den enskildes integritet torde vara ännu större i den utvecklade industri- och välfärdsstaten än i dess föregångare. Välfärdsstaten inrymmer i sig starka tendenser till koncentration av makt till de offentliga organen. Det allmänna ingriper på fler och fler områden som direkt berör den enskilde medborgaren. Den tekniska utvecklingen, främst åskådliggjord genom datatekniken, skapar och kommer att skapa allt större möjligheter till effektiv maktutövning. Alla dessa faktorer ökar behovet av skydd för individens personliga sfär. Han måste ha trygghet för sin integritet. Grundlagsstadganden om medborgerliga fri- och rättigheter kan - rätt utformade ge ett sådant skydd. Integritetsskyddet är den ena uppgiften, som de medborgerliga frioch rättigheterna skall fylla. Den andra är skyddet för det demokratiska samhällssystemets upprätthållande. Förslagen års fri- och rättighetsutredning innebär ett i många avseenden utbyggt grundlagsskydd och ett vidgat rättighetsområde. Socialdemokraterna har i fall efter fall fått ge upp sitt tidigare motstånd mot en sådan utbyggnad. Som exempel på utvidgningen kan nämnas att nya rättigheter föreslagits bli absoluta, dvs.