bet · G001LU27 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om ökat besittningsskydd för arrenda-torer m. m. 1 motionen 1976/77:667av m, fi, (vpk)yrkas all hos regeringen begär följande åtgärder för att förbättraarrendatorernas ställning 1, utredningrörande formerna för en samhällelig kontrollerad prisbildning på arrenden i syfte att motverka rådande tendenser till orimliga prissteg ringar, 2, förslag till lagändring med syfte att garanteraarrendalorns räll lill sådan värdeökning som uppkommer pä grund av arrendalornsegna satsningar, 3, ulredning och förslag till allmänt stärkande av arrendetagaresbesittningsskydd. I motionen 1976/77:975 av m, fi, (vpk)yrkas att hos regeringen hemställer om förslag till en lagstiftningsom ger rätt för arrendalorer att förvärva jordbruksfastighet efter 20 årsarrendeinnehav. Utskottet har vid besök i läninhämtat synpunkter på de föreliggande förslagen från företrädare förlantbruksnämnden i länet. Enligt arrendereform rådde ett direki besittningsskyddpä s. k. sociala arrenden. Reglerna gällde bara för mindre gårdar och underförutsättning att ägaren tillhörde vissa kategorier a v jordägare. Dennareglering ansågs emellertid inle tillräcklig, och i samband med jordabalkenstillkomst underkastades hithörande beslämmelser betydande ändringar. Utgångspunktenvar därvid att besitlningsskyddsreglerna inte såsom tidigare borde anknytastill vissa arealgränser eller jordägarkategorier. En allmän målsättning förreformen var vidare, alt reglerna om besittningsskydd skulle syfta lill altskapa trygghet för arrendatorn till hem och näring och att således rätt lillförlängning av avtalet i första hand borde föreligga, när arrendet omfaltarboslad för arrendatorn. Enliglde nya arrendereglerna i 9 kap, jordabalken (JB), som trädde i kraft den 1januari 1972, har arrendatorn ett direki besittningsskydd vid delsjordbruksarrenden, som omfattar bostad för arrendatorn (s, k. gårdsarrenden),dels övriga jordbruksarrenden (s. k. sidoarrenden) under förutsällning att IRiksdagen 1976/77. LU 1976/77:27 2 arrendetidenöverstiger , Belräffande arrendetidens längd gäller i fråga om gärdsarrendenen minimitid av fem är, såvida inle jordägaren är kommun, i vilket fallminimitiden är (9:2 JB), Reglerna är i princip tvingande. godkänner del kan dock arrendatorn i avtalet avslå fränbesittningsskyddet. gällande ordningen innebär, när kommunen är markägare, all kommunen kanulan att behöva söka dispens hos arrendenämnden upplåta gärdsarrende utan attvara underkastad den femåriga minimitid som gäller för andra - inklusive staten-som upplåter jord för jordbruksarrende. Även om kommunen upplåter arrendeunder än har, såsom framgår av del ovan anförda,arrendatornlikväl besittningsskydd under förutsättning att det är fråga om ettgårdsarrende. Att- kommunen i sistnämnda fall medgivits rätt till kortarearrendeupplåtelser än övriga markägare har motiverats med att kommuner kanbehöva få lill stånd en prövning av besittningsskyddsfrågan med relativt kortamellanrum. Besittningsskyddetär så utformat alt arrendatorn, om arrendeavtalet sägs upp till arrendetidensutgång, har rätt att i princip få avtalet förlängt, I en tvist om förlängningav arrendeavtalet skall arrendalorns intresse av förlängt arrende vägas motjordägarens intresse all få disponera över arrendestället på annat sätt.Avvägningen skall ske med tillämpning av de besittningsskyddsbrytande grundersom anges i 9 kap. 8 i; första stycket JB, 1 sex punkter räknas de grunder uppvilka ger jordägaren rätt alt ta tillbaka arrendet. För att undvikarättsosäkerhet innehåller lagen en uttömmande uppräkning av alla desituationer, där besittningsskyddet kan komma att brytas. Någon allmänt hållengeneralklausul som medger att besittningsskyddet kan få brytas även i andrafall har - i motsats lill vad som gäller vid hyra enligl 12 kap, 46 ij förstastycket 10. JB - inte upptagils i förevarande paragraf Detta har skett främslmed tanke på jordbruksarrendators iryggheisiniresse. De situationer sombeskrivs i de ovannämnda sex punkterna och som kan leda lill all arrendeavtaletinte förlängs är följande, Arrenderättenär förverkad eller avtalet kan uppsägas därför all ställd säkerhet försämrats, 2, Arrendatorn har i annat fall åsidosatt sinaförpliktelser i sådan mån att avtalet skäligen inte bör förlängas. 3, Jordägaren själv eller nära anhörig till honom skallbruka arrendestället. Det krävs dock att jordägaren gör sannolikt att sådantöverlagande kommer all ske. Blotta påståendet därom är inte tillräckligt. Någonprövning av del lämpliga i att brukningen överläs av jordägaren eller hansanhöriga skall inte ske. Jordägarengör sannolikt, att arrendestället behövs för en mer ända målsenlig indelning i brukningsenheter, I viss utsträckning finns möjlighel alt ta hänsyn även till arrendalorns intresse, Föriängning skall sålunda ske, om det av särskilda skäl är obilligi mot arrendatorn alt arrendeförhållandet upphör. LU 1976/77:27 3 5, Jordägaren gör sannolikt, att arrendestället skallanvändas i enlighet med fastställd stadsplan eller byggnadsplan, 6, Jordägaren i annat fall gör sannolikt, altarrendestället skall användas för annat ändamål än jordbruk. Det krävs dockytterligare all det inte skall vara obilligt mot arrrendalorn attarrendeförhållandet upphör. Enligt JB måste jordägaren säga upp avtalet inlebara när han vill att avtalet skall upphöra utan även när han endasl önskar fålill slånd en ändring av arrendevillkoren. Vill arrendatorn all arrendet skallförlängas men att villkoren skall ändras, måste han också säga upp avtalet. Avsärskild betydelse, när det gäller ändring av arrendevillkoren, är frågan omarrendeavgiftens storiek. Enligt 9 kap, 9 ij JB skall arrendeavgiften vidoenighet mellan parterna fastställas till skäligt belopp; den arrendeavgiftjordägaren fordrar skall därvid godtas om den inte är oskälig. Vid dennabedömning har arrendenämnden enligt förarbetena alt utgå frän rådandemarknadsförhållanden. har alltså att söka ledning av vad somgäller vid jämförliga arrenden eller, om en sådan jämförelse inle är möjlig,söka bilda sig en uppfattning om vad arrendalorer i allinänhet kan antas varaberedda att betala. Bestämmelsernai 9 kap, 9 ij JB undergick är 1973 viss redaktionell jämkning, Syftei medjämkningen,som hadesin motsvarighet när det gällde reglerna om prövning av hyrai 12 kap. 48 ij JB, angavs vara att undanröja risken för missförstånd altbestämmelserna skulle ge jordägaren räll att vid förlängning ensidigt bestämmaavgiften för den fortsalla arrendeperioden, Både jordägaren och arrendatorn har ett ansvar förarrendeställets skick, Lagen fördelar delta ansvar mellan parterna på följandesätt, Arrendatorn är enligt 9 kap, 15 ij JB skyldig alt värda och underhällaarrendestället. Försämras detla genom att arrendatorn eftersätter sinaåligganden har jordägaren rätt lill ersättning vid avräkning. Vid fall avvanvärd förverkas arrenderätten. Bestämmelsen i JB om underhållsskyldigheteninnebär viss ökad skyldighet för arrendedatorn i jämförelse med vad som tidigaregällde vid sociala arrenden, då arrendatorn endast svarade för mindre reparationer, IJB uppställs inte något krav på att arrendestället skall vara i något visstskick vid tillträdet. Inte heller åläggs någon av parterna all förbättraarrendestället. Omfattar arrendet boslad åligger del dock jordägaren enligt 9kap. 17 ij JB att vid tillträdet avlämna bostaden i det skick som föreskrivs ihälsovårdsstadgan. Byggnadsskyldighetenlägger lagen i princip på jordägaren. LU 1976/77:27 4 såledessvara för de ny- och ombyggnader, som även vid en av arrendatorn omsorgsfulltfullgjord underhällsskyldighet ofrånkomligen måste ulföras. Enligt 9 kap, 18 i;J B inträder jordägarens byggnadsskyldighet nären byggnad eller anläggning utanarrendalorns vållande skadats eller förslitits i sådan grad all anläggningenföralt tjäna sitt ändamål måste byggas om ellerersällas med en ny. Närenbyggnad eller anläggning nått detta stadium förs den alltså av lagen Över från arrendalornstill jordägarens ansvarsområde. Fullgör inle jordägaren inom skälig tid efteranmaning sin byggnadsskyldighet får arrendatorn utföra arbetet på hansbekostnad. Bestämmelserna om jordägarens byggnadsskyldighet gäller inle ifråga om hägnad eller annan anläggning av sådan art att dess fullständigaiständsäliande faller inom arrendalorns underhällsskyldighet. Inte hellergäller bestämmelserna beträffande byggnad eller anläggning som enligtarrendeavtalet är undantagen frän underhållsskyldigheten. Denbristsituation som under senare är har rätt, när det gäller lämpliga arrenden,har i kombination med gällande avtalsfrihet på området lett lill att det ansvarför nödvändiga investeringar som enligl ovan åvilar jordägaren i realiteten harkommit att alltmera skjutas över på arrendatorn. Avintresse i delta sammanhang är också del i 9 kap. 31 ij JB intagna förbudet förarrendalor all överlåta arrenderätten ulan jordägarens samtycke. Från förbudethar villkoral undantag medgivils vid vissa långtidsarrenden.Kvalifikationstiden var ursprungligen minst tjugoår men är minst tio år.Undantaget är sä utformat alt arrendalor som innehar arrende med en arrendelidav minst tio är äger - om annat ej avtalats - överlåta arrenderätten till annanmed vilken jordägaren skäligen kan nöjas, Arrendatorn skall dock först hembjudaarrendet till jordägaren med skyldighet för denne alt utge skälig ersättningför arrenderättens värde, I JB finns ingen motsvarighet lill den förköpsrättsom förelåg enligl nyltjanderättslagen. Denna förköpsräii innebar en rätt förarrendalor, som enligt lagen var berättigad lill nytt arrende, att vidförsäljning av fastighet, som sammanföll med det arrenderade området eller varsjord lill större delen ingick i arrendet, få inlösa egendomen på villkor somgällde för försäljningen. Hinder att utöva förköpsräii förelåg när försäljningskedde lill vissa av säljarens anförvanter eller till någon som var delägare ifastigheten eller när fastigheten såldes tillsammans med huvudgård under vilkenden lydde. Anledningenlill alt förköpsrällen avskaffades i och med införandel av JB var dels attbestämmelserna tillämpats endasl i ell begränsat antal fall, dels att de i vissutsträckning lorde ha försvårat strukturrationalisering och avhållit jordägarenfrän all upplåta mark på arrende, dels att de nya reglerna om minimitid ochräll till förlängning av arrendeavtal ansågs uppfylla de krav som kunde ställaspå tillräckligt besittningsskydd för arrendalor (prop, 1970:20 s, 871). LU 1976/77:27 5 1 motionen 7976/77.-667 framhålls att det i denoffentliga debatten pä senare tid alll oftare har påtalats orimliga stegringarav arrendeavgifterna. De som främsl drabbas av oskäliga arrendeavgifter ärenligt motionärerna människor i blygsamma ekonomiska omständigheter. Del rörsig bl. a. om småbrukare som är delarrendalorer och om brukare av småarrenden.Motionärerna menar alt de oskäliga arrendeavgifterna även utgör ett hinder fördem som, utan alt vara förmögna, hyser uppriktigt intresse för jordbruk ochdärför vill arrendera jord. Ur fördelningspolilisk, sysselsältningspolilisk ochrättslig synvinkel är därför de oskäliga stegringarna av arrendena något somgynnar de förmögna och betalas av de små. Motionären anser att en ändring börkomma till stånd pä så säll att arrendeavgifterna knyts till någon form avbruksvärdesprincip och regleras av samhället. Motionärernahävdar vidare alt förbättringar, utförda av arrendatorn, bör antingen räknasbort vid arrendeberäkningen eller gäldas av ägaren, ifall denne med hänvisninglill förbättringarna kräver höjt arrende. bör emellertid också en merallmän översyn ske av arrendatorernas ställning och villkor. Förslag tillstärkande av deras rättsliga situation bör framläggas, framhåller motionärerna. Motiveringentill motionen 1976/77:975 finns intagen i motionen 1976/ 77:974, som i övrigtinnehåller yrkanden om ändringar i jordbrukspolitiken. Sistnämnda motion harhänvisats till jordbruksutskottet. I motionen framhålls, såvitt nu är i fråga,att antalet arrendalorer blir allt större. I brukas sålunda 50,7 %av åkerjorden av arrendalorer, i , i ochi . Motionärerna hävdar all ägare till jorden i mänga fallär personer som inte har anknytning till jordbruket på annat sätt än genomsjälva ägandet. Enligt motionärerna måste det vara rimligt alt genomlagstiftning tillförsäkra varje arrendalor rätlen att förvärva jordbruksfastighetefter det all han brukat fastigheten . Vidare bör samhällsorganen setill att spekulationspriser inte får råda saml alt arrendalorerna får ekonomiskhjälp lill förvärven. Vid riksdag väcktes tre motioner(1974:652, 975 och 976) med yrkanden som syftade till att förbättraarrendatorernas ställning. Yrkandena avsåg dels det generella undantaget förkommuner från bestämmelsen om minimitid vid gårdsarrende, dels dödsbosbesittningsskydd, dels själva besiilningsproceduren, dels arrendeavgiftensstorlek och dels förbudet för arrendalor att överiåta arrenderätten.Lagulskoltel ansåg i sill betänkande (LU 1974:35) all frågan om stärkande a vdödsbos besittningsskydd i de fall där dödsbo uppkommer under arrendetidenborde bli föremål för utredning. Utskottet tillstyrkte vidare attbestämmelserna om uppsägning av arrende- LU 1976/77:27 6 avtaloch om avfiyttningsmeddelande sågs över liksom även instans- och fullföljdsordningen.När del gällde frågan om arrendeavgifter anförde utskottet följande. Avgifterna vid etablering av arrende har under desenaste åren otvivelaktigt stigit kraftigt. Som exempel på hurarrendeprisnivån höjts kan nämnas att man, enligt vad utskottet erfarit, ivissa delar av f n. betalar i arrendeavgifter för god upp lill per hektar. Denna prisutveckling är en följd av alt del vidöverlåtelse av jordbruksmark betalas mycket höga priser. Inte sällan betalasrena överpriser i spekulationssyfte och av andra orsaker än som har medmarkens användning för jordbruk all göra. Överlåtelsepriserna torde också i sintur påverkas av att arrendepriserna höjs. Vidomprövning av arrendeavgiften i samband med förlängning av arrendeavtal slården höga arrendeprisnivån igenom pä grund av den metod som enligt vad utskottetnyss anfört skall användas för alt bestämma skäligheten av yrkad arrendeavgift.Visserligen visar den av arrendalorsför-eningen åberopade domen av fastighetsdomstolenvid att vid bedömandet av vad "arrendalorer iallmänhet" kan antas vara villiga att belala för arrendet man som regel -i motsats lill vad motionärerna hävdar -bortser från sådana anbud eller erlagdaavgifter som baseras på marginaljordar och marginalinläkter. Även en sådannyanserad bestämning av marknadsprisnivån medför emellertid kraftigt höjdaarrendeavgifter, Arrendatorsföreningenhar till sill remissvar fogat ell omfattande material lill belysande avarrendeprisnivån. De åberopade sammanställningarna över nya och gamlaarrendeavgifter utgör onekligen ett stöd för motionärernas påstående attarrendeavgiften vid femårsavtal genomsnittligt höjs med så pass mycket . Även om den kraftiga höjningen i vissa fall kan förklaras av attden tidigare arrendeavgiften varit förhållandevis låg, ger en höjning av den nuangivna slorieksordningen enligt utskottets mening anledning lill oro. Omprisutvecklingen får fortsätta i samma takt som föreligger en uppenbarrisk för att arrendatorernas besittningsskydd snart kommer att allvarligtförsvagas. Med hänsyn till de negativa remissvaren finner sig utskottet likvälinte nu kunna tillstyrka motionärernas förslag att skälig arrendeavgift skallbestämmas med avkastningsmetoden. Utskottethar i del föregående berört den tillsatta utredningen för översyn avjordförvärvslagen. Syftet med denna översyn är bl, a. alt söka bryta dennuvarande prisutvecklingen vid överlåtelse av jordbruksmark. I den månresultatet av översynen blir en dämpad markprisslegring kommer deltasjälvfallet alt inverka gynnsamt på arrendeprisnivån. Utredningsdirektivenhänvisar också till att frågan om ökade möjligheler lill skälighetsprövning avarrendevillkor kommer all övervägas inom . Med hänsyn lillvad utskottet ovan anfört vill utskottet understryka del angelägna i att densålunda förutskickade utredningen kommer till slånd. bör samordnas med den översyn av andra beslämmelser belräffandejordbruksarrende som utskottet förordat i det föregående bör fä ankomma påKungl, Maj:t alt bestämma. Vad utskottet sålunda anfört ansåg utskottet allriksdagen borde ge regeringen till känna. Beträffandefrågan om överlåtelse av arrenderätten anförde utskottet följande. LU 1976/77:27 7 Utskottet hyser i och för sig förståelse för syftetmed motionen, nämligen att underiätta överlåtelse av arrende till näraanförvant och att värna om all arrendatorn får tillgodogöra sig värdet av sinainvesteringar. När det gäller överlåtelse lill nära anförvant torde detemellertid höra lill ovanligheten alten jordägare vägrar samtycke lill sådanöverlåtelse, om anförvanten har erforderlig utbildning och ordnad ekonomi. Hardenne redan tidigare deltagit i gårdens skötsel torde, såsom lantbruksslyrelsenpåpekar, den stabilitet i förhållandena som på detta sätt åstadkommes liggalika myckel i jordägarens som i arrendalorns intresse. Belräffandedärefter frågan om arrendalorns investeringar, vilken arrenda-torföreningenfunnit särskilt angelägen, instämmer utskottet i arrendators-föreningenspåstående all utvecklingen på området medfört alt investeringar i jordbruketblivit alll kostsammare. Detta förhållande och den stora efterfrågan pålämpliga arrenden har lett till att ansvaret för nödvändiga investeringar, somenligt grundprinciperna för jordabalken åvilar jordägaren, i realiteten harkommil att alltmer skjutas över på arrendatorn. Den av motionärerna föreslagnalagändringen skulle kunna innebära risk för att detta förhällande blir ännumera vanligt. Utskottetvill vidare hänvisa till alt några remissinstanser har uppgivit attsubslituiionsräti, när sådan rätt har förelegal, enligl deras erfarenheter intesällan har utnyttjats till att överlåta arrendet mot mycket höga vederiag,sominnefattat inte endasl ersällning för arrendalorns invesieringar utan ävenersättning för själva arrenderätten. Sädana transaktioner är, även om de ärformellt lagliga, uppenbart inte till gagn för jordbruksnäringen. Mot införandetav ökad subslituiionsräti talar jämväl det förhällandet att arrendatorn underarrendetiden i stort sett ensam bär ansvaret för en del av jordägarensförmögenhet. Det är därför av vikt för jordägaren att han vid byte avarrendalor kan välja den som han finner bäst skickad för uppgiften. Detavgörande skälet mot alt införa ytteriigare undantag frånsubstitutions-förbudel är emellertid all undantagsbestämmelsen är dispositiv.Såsom Lantbrukarnas riksförbund framhållit måste man räkna med att den avmotionärerna föreslagna lagändringen skulle leda till alt jordägarna genomgåendei kontrakten uppställer villkor om medgivande för rätten att överlåta arrende.Den av motionärerna åsyftade reformen skulle således inte få någon praktiskbetydelse utan endast bli en reform på papperet. Att göra bestämmelsernatvingande, något som inte ens motionärerna synes ha avsett, finner utskottetinte kunna komma i fråga. Pågrund av det anförda yrkade utskottet avslag pä motionsyrkandel. 1nu angivna delar godkände utskottets belänkande (rskr 1974:343), Närdet slutligen gällde frågan om de kommunala arrendeupplåtelserna ansågutskottets majoritet att en undersökning av kommunernas avtalspraxis bordekomma till stånd. biföll emellertid en av utskottets minoritet i enreservation gjord hemställan om avslag pä motionsyrkandel. Frågan om arrendaiors besittningsskydd vidjordägarens självinträde prövades av riksdag med anledning av enmotion med yrkande om förstärkning av arrendators ställning på denna punkt.Lagutskottet uttalade i sitt av godkända betänkande (LU 1975:6)följande. LU 1976/77:27 8 Utskottet vill till en början erinra om attbesitlningsskyddsreglerna ulgår frän den grundsynen, all det både av socialaoch nationalekonomiska skäl är angeläget att skötsamma arrendalorer fårirygghel i sin besittning av arrendestället, Arrendatorn måste således kunnaräkna med att även på njuta resultatet av sitt arbete och sinainvesteringar. Ofta kan betydande ekonomiska värden stå på spel, om han måsteflytta, Självfallet bör han också liksom hyresgästen åtnjuta skydd för sinhemmiljö. En avflyttning kan t, o. m. ofta bli ännu mera ingripande för en arrendalorän för en hyresgäst, eftersom arrendatorn och hans familj kan bli tvungna altlämna trakten, om inte något annat lämpligt arrende finns all uppbringa inärheten. Delmåste emellertid understrykas, att de rättspoliliska strävandena att skyddaarrendatorn såsom den socialt underlägsne avtalsparten inte får leda lill attarrendereglerna ges en sådan ulformning att de avskräcker från ularrendering.Utskottet vill i detta sammanhang peka på all efterfrågan på arrendejord itypiska jordbruksområden i allmänhet är betydligt större än utbudet. Från mängasynpunkter är det f. n. önskvärt att utbudet av arrenderad mark ökar. Detär mot nu antydda bakgrund som man har all bedöma del företräde somlagsliftningen ger jordägaren, om han själv vill bruka sin faslighet. I sambandmed JB:s tillkomst framhöll departementschefen pä denna punkt, alt det tordevara av stor betydelse för en jordägare alt han vid arrendetidens utgång har enovillkoriig rätt att själv överta brukandet av fastigheten. En annan regelskulle enligt departementschefens mening i hög grad verka hämmande på utbudetav mark för arrende. Utskottet delar denna bedömning. Om man i enlighet medmotionärernas förslag såsom huvudregel i stället skulle införa en bestämmelseom alt jordägaren efter viss lid gick föriustig rätten lill självinträde,skulle en nedgång av utbudet av arrendejord kunna bli följden. En sådan regelkan också antas leda till en ökad uppsägningsfrekvens, eftersom många jordägareskulle vilja gardera sig mot att den avgörande tidsgränsen passerades. Fördel stora fiertalet arrendalorer lorde således nackdelarna med den föreslagnaregeln komma alt överväga fördelarna. Ehuru utskottet hyser förståelse försyftet med motionen, kan utskottet därför inte biträda förslaget i den formdetta framförts. Detproblem som motionärerna lagit upp, har emellertid mänga aspekter. De skiftandeförhållandena vid arrende gör det sålunda svårt all lösa problemen ombesittningsskydd genom regler med genomgående generell räckvidd. Det kan därförinle undvikas att den nuvarande bestämmelsen om ovillkorlig räll tillsjälvinträde för jordägaren i vissa speciella fall kan leda till resultat somär mindre tilltalande från social synpunkt. Det förekommer t, ex. inom vissadelar av landet all det finns större jordegendomar till vilka hörarrendegårdar, som brukats inom samma arrendalorssläkt sedan åtskilligagenerationer. Enligl vad utskottet erfarit har det i några dylika fall hänt altarrendatorn tvingats avfiyita på grund av att jordägaren själv velat bruka arrendegården.Efter något eller har emellertid gården ånyo upplåtits pä arrende, mendå lill en annan arrendalor. Utskottet förmodar all det är sådanauppsägningsfall, som förestavat motionärernas förslag. Hurman skall kunna lillgodose socialt ömmande skyddsbehov av detta speciella slag,vilka endasl föreligger i fråga om en myckel begränsad krets av arrendalorer,är enligl utskottets mening vanskligt all avgöra. Utskottet erinrar i detlasammanhang om att JB medfört en fullständig omdisponering av arrendebestämmelsernaoch att besittningsskyddet fått ett betydligt LU 1976/77:27 9 vidsträcktaretillämpningsområde än enligl äldre lag. Särskilda anknytnings-moment såsomarrendeställets sioriek eller jordägarens förhållanden -omständigheter som varav betydelse för avgränsningen av den tidigare gällande optionsrätten vidsociala jordbruksarrenden - har därvid utmönstrats ur lagstiftningen.Utskottet erinrar också om alt ett eventuellt behov av förbättrat skydd i dessaspeciella fall inte endasl lorde göra sig gällande med avseende på jordägarensräll lill självinträde.