bet · G001KrU18 · 1976-12-31 00:00:00 — med anledning avmotioner i vissa byggnadsvårdsfrågor I detta betänkande behandlar utskottet följandemotioner, vilkas behandling på förslag av kultumtskottet i betänkandet1975/76:42 uppskjutits till 1976/, nämligen 1975/76:1380 av herrar () och () vari hemställs att hos regeringen begär att bygglagutredningenges direktiv att utreda frågan om ett särskilt ochvård av kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer och framläggaförslag i så god tid att proposition kan föreläggas riksdag, 1975/76:2015 av m. fl. (m) vari, såvittnu är i fråga, under hänvisning till vad som anförts under avsnittet"Kultur" i motionen 1975/76:1979 hemställs att hosregeringen anhåller om uppdrag åt att inventera ochprioritera behovet av insatser inom byggnadsvården för en tioårsperiod och attregeringen förelägger en plan för anslagstilldelningen i enlighet medvad som anförts i motionen 1975/76:1979. 1 motionen 1975/76:1380erinrarmotionäremaomden vid1971 årsriksdag väckta motionen 832 om utredning av frågan om enskyddslagstiftning avseende kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser ochmiljöer. beslut med anledning av denna motion föranledde att den dåarbetande bygglagutredningens uppdrag vidgades till att omfatta skydd förkulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer. 1 detta arbete skulleutredningen samråda med musei- och utställningssakkunniga i syfte atterhålla sak-underiag för sina bedömningar. har numera ibetänkandet (SOU 1974:21) Markanvändning och byggande redovisat principer förlagstiftning avsedda att tjäna som underiag för fortsatt utredningsarbete. Dettorde dock enligt motionärema komma att dröja avsevärd tid innan ett effektivtlagskydd för de kulturhistoriskt värdefulla bebyggelserna och miljöerna kanföreligga. Imotionen redovisas vissa åtgärder som vidtagits till skydd förbl. a. kulturhistoriskt intressant bebyggelse. Motionärema betecknaremellertid de vidtagna åtgärderna som provisorier med starkabegränsningar i tillämpningen och styrda av andra motiv än de kulturhistoriska.De kulturhistoriska initiativen har - säger motionärema vidare - 1 1976/77. KrU 1976/77:18 2 tillsina väsentliga delar lagts i händerna på kommunerna, medan staten endast gesen översiktlig roll. I och för sig kan många skäl tala för detta omtillräckliga medel ställs till förfogande. En till synes bred satsning kan lättkrympa ihop till ett fåtal objekt, på vilka staten är beredd att satsabetydande belopp. Verkligheten kommer då i princip att motsvara gmnd-synen iden franska bevarandelagstiftningen, "". Medanman väntar på en ny bygglagstiftning utarbetas planer och beskrivningar föratt tillgodose kulturhistoriska krav. Detta planeringsarbete får av sakskäl enotvetydig likhet med bevarandeplanema i och andra länder med likartadlagstiftning. Denna utveckling understryker ytterligare behovet av en merarenodlad lagstiftning till skydd för och uppmstning av kulturhistorisktvärdefulla bebyggelser och miljöer i likhet med . Motionäremafinner det naturiigt att planfrågan när det gäller kulturhistoriskt särskiltvärdefulla bebyggelser och miljöer fåren särskild och delvis annan behandlingän när det gäller planläggning av jungfmlig mark. Det förefaller motionärernasom om denna synpunkt inte utretts tillräckligt. befriades från sittuppdrag. Utredningens betänkande Markanvändning och byggande och deremissyttranden som avgivits över betänkandet bearbetas inombostadsdepartementet (prop. 1974:150 s. 387-391). Enligt 1976 årsbudgetproposition (bil. 14 s. 6) avses en departementspromemoria med förslagtill ny lagstiftning på väsentliga områden bli utarbetad för att, efter enomfattande remissbehandling, utgöra underiag för en proposition till . Bygglagutredningenhar beträffande underhåll av kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser inyssnämnda betänkande (s. 212-217) föreslagit bl. a. att det skall bli möjligtatt i plan föreskriva byggnadslovsplikt för åtgärder som är hänföriiga tillunderhåll. Också materiella föreskrifter om dessa åtgärder bör kunna ges. Förfördyringar till följd av sådana mér långtgående underhållsföreskrifter börfastighetsägaren i vissa fall kunna få ersättning från det allmänna. Lagen(1960:690) om byggnadsminnen skall fortfarande gälla. Större sammanhängandebebyggelsemiljöer bör enligt utredningen (s. 318) kunna skyddas genom att deanges särskilt i kommunplan och att det därvid eller i kommundelsplan meddelaserforderiiga bestämmelser angående områdets utformning. För de här nämndaområdena bör (s. 340) först och främst ges riktlinjer till gmnd för prövning avuppkommande frågor om rivning, nybyggnad och ombyggnad. Vidare kanbyggnadslovsplikten behöva vidgas så att den innefattar också t. ex. yttreunderhåll. Exempel på föreskrifter med angivet syfte återges i betänkandet. 1sammanställningen av remissyttrandena (SOU 1975:17) har bl. (s. 246-247)redovisats i allt väsentligt positiva synpunkter på förslaget om KrU 1976/77:18 3 m. fl. förordar (s. 364-365) en vidgning avbyggnadsminneslagens tillämpningsområde. framhåller (s.112-113) att såväl det föreslagna plansystemet som regleringen av rivning ochunderhåll bör kunna bli av stor betydelse för kulturminnesvården. Även ettstort antal andra remissinstansers i allt väsentligt positiva synpunkterredovisas i anslutning härtill. Denfranska bevarandelagstiftningen () musei- och utställningssakkunniga harlämnat följande redovisning för den i motionen åberopade franskabevarandelagstiftningen (se betänkandet Markanvändning och byggande, s. 565). Den franska skyddslagstiftningen gällandemiljömässigt intressanta områden bmkar benämnas "" och ärfrån 1962. Genom denna lagstiftning kan ett område med historiskt och estetisktvärdefull bebyggelse förklaras som skyddat område. Vilka områden som skallskyddas bestäms av regeringen genom ett särskilt tillsatt utskott. Även vederbörandekommunala myndighets deltagande i beslutet erfordras som regel. Förde avgränsade och fastställda skyddsområdena skall en plan för bevarande ochrestaurering upprättas. För planens upprättande utses en särskild arkitekt.Planen fömtsättes vara upprättad från beslutet om avsättning avområdet. Denna plan träder i stället för bestående stads- eller byggnadsplaner,som samtliga upphäves. Planen föreskriver hur mark och byggnader skall bevarasoch användas . Kostnadema för planen betalas av staten. Saneringenomhänderhas av särskilt inrättade bolag, ägda gemensamt av staten, kommunen ochde enskilda fastighetsägarna. Om en ägare till en byggnad icke önskar anslutasig till bolaget kan detta expropiera byggnaden, med rätt för ägaren attåterförvärva sin tidigare egendom efter restaureringen. Förfinansieringen av restaureringen utgår statliga och kommunala bidrag och lån.Upp till 80 procent av kostnadema betalas av allmänna medel. För finansieringenhar inrättats en särskild statlig fond. Ur denna utlånade medel får återbetalasi takt med inflytande hyresinkomster. Omkringett hundratal områden har sedan lagens tillkomst förklarats för skyddadeområden. Somsynes innebär den franska lagstiftningen att statliga myndigheter har ett dominerandeinflytande över bevaringsarbetet. Detta är en logisk följd av den franskasamhällsordningen där allt stadsbyggande sker med stark statlig styrning. Avtradition kännetecknas svensk förvaltning av en välutvecklad kommunalsjälvstyrelse. Som framgår av bygglagutredningens förslag i detta betänkandeges kommunerna nu ett ytteriigare ökat ansvar för sin planering, medan statenfår som uppgift att som rådgivare och granskare vägleda kommunerna i derasplanarbete. En skyddslagstiftning för hela byggnadsmiljöer uppbyggd efterprincipema i är därför svårförenlig med det svenska kommunalaplanmonopolet. MUS65:s förslag bygger därför på att kommunen tar initiativ och ansvar för sinabevaringsområden. Genom byggnadsminneslagstiftningen ansvarar dock statenfortfarande för den kvalificerade monumentvården. 1W/A(/(WVJ /v7)/77, 13 saml. KrU1976/77:18 4 Remissyttrandenöver motionen 1975/76:1380 På anmodan av kultumtskottet har civilutskottetyttrat sig över motionen 1975/76:1380. Därefter har yttrande inhämtats frånriksantikvarieämbetet. Civilutskottei, vars yttrande i sin helhet bifogassom bilaga, har anfört bl. a. följande. mån motionens syfte är att påkalla ökade statliga ekonomiska ochadministrativa insatser för de kulturminnesvårdande uppgifterna utanförbostadssektorns ram anser sig civilutskottet böra helt överiämna denna frågatill kultumtskottets bedömande. Enligt vad civilutskottet förordat (CU 1975:7s. 30) kommer en redogörelse för erfarenheterna av stödet inom bostadssektomatt redovisas. Äråter syftet - enligt motionsyrkandet - att åstadkomma ett särskilt planinstitutkan motionen inte tillstyrkas. Det är enligt civilutskottets mening av stortvärde att planeringen även för kulturhistoriska bevarandeintressen fogas in iden övriga fysiska planeringen och i bestämmelserna om byggande. En annanordning skulle t. o. m. kunna motverka motionärernas allmänna syfte att främjaoch förankra dessa bevarandeintressen och möjligen även bidra till att skapaden inte önskade koncentrationen på ett fåtal objekt. Motionärerna synes inteha gjort några specifika bedömningar av bygglagutredningens förslag ochremissinstansernas synpunkter. Civilutskottetstryker dock under att det oavsett plansystem kvarstår en fråga om prioriteringav resurserna. Detta gäller inte endast direkta bevarandekostnader utan ocksåde statliga administrativa insatserna för inventeringar, bedömningar mot andraintressen, anvisningar och riktlinjer- något som delvis också berörts iutskottets betänkande CU 1975:22 (s. 47-48). Riksantikvarieämbetethar anfört följande. Isitt yttrande till den . 1974 om bygglagutredningensbetänkande "Markanvändning och byggande" (SOU 1974:21) anfördeämbetet bl. a. att ett vidgat samhällsansvar för vården av den kulturhistorisktvärdefulla bebyggelsen lämpligen borde ske inom ramen för den nyabyggnadslagstiftningen, men påpekade att även vid en sådan lösning det ärnödvändigt med en översyn av byggnadsminneslagen. Ämbetet ansåg, att det avutredningen presenterade lagförslaget, efter vissa justeringar ochkompletteringar, närmare preciserat i ämbetets yttrande skulle kunna läggastill gmnd för en ny lag om markanvändning och byggande som svarade motkulturminnesvårdens intressen och borde kunna ge ett väsentligt stöd åtbevarandesträvandena och komplettera kulturminnesvårdens speciallagstiftning.Enligt ämbetets rhening är det önskvärt att en ny bygglagstiftning, som bättreän den nuvarande beaktar bevarandeintressena, möjligt kommer tillstånd, medan ämbetet ställer sig tveksamt till motionärernas förslag att ettsärskilt och vård av kulturhistoriskt värdefullabebyggelser och miljöer skall inrättas. Om det skulle visa sig möjligt attetappvis genomföra den planerade nya bygglagstiftningen och därvid de delar avdenna som äger samband med bevarandeplaneringen KrU 1976/77:18 5 kundeges förtur skulle ämbetet givetvis hälsa detta med tillfredsställelse. Om denförväntade nya byggnadslagstiftningen mot förmodan inte på etttillfredsställande sätt kommer att tillgodose bevarandeintressena bör emellertidfrågan om en särskild skyddslagstiftning tas upp till prövning. Motionen1975/76:2015, yrkande 2 Tillstöd för detta motionsyrkande har anförts följande. Ipropositionen 1974:28 framhöll departementschefen att "bevarandet av denhistoriska kontinuiteten i den fysiska kulturmiljön måste tillmätas engmndläggande betydelse för den enskildes känsla av trygghet och förankring itillvaron". Om man menar allvar med sådana uttalanden, måste man ocksåvara beredd att ställa medel till förfogande för att uppnå det önskaderesultatet. Riksantikvarieämbetetdisponerar för egna direkta insatser och bidrag till byggnadsvård förnärvarande 2 milj. kr. Närmare hälften av anslaget åtgår till vård av fastafornlämningar och vissa andra ändamål. För ämbetets insatser inombyggnadsvården återstår alltså ca 1 milj. kr. och dämtöver de mindre belopp somställs till förfogande av de s. k. särskilda lotterimedlen. Gjorda beräkningarpekar på att den erforderiiga investeringsnivån för kulturhistorisk bebyggelseligger kring /år. Det synes oss angeläget att regeringenuppdrar åt ämbetet att genomföra en totalinventering och uppställa enprioriteringslista . bör ges en fullständigdokumentation för att kunna bedöma de framtida anslagens storiek i förhållande tillbehovet och i förhållande till andra angelägna ändamål. Med anledning av motionen 1975/76:1380 om bevarandeoch vård av kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer får utskotteterinra om att utskottet i betänkandet KrU 1971:26 uttalade att bedömningen avbe-varandefrågoma borde ingå som en viktig del i bebyggelseplaneringen. Utskottetförordade en utredning angående bevarandefrågorna och framhöll som lämpligt attdenna utredning inordnades i den översyn av lagstiftningen om den fysiskaplaneringen som då pågick inom bygglagutredningen. Utskottet framhöll också deekonomiska fömtsättningarnas avgörande betydelse när det gäller att bevaraäldre miljöer. Utan ett genomtänkt och i praktiken fungerandefinansieringssystem - skrev utskottet - riskerar varje lagstiftning medifrågavarande syfte att bli utan effekt. Somframgått av det föregående ledde utskottets rekommendationer vid till att bevarandefrågoma inordnades i arbetet på en nybygglagstiftning. Arbetet med denna lagstiftning pågår alltjämt. Med hänsynhärtill och mot bakgmnd av frågans tidigare behandling anser utskottet KrU 1976/77:18 6 inteatt det finns anledning för att nu begära en utredning om enskyddslagstiftning av den speciella typ som motionärerna haft i tankarna.Utskottet avstyrker därför motionen 1975/76:1380. vill utskottet ännuen gång framhålla att en effektiv byggnadsvård i den anda som kommit tilluttryck kulturpolitiska riksdagsbeslut fömtsätter både ett lämpligtutformat regelsystem och tillräckliga ekonomiska resurser. Vaddärnäst angår önskemålet i motionen 1975/76:2015 (yrkande 2) om uppdrag åtriksantikvarieämbetet att inventera och prioritera behovet av insatser inombyggnadsvården för en tioårsperiod och om framläggande för av en planför anslagstilldelningen får utskottet framhålla att det är förenat medbetydande svårigheter att göra en dylik inventering. Sedan motionen väcktesharemellertid särskilda sakkunniga tillkallats föratt utreda formerna förstödåtgärder för vård och bevarande av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse.När de sakkunnigas arbete, som gäller bl. a. ansvarsfördelningen mellanenskild ägare, kommun och stat, avslutas bör ett bättre underiag än nuföreligga för en bedömning av behovet av insatser inom byggnadsvården. Medhänsyn till det nu sagda avstyrker utskottet motionen 1975/76:2015, yrkande 2. Under åberopande av detanförda hemställer utskottet 1. att avslår motionen 1975/76:1380, 2. att avslår motionen 1975/76:2015, yrkande2. Näiyarandevid ärendets slutbehandling: herrar i (s), (),i Agnas (m), (), i Ulfsbyn (c), (), fruFraenkel (fp), fm i (s), herrar (). (),fm Diesen (m), (), (), herrar () ochRichardson (fp). KrU 1976/77:18 7 1975/76:4 y övermotion om en skyddslagstiftning för bevarande och vård av kulturhistorisktvärdefulla bebyggelser och miljöer har beslutat inhämta yttrande fråncivilutskottet över motionen 1975/76:1380(m). hos regeringen begär att bygglagutredningen ges direktiv att utredafrågan om ett särskilt och vård av kulturhistorisktvärdefulla bebyggefser och miljöer och framlägga förslag i så god tid attproposition kan föreläggas riksdag. Vissatidigare förslag m. m. Den tillsatta bygglagutredningen redovisari sitt principbetänkande (SOU 1974:21) Markanvändning och byggandeutgångspunkter för en ny lagstiftning, avsedd att ersätta den nuvarandebyggnadslagen (1947:385). Efter beslut (mot. 1971:832, KrU 1971:26)hade utredningen getts som tilläggsuppdrag att överväga synpunkter påskydd för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer. 1 enlighet meddirektiven samrådde utredningen i denna del med musei- ochutställningssakkunniga. De sakkunniga fick information om det plansystemutredningen övervägde och lämnade till utredningen en rapport med redovisningav vilka bevaringsbehov som gör sig gällande från kulturhistorisk synpunkt ochen bedömning av hur dessa kan tillgodoses inom ramen för det tilltänktasystemet. Rapporten har fogats till utredningens nämnda betänkande. Utredningenhar fört fram överväganden angående skydd för kulturhistoriskt värdefullbebyggelse, överväganden som ansluter till vad som framförts årsmusei- och utställningssakkunniga. En sammanställning (SOU 1975:17) avremissyttrandena över betänkandet har publicerats. Bygglagutredningenbefriades från sitt uppdrag. Betänkandet och remissyttrandena bearbetasinom (prop. 1974:150 s. 387-391). Enligt vad som anförts i1976 års budgetproposition (bil. 14 s, 6) avses en departementspromemoria medförslag till ny lagstiftning på väsentliga områden föreligga ochbli föremål för en omfattande remissbehandling, varefter proposition bör kunnaföreläggas , Utredningens förslag beträffandeunderhåll av kulturhistoriskt värdefulla KrU 1976/77:18 8 bebyggelser(s. 212-217) innebär bl. a. att det skall bli möjligt att i plan föreskrivabyggnadslovsplikt för åtgärder som är hänföriiga till underhåll. Ocksåmateriella föreskrifter om dessa åtgärder bör kunna ges. För fördyringar tillföljd av sådana mer långtgående underhållsföreskrifter bör fastighetsägaren ivissa fall kunna få ersättning från det allmänna. Lagen (1960:690) ombyggnadsminnen skall fortfarande gälla. Större sammanhängandebebyggelsemiljöer bör enligt utredningen (s. 318) kunna skyddas genom att deanges särskilt i kommunplan och att det därvid eller i kommundelsplan meddelaserforderiiga bestämmelser angående områdets utformning. För de här nämndaområdena bör (s. 340) först och främst ges riktlinjer till grund för prövningav uppkommande frågor om rivning, nybyggnad och ombyggnad. Vidare kanbyggnadslovsplikten behöva vidgas så att den innefattar också t. ex. yttreunderhåll. Exempel på föreskrifter med angivet syfte återges i betänkandet. Isammanställningen av remissyttrandena (SOU 1975:17) har bl. (s. 246-247)redovisats i allt väsentligt positiva synpunkter på förslaget ombevaringsansvisningari kommunplan. m. fl. förordar (s.364-365) en vidgning av byggnadsminneslagens tillämpningsområde.Riksantikvarieämbetet framhåller (s. 112-113) att såväl det föreslagna plansystemetsom regleringen av rivning och underhåll bör kunna bli av stor betydelse för kulturminnesvården.Även ett stort antal andra remissinstansers i allt väsentligt positivasynpunkter redovisas i anslutning härtill. Inombostadsdepartementets ansvarsområde har, med utgångspunkt från förslag isaneringskommitténs betänkande (SOU 1973:27) Sanering 111 öppnats nyastödformer vid upprustning av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse.Sålunda tillstyrker civilutskottet (CU 1975/76:22) förslag i bilaga 14 tillbudgetpropositionen 1976 att beslut om höjt låneunderlag för ändamålet fårmeddelas intill belopp av 15 milj. kr. under vart och ett av åren 1976 och1977, att beslut om tilläggslån får meddelas intill 20 milj. kr. för vart ochett av de nämnda åren och att den sistnämnda ramen får överskridas om detbehövs av sysselsättningsskäl. 1 det nämnda betänkandet lämnas också vissaytteriigare uppgifter om verksamheten och dess omfattning. Motionen tar sikte på utredning om ett och vård av kulturhistoriskt värdefulla bebyggelseroch miljöer. Som huvudsaklig gmnd för yrkandet anges att det faller signaturiigt att planfrågan i dessa fall ges en särskild och delvis annanbehandling och att det förefaller som om denna synpunkt inte tillräckligtutretts. Alternativet skulle vara en skyddslagstiftning av fransk typ(redovisad av saneringskommittén i SOU 1973:27, s. 43-49, och kommenterad av1965 års musei- och utställnings-sakkunniga i SOU 1974:21, s. 565-566) - enlagstiftning där statliga myn- KrU1976/77:18 9 digheterhar ett dominerande inflytande över bevaringsarbetet. Motionärerna anför dockatt en planlagstiftning, som såväl enligt gällande rätt som enligtbygglagutredningens förslag, lägger initiativen hos kommunerna kan ha mångaskäl för sig - förutsatt dock att på det här aktuella området erforderiigamedel ställs till förfogande. mån motionens syfte är att påkalla ökade statliga ekonomiska ochadministrativa insatser för de kulturminnesvårdande uppgifterna utanförbostadssektorns ram anser sig civilutskottet böra helt överiämna denna frågatill kulturutskottets bedömande. Enligt vad civilutskottet förordat (CU 1975:7s. 30) kommer en redogörelse för erfarenheterna av stödet inom bostadssektornatt redovisas. Äråter syftet - enligt motionsyrkandet - att åstadkomma ett särskilt planinstitutkan motionen inte tillstyrkas. Det är enligt civilutskottets mening av stortvärde att planeringen även för kulturhistoriska bevarandeintressen fogas in iden övriga fysiska planeringen och i bestämmelserna om byggande. En annanordning skulle t. o. m. kunna motverka motionärernas allmänna syfte att främjaoch förankra dessa bevarandeintressen och möjligen även bidra till att skapaden inte önskade koncentrationen på ett fåtal objekt. Motionärerna synes inteha gjort några specifika bedömningar av bygglagutredningens förslag ochremissinstansernas synpunkter. Civilutskottetstryker dock under att det oavsett plansystem kvarstår en fråga om prioriteringav resurserna. Detta gäller inte endast direkta bevarandekostnader utan ocksåde statliga administrativa insatserna för inventeringar, bedömningar mot andraintressen, anvisningar och riktlinjer- något som delvis också berörts iutskottets betänkande CU 1975:22 (s. 478). Närvarande:herrar i (s), (), Akerfeldt (c), (fp), Jadestig (s), (). Häll (s), iStockholm (c), (vpk), (), (), herrarDanell (m), i (s), i (s) och fruAndersson i (c). avherrar () och () som anför-Motionärernas beskrivning av deolika åtgärder som vidtagits i syfte att bevarakulturhistoriskt värdefull bebyggelse visar på en tvek- KrU 1976/77:18 10 samhetsom i sin tur riskerar att omintetgöra stora värden. Någon genomgripandereform där både ekonomiska och planmässiga aspekter beaktats har integenomförts. Med hänsyn till bl. a. bygglagutredningens arbete ochremissbehandlingen av detta står det dock klart att mycket nu kan göras utanytteriigare tidskrävande utredningsarbete. För att kunna ta till vara omistligamiljöer som annars riskerar att definitivt gå till spillo är det angeläget attfrågan om bevarande av kulturhistorisk bebyggelse får sin lösning.