mot · FZ022149 · 1976-01-26 00:00:00 — Motion 1975/76: 2149 av m. fl. om åtgärder mot diskriminering av kvinnor på arbetsmarknaden Sammanfattning I denna motion framförs ett tjugopunktsprogram för åtgärder mot diskrimineringen av kvinnorna. Kvinnoförtrycket är klassbundet - varje klass har sin kvinnofråga. Kvinnoförtrycket förekommer på en mängd områden. Det genomsyrar den förhärskande ideologin, det präglar förhållandena i arbetslivet. Alla yttringar av kvinnodiskriminering kan inte åtgärdas genom beslut i . Men riksdagsbeslut kan vara stöd i den ideologiska och politiska kamp på alla samhällslivets områden som är nödvändig. I motionens tjugopunktsprogram reses kravet att den kommande massmediegrundlagen bör innehålla förbud mot spridande av kvinnodiskriminerande uppfattningar i massmedia. Där krävs också förbud mot kvinnodiskriminerande texter och bilder i porr och reklam. bör förpliktas att motverka kvinnodiskriminering. Programmet föreslår vidare att kvinnofrågan blir ett särskilt ämne i , gymnasieskolan och högskolorna. Den ställer krav om att arbetsförmedlingarna skall verka för att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden och för att arbetsköparna skall åläggas att anta anvisad arbetskraft. Könsriktad platsannonsering bör förbjudas i lag. Vidare krävs förbud mot kvinnodiskriminering vid tjänstetillsättning och att och lönedelegation skall gå i spetsen och verka för höjda löner inom de kvinnoyrken som finns under deras kompetens. I motionen dras också upp riktlinjer för att bryta familjers och individers isolering. Diskriminering av kvinnorna genomsyrar det svenska samhället. Den kvinnobild som sprids av huvuddelen av massmedierna och reklamen är nedsättande och föraktfull. 1 arbetslivet har kvinnorna genomsnittligt lägre befattningar, sämre löner, sämre befordringsmöjligheter. Kvinnornas arbetsmarknad är mindre differentierad än männens, de har sämre tillgång till arbete och högre arbetslöshet. De myter om manligt och kvinnligt och den kvinnoföraktande inställning som grundläggs genom massmedier och i arbetsliv präglar en kvinnas hela tillvaro. Kvinnoförtryck är inte bara tydliga orättvisor och övergrepp. Det finns ett grått vardagsförtryck av kvinnorna, en diskriminering i det tysta, som man i många fall inte ens reagerar för. Kvinnoförtryck ser olika ut i olika samhällsklasser. Varje klass har sin kvinnofråga. Detta ger inte alla kvinnor samma ställning i förhållande till männen och därmed inte heller samma politiska intressen. Det är inte bara så att varje form av kvinnoförtryck socialt slår hårdare på kvinnor med sämre ekonomiska möjligheter. Överklasskvinnor är undertryckta av sina män men har en privilegierad tillvaro i jämförelse med arbetarklassen som helhet - dvs. både dess kvinnor och män. Om en arbetarkvinna skall få högre lön - eller mer matpengar om hon är hemarbetande - kommer hon i motsättning till kapitalistklassens ekonomiska intressen. Förbättringar för en arbetarkvinna slår ofta påtagbart mot de privilegierade skiktens - och därmed dess kvinnors - intressen. Kampen för kvinnans frigörelse hänger på detta sätt ihop med klasskampen. Men den är en särskild del av denna - eftersom den kräver en kamp mot de patriarkat föreställningar, attityder och handlingar som härskande ideologier inpräntat hos de arbetande genom sekler. Dessa föreställningar har sina rötter före kapitalismen men utnyttjas av kapitalisterna för speciella kvinnoyrken med låga löner, för spekulation i kvinnan som konsument och som sexualobjekt. När vi i fortsättningen använder ordet kvinnan (och sammansättningar med detsamma) avses kvinnorna i arbetarklassen och närstående sociala skikt, där inte annat anges. Kvinnofrågan har blivit alltmer uppmärksammad. Härtill har flera faktorer bidragit. Viktigast är att allt fler kvinnor trätt ut i arbetslivet. Många kvinnor började ifrågasätta den traditionella kvinnorollen. Den debatt som uppstod härigenom var till en början begränsad men har efter hand växt i bredd och styrka. Kvinnorörelser har växt i styrka. Nya organisationer, som grupp 8, har aktiverat många kvinnor och bidragit till att kvinnofrågan lyfts fram. Kvinnofrågan har blivit hederssak även i de politiska partierna (med något undantag). Även om mycket än bara har varit läpparnas bekännelser saknar inte heller sådana ideologisk betydelse. Partiernas inställning till kvinnofrågan kan inte heller kopplas från deras allmänna ideologiska hållning. Man kan inte föra en effektiv kamp för kvinnans frigörelse och försvara det klassamhälle som spekulerar i och utnyttjar kvinnoförtrycket. har flera undersökningar gjorts som visat hur kvinnorna är diskriminerade inom olika områden av samhällslivet. Den statliga - socialdemokratiskt dominerade -jämställdhetsdelegationen har tillkommit för att visa regeringens ambitioner i frågan. Delegationen har tagit fram vissa viktiga sakuppgifter, men dess verksamhet har präglats av att försöka förbättra kvinnans situation i för kapitalismen acceptabla former. Det s. k. jämställdhetsbidraget till kapitalister som anställer och utbildar kvinnor eller män i yrken som domineras av det motsatta könet är exempel på en sådan åtgärd. Jämställdhetsdelegationen tjänar dessutom som något att hänvisa kvinnokrav till. På det viset spelar delegationen en avledande roll för kvinnokampen. Trots detta har den inte helt saknat positiv betydelse. Kvinnans frigörelse kan inte bli verklighet genom vare sig en till statsministerns kansli knuten delegations verksamhet eller genom beslut i . Kvinnans frigörelse kräver en uppgörelse på alla samhällslivets områden med föråldrade föreställningar och påtagbar diskriminering. Kvinnans frigörelse kräver kamp mot dem som underblåser och utnyttjar kvinnoförtrycket. Kvinnans frigörelse kräver kamp mot kapitalismen. Först socialismen skapar förutsättningar för att kvinnans frigörelse skall bli verklighet. Frigörelsekampen påverkas dock av vilka beslut fattar. Den kan underlättas och främjas av progressiva riksdagsbeslut. Eftersom kvinnoförtrycket återfinns på så många olika områden och plan kan inte allt täckas inom ramen för vare sig riksdagsmotioner eller riksdagsbeslut. Än mindre är detta möjligt i en motion. De förslag som vi argumenterar för i det följande utgör således en samling delkrav som skall främja kampen för kvinnans frigörelse. Åtgärder mot det ideologiska förtrycket Huvuddelen av massmedierna sprider diskriminerande uppfattningar om kvinnan. De värsta exemplen på detta återfinns inom den öppet pornografiska pressen, litteraturen och filmen. Där härskar friheten att förvandla kvinnor till passiva ting för mäns lustar. Men kvinnodiskrimineringen befästs också mera smygande i andra media. Den bild den kommersiella reklamen och många - inte öppet pornografiska - tidningar förmedlar av kvinnan är uttryck för samma kvinnosyn som den öppna pornografin har. Alla yttringar i massmedia av kvinnoförtryck är svåra att lagstiftningsvägen göra något åt. Massmedia speglar en kvinnodiskriminerande värld, men de behöver inte befästa denna värld. Detta är dock lika mycket en fråga om det allmänna medvetandet som om lagstiftning. Sprider sig förakt för reaktionära kvinnodiskriminerande idéer, sprider sig också förakt för massmedia som söker befästa sådana idéer. Lagstiftning och åtgärder från staten kan vara ett stöd i kampen för ett nytt medvetande i kvinnofrågan. Liksom det i tryckfrihetsförordningen nu och i massmediegrundlagen (enligt utredningsförslag) finns och kommer att finnas stadganden om förbud mot hets mot folkgrupp bör en massmediegrundlag innehålla förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande uppfattningar. I enlighet härmed bör en särskild lag med förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande text och bild i pornografiska alster införas. Kapitalets porrindustri förnedrar inte bara kvinnor ideologiskt, den lever cyniskt på ensamhet och känslomässig isolering hos läsare, den utnyttjar och lever på social utstötthet, prostitution och mänskligt förfall. Pressfrihet är inte att en folkgrupp - kvinnorna - skall kunna exploateras på ett vulgärt och tarvligt sätt. Den kommersiella reklamen befäster dels en reaktionär kvinnobild, dels spekulerar den i kvinnans situation och försöker utnyttja denna till att göra kvinnorna till ett lättfångat byte för sitt syfte att öka kapitalisternas försäljning. Reklamen tycks sälja mest om den rider på existerande fördomar. En lagstiftning mot kvinnodiskriminering i reklamen bör utarbetas. bör således hos regeringen hemställa om att det förslag till ny massmediegrundlag som skall presenteras skall innehålla förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande uppfattningar och att förslag om särskilda lagar som förbjuder kvinnodiskriminering i pornografi och reklam utarbetas. Vidare bör ge regeringen i uppdrag att vid nästa möjliga tillfälle så revidera radioavtalet att det innehåller förpliktande stadganden för att motverka en diskriminerande kvinnosyn. Redan i skolundervisningen präglas könsroller och en kvinnodiskriminerande syn. Kvinnornas situation och roll i historien berörs bara i förbigående. Kvinnliga författare läses bara undantagsvis och förbigås ofta. Gymnastikundervisningen understryker könsrollerna. Linjevalet är fortfarande starkt könssegregerat. Vid var andelen kvinnor bland de elever i gymnasieskolan som valde konsumtionslinje 96,7 96, vårdlinje 91,9 96, beklädnadsteknisk linje 84,4 96, humanistisk linje 80,8 96, skogsbrukslinje 0,8 96, verkstadsteknisk linje 0,8 96, fordonsteknisk linje 0,7 96, el- och teleteknisk linje 0,5 96 samt bygg- och anläggningsteknisk linje 0,5 96. Skolan bör ha som en målsättning att motverka könsroller och kvinnodiskriminering. Läromedlen bör granskas särskilt med avseende på hur de behandlar kvinnan. Kvinnors livssituation och insatser bör beaktas inom varje ämne. Dessutom bör särskilda kurser som behandlar kvinnors liv och arbete genom historien och i det nutida samhället utarbetas på varje nivå inom skolan. Kurserna bör lägga tonvikt på hur kvinnoförtrycket uppstått och dess uttryck i dagens samhälle. Lärarutbildning i kvinnofrågan bör ske genom att denna blir ett särskilt ämne vid högskolorna och - till dess att sådan undervisning blivit utbyggd och kunnat ge resultat för lärarutbudet - genom fortbildnings- och extrakurser för lärare i samhällsvetenskapliga ämnen. Yrkesvägledningen bör ha som målsättning att verka för en minskad könssegregering på arbetsmarknaden. Åtgärder mot det ekonomiska förtrycket Den kapitalistiska ekonomin bygger på ojämställdhet: ett fätal äger produktionsmedlen, andra måste sälja sin arbetskraft. Kapitalet utvinner profiter ur såväl kvinnlig som manlig arbetskraft. Men alla arbetsköpare, oavsett om det är privata kapitalister eller kapitalismens statliga och kommunala förvaltning, drar nytta av kvinnoförtrycket, ger kvinnor lägre lön, ger låga löner åt arbetare i yrken där de flesta är kvinnor, ger kvinnor sämre befordringsmöjligheter än männen och använder kvinnorna som en elastisk arbetskraftsreserv, som kan lockas till arbete när det passar och vars arbetslöshet kan stoppas undan i hemmen. Kapitalismens kris har medfört en kraftig tillväxt av statsmaskineriet både lokalt och centralt (dvs. kommuner och stat). Eftersom många verksamheter inom staten är traditionella kvinnouppgifter - att vårda, att hålla ordning på och skriva rent papper åt och på annat sätt tjäna män - har statens ökade roll medfört en ökning av kvinnornas förvärvsarbete. Vi kan se något som ser ut som en paradox: stagnation i ekonomin, ökad arbetslöshet, minskad sysselsättning bland männen men fler kvinnor i arbete. var i genomsnitt 17 96 fler kvinnor i arbete än . är dock kvinnornas förvärvsintensitet mycket lägre än männens. 1974 befann sig av den vuxna manliga befolkningen i arbetskraften mot bara 57 96 av kvinnorna. Såväl den öppna som den dolda arbetslösheten är störst bland kvinnorna. Värst drabbar arbetslösheten de unga kvinnorna. Över 7 96 av de unga kvinnorna är arbetslösa. Ökningen av kvinnornas förvärvsarbete faller främst på antalet deltidsarbetande. Mellan de båda nämnda fyraårsperioderna ökade antalet deltidsarbetande kvinnor med 29 96. Nära 94 96 av de deltidsarbetande är kvinnor. Deltidsarbetet är gynnsamt för arbetsköparna. Den som arbetar under vissa timantal mister vissa sociala rättigheter, vilket betyder minskade kostnader för arbetsköparna. De deltidsanställda har i genomsnitt lägre timlön än de heltidsanställda och har lägre facklig oraniseringsgrad. Deltidsarbetande kan hållas i intensivare arbete. Ökningen av antalet deltidsarbetsplatser har i första hand ägt rum som svar på arbetsköparnas strävan att få deltidsarbetande. Andra faktorer som bidragit är de förhärskande könsrollerna och barnpassningsbekymmer. Fler kvinnor förvärvsarbetar, men det särskilda kvinnoförtrycket i arbetslivet har inte upphört. Kvinnorna återfinns i ett begränsat antal yrken och yrkesområden. Det är de vanliga förlängningarna av hushållsarbetet som dominerar bland kvinnoyrkena. Kvinnor förekommer i högre befattningar. Deras befordringsmöjligheter är sämre än männens, vilket SOU 1975:43 visat gälla även inom den statliga förvaltningen. stämmer maximen att kvinnokön ger lägre lön. 1972 var den genomsnittliga manliga årslönen . - den genomsnittliga årslönen för kvinnor . Löneskillnaderna är mindre inom ett och samma yrke, men dessa totalsiffror avslöjar könssegregeringen på arbetsmarknaden. Många av det ekonomiska kvinnoförtryckets yttringar är uppgifter för kvinnornas fackliga och politiska kamp på sina arbetsplatser, genom fackföreningar och i andra former. Ett tungt ansvar vilar där på de fackliga kan emellertid fatta beslut som stimulerar och underlättar denna kamp. Ett grundläggande krav för att kvinnor i högre grad skall kunna förvärvsarbeta är självfallet att det sker en tillväxt av antalet arbetstillfällen. I den sysselsättningspolitiska motion vi lämnat till innevarande riksdag visas efter vilka linjer detta bör ske. Ett annat grundläggande krav är en kraftig utbyggnad av den samhälleliga barnomsorgen. Målet - en bra och gratis daghemsplats åt varje barn - bör vara möjligt att nå . För att bidra till att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden krävs bl. a. att ali yrkesorienterande och platsanvisande personal hos AMS och länsarbetsnämnderna ges utbildning i kvinnoförtryckets orsaker och natur och hur de skall kunna bidra till minskad könssegregering på arbetsmarknaden. De bör också ha instruktioner som ger deras arbete en sådan inriktning. Arbetsköparna å sin sida bör åläggas att anta anvisad arbetskraft. Könsriktad platsannonsering, som syftar till att befästa den könsuppdelade arbetsmarknaden, bör förbjudas. bör avkräva regeringen förslag om åtgärder, så att staten som arbetsgivare kan gå i spetsen för att bryta det ekonomiska kvinnoförtrycket. Detta kan ske genom att en lag utarbetas om förbud mot kvinnodiskriminering vid tjänstetillsättning och befordran. Diskriminering av kvinnorna skall härvid betraktas som ett gravt tjänstefel. bör också hemställa hos regeringen att denna ger anvisningar att öka lönerna i de kvinnoyrken som finns i det statliga tjänsteområdet. kan ge sin egen lönedelegation i uppdrag att inom sitt område verka för samma sak. Staten kan här åstadkomma en gynnsam löneledande effekt för kvinnolöner över huvud taget. Kortare arbetstid, 6 timmars arbetsdag för alla, bör genomföras på sätt som vi förordar i annan motion till årets riksdag. En arbetstidsförkortning kan ge flera jobb men framför allt en längre daglig fritid för umgänge, fritidsliv, föreningsliv och förkovran. 20 timmars minimiarbetsvecka - som föreslås i motion 1975/76:252 är en viktig reform för att minska arbetsköparnas extra förtjänst på att anställa (och ge sämre sociala rättigheter åt) arbetskraft för arbete mindre än . Trots att kvinnan i arbetslivet möts av arbetsköpare som utnyttjar kvinnodiskrimineringen mot henne är kvinnans rätt till arbete en nödvändig förutsättning för hennes frigörelse. Kvinnor bör därför stimuleras till förvärvsarbete. Allteftersom kvinnans rätt till arbete bättre kan förverkligas måste allt som binder henne i hemmet och därmed gör henne socialt och ekonomiskt beroende av mannen minskas. Då måste även varje stimulans till att hon skall förbli vid spisen avskaffas, såsom äktamakeavdrag etc. Tanken om ett särskilt vårdnadsbidrag måste av denna anledning tillbakavisas. Riktlinjer för att bryta familjers och individers isolering Falska kvinnobilder och kvinnans svaga ställning i arbetslivet går igen i familjeliv och privatliv. De rådande könsfÖrdomarna och det borgerliga samhällets ökade stress och press på människorna har gjort familjen till en tillflyktsort från vardagen, varigenom människor ofta isoleras från andra utom sin familj, och till en boning för ett vardagligt kvinnoförtryck. Kvinnan får bära huvudansvaret för att familjen skall fylla sin roll som en lugn och ordnad tillflyktsort och hon får göra huvuddelen av hushållsgöromålen. Yrkesarbetande kvinnor tvingas ofta att bli dubbelarbetande. Många av de mycket sammansatta frågor som här spelar in låter sig inte påverkas av lagstiftning eller andra riksdagsbeslut. En allmän lag mot könsdiskriminering, som föreslagits , skulle därför vara verkningslös. Man lagstiftar t. ex. inte bort ingrodda myter, en av samhällets funktionssätt präglad mansroll, fylld av hävdelsebegär och karriärism, som leder till översitteri och förakt mot kvinnorna. Detta är ideologiska kampoch fostringsfrågor. De åtgärder vi förespråkat i det föregående är stöd i denna kamp. Dessa åtgärder bör kompletteras med en översyn av gällande lagstiftning så att ensamboende och alla former av samboende likställs. Det bör påpekas att detta innebär att kostnaderna för barn blir samhälleliga. Denna översyn av lagstiftningen är inte nog. Den måste förenas med en bostadspolitik som leder till att det skapas lägenheter som lämpar sig för skiftande samlevnadsformer, att det skapas gemensamhetslokaler i varje bostadsområde och ordentliga lekutrymmen för barnen både ute och inne. Den måste också förenas med en kulturpolitik som går ut på att skapa aktivitet i bostadsområdena som ger människorna möjlighet till en meningsfull och rik samvaro. Genom en kombination av sådana åtgärder kan familjeisoleringen och många ensamståendes påtvingade ensamhet brytas upp. Mellanmänskliga relationer behöver då inte längre vila på makt, beroende och tvång av yttre omständigheter. de kommer i stället att baseras på likställdhet och ömsesidig respekt. För att ett sådant program för att bryta familjers och individers isolering skall kunna förverkligas krävs en omfattande genomgång av existerande lagar, normer osv. Den redan verksamma jämställdhetsdelegationen bör ges i uppdrag att genomföra en sådan granskning för att regeringen sedan skall förelägga ett förslag om nödvändiga åtgärder: lagar, förordningar, anslag. Program i 20 punkter för kamp mot kvinnodiskriminering Som vi redan i det föregående påpekat kan inte varje sida av kvinnoförtrycket avskaffas genom riksdagsbeslut. Vare sig det handlar om ideologisk kamp mot kvinnoförakt eller lönekamp mot låga kvinnolöner måste kampen föras ute i det dagliga livet. Diskrimineringen av kvinnor i föreningar och partier måste bekämpas inom berörda organisationer. kan vara stöd i kampen. De krav som rests i denna motion skall ses mot denna bakgrund. De kan sammanfattas i följande 20 punkter: Förbud i den kommande massmediegrundlagen mot spridning av kvinnodiskriminerande uppfattningar. Särskild lag som förbjuder spridning av kvinnodiskriminerande text och bild i pornografiska alster. Särskild lagstiftning mot kvinnodiskriminering i reklam. Revidering av radioavtalet, så att förpliktas motverka diskriminerande kvinnosyn. som kvinnors situation och insatser beaktas på ett tillbörligt sätt inom varje ämnesområde införs ett särskilt ämne om kvinnans ställning och kvinnofrågans utveckling i och gymnasieskolans läroplaner. Kvinnofrågan görs till ett särskilt högskoleämne. Fortbildnings- och extrakurser i kvinnofrågan ordnas för redan utexaminerade lärare, främst i samhällsvetenskapliga ämnen. Yrkesvägledningen i skolorna ges målsättningen att bryta könssegregering i linjeval och på arbetsmarknad. Yrkesvägledare ges härför avsedd utbildning. En sysselsättningspolitik bedrivs för att trygga rätten till ett meningsfullt arbete. Bra och gratis daghemsplats åt alla barn. All yrkesorienterande och platsanvisande personal hos AMS (och länsarbetsnämnderna) ges utbildning i kvinnofrågan. Instruktioner som syftar till att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden utarbetas för arbetsförmedlingarna. Arbetsköpare åläggs att anta av AMS eller länsarbetsnämnd (arbetsförmedling) anvisad arbetskraft. Könsriktad platsannonsering förbjuds i lag. Kvinnodiskriminering vid tjänstetillsättning förbjuds och skall betraktas som grovt tjänstefel. och lönedelegation ges i uppdrag att verka för höjda löner i kvinnoyrken som ligger under deras kompetens. 6 timmars arbetsdag införes, med 7 timmars arbetsdag från 1/1 1977 som första steg. Alla regler som förhindrar kvinnorna från eller stimulerar dem att inte ta förvärvsarbete avskaffas. Ett program för att bryta familjers och individers isolering utarbetas i enlighet med ovan angivna riktlinjer. Yrkandena avseende punkterna 1-8 och 20 upptages särskilt i motionerna nr 2150-2154. Yrkanden med innebörd som uttrycks i punkterna 9, 10, 17 och 18 föreläggs i särskilda motioner. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till åtgärder för att förverkliga det tjugopunktsprogram för kamp mot kvinoodiskriminering som redovisas i denna motion, innebärande såvitt här är i fråga 1. att all yrkesorienterande och platsanvisande personal hos AMS (och länsarbetsnämnderna) ges utbildning i kvinnofrågan, 2. att instruktioner som syftar till att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden utarbetas för arbetsförmedlingarna, 3. att arbetsköpare åläggs att anta av AMS eller länsarbetsnämnd (arbetsförmedling) anvisad arbetskraft, 4. att könsriktad platsannonsering förbjuds i lag, 5. att kvinnodiskriminering vid tjänstetillsättning förbjuds och skall betraktas som grovt tjänstefel, 6. att och lönedelegation bör verka för höjda löner i kvinnoyrken som ligger under deras kompetens, 7. att alla regler som förhindrar kvinnorna från eller stimulerar dem att inte ta förvärvsarbete avskaffas. (vpk) (vpk) (vpk) i JORN (vpk) i (vpk) i (vpk) INGA (vpk)