bet · G001JuU11 · 1976-12-31 00:00:00 — JuU 1976/77:11 betänkande medanledning av propositionen 1975/76:148 med förslag till enklare former förbeivrande av mindre lagöverträdelser I propositionen 1975/76: 148 har regeringen() föreslagit att anta i propositionen framlagdaförslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring irättegångsbalken, 3. lag om ändring i lagen (1946:864) om återgäldande av kostnad för blodundersökning i brottmål. Behandlingenav propositionen har uppskjutits till 1976/(JuU 1975/76: 40). Iärendet har inför utskottet lämnats synpunkter på den föreslagna lagstiftningenav företrädare för (taxisek tionen), samt Hotell- och . Utskottethar inhämtat lagrådets yttrande över propositionen. Yttrandet fogas som bilagatill detta betänkande. Deti propositionen framlagda förslaget till ändring i (BrB) innebäratt en särskild straffbestämmelse beträffande automatmissbruk införs i 8 kap.som en ny paragraf, 8 a §, samt att omfattningen av straffbestämmelsen om s.k. snyltningsbrott i 9 kap. 2 § andra stycket BrB begränsas. Vidare föreslåsatt allmänt åtal för snyltningsbrott skall ske bara när åtal av särskilda skälfinnes påkallat ur, allmän synpunkt. Ändringarna i (RB) berörreglerna för s. k. bevisföreläggande och kallelse av tilltalad tillhuvudförhandling i underrätt. De syftar också till en utvidgning avtillämpningsområdet för strafföreläggande och införande av ett förenklatförfarande i domstol när strafföreläggande bestritts eller lämnats utangodkännande av den misstänkte. propositionen fogade lagförslagen är av följande lydelse. 1 1976/77. Lag om ändring i Härigenom föreskrives i fråga ombrottsbalken dels att 8 kap. 12 § samt 9 kap. 2 och 12 §§ skall ha nedanangivna lydelse, dels att i 8 kap. skall införas en ny paragraf, 8 a §, avnedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse 8 kap. 8 a § Begagnar någon olovligen aiito-matapparat genom attanvända falska eller främmande sedlar eller mynt eller andra för apparaten ickeavsedda föremål, dÖmes för automatmissbruk till böter eller fängelse . Har brottet medfört skada av betydande värde eller ärbrottet eljest att anse som grovt, dömes för grovt automatmiss-b r u k tillfängelse i högst . För försök eller förberedelse till stöld, grov stöld, rån,grovt rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel eller olovlig kraftavledning,,såock för siämpling till eller underlåtenhet att avslöja rån eller grovt råndömes till ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas. Skulle tillgrepp avfortskaffningsmedel, om brottet fullbordats, hava varit att anse som ringa, mådock ej dömas till ansvar som sagts. För försök eller förberedelse till stöld, grov stöld, rån,grovt rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel, grovt automatmissbruk eller olovligkraftavledning, så ock för siämpling till eller underlåtenhet att avslöja råneller grovt rån dömes till ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas. Skulletillgrepp av fortskaffningsmedel, om brottet fullbordats, hava varit att ansesom ringa, må dock ej dömas till ansvar som sagts. 2 § Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till skadans omfattning ochövriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, skall för bedrägligtbeteende dömas till böter eller fängelse . Begagnar sig någon av husrum, förtäring, transport,tillträde till föreställning eller annat dylikt, Skaffar sig någon 1. rum på hotell eller på pensionat, JuU 1976/77:11 som tillhandahålles under förutsättning av kontantbetalning, och gör han ej rätt för sig, dömes, vare sig han vilseleder någoneller ej, för bedrägligt beteende eller, om brottet ej är att anse som ringa,för bedrägeri. Delsamma skall gälla, om någon som har att betjäna allmänhetenefter viss taxa tager betalning utöver taxan utan att påvisa avvikelsen. 2. förtäringpå restaurang, kafé eller annat sådant näringsställe, 3. transportmed taxi, järnväg, buss eller annat allmänt samfärds-medel eller 4. tillträdetill föreställning, somtillhandahålles under förutsättning av kontant betalning, och gör han ej rättför sig, dömes, om ej gärningen föranleder ansvar enligt 1 eller 3 §, förbedrägligt beteende, vare sig han vilseleder någon eller ej. 12 § Vad i 8 kap. 13 § sägs ominskränkning i åklagares åtalsrätt skall äga motsvarande tillämpningbeträffande annat i detta kapitel om-förmält brott än grovt bedrägeri. Bedrägligt beteende som avses i 2 §andra stycket må ej åtalas av åklagare, med mindre åtal av särskilda skälfinnes påkallat ur allmän synpunkt. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i Härigenom föreskrives att 45 kap. 10, 15 och 16 §§ samt 48 kap. 4, 9,10 och 12 §§ skall ha nedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse 45 kap. 10 § I stämningen skall rätten tillika förelägga den tilltaladeatt muntli-gen eller skriftligen hos rätten uppgiva de bevis han vill åberopavid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med varje särskilt bevis. Ominkommen uppgift skall åklagaren genom rättens försorg erhålla kännedom. Kan på grund av den tilltalades erkännande eller annanomständig- 2t 1976/77. I stämningen skall rätten tillika förelägga den tilltaladeatt munt-ligen eller skriftligen hos rätten uppgiva de bevis han vill åberopavid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med varje särskilt bevis. Dettagäller dock ej, om det på grund av den tilltalades erkäit-nande eller annanomständighet kan antagas, att uppgift om bevis ej. JhU 1976/77:11 het antagas, att uppgift om bevis ej erfordras, må dockrätten i stämningen kalla den tilltalade till huvudförhandling. gift skall åklagaren genom rättens försorg erhållakännedom. 15 § Till huvudförhandlingen skallåklagaren kallas. Biträder mälsäganden åtalet eller för han eljest talan jämteåklagaren eller skall han höras i anledning av åklagarens talan, skall ockmålsäganden kallas. Skall mälsäganden infinna sig personligen, föreläggerätten honom vite. Den tilltalade skall kallas till huvudförhandlingen i stämningen eller genom särskild kallelse. Föreläggande skall meddelas honom vid vite. Förekommer anledning, att den tilltalade ej skulle iakttaga sådant föreläggande, må förordnas, att han skall hämtas till rätten. Om inställande av tilltalad, som är anhållen eller häktad, för-ordne rätten. Den tilltalade skall kallas till huvudförhandlingeni stämningen eller genom särskild kallelse. Skall han infinna sig personligen,förelägge rätten honom vite. Förekommer anledning, att den tilltalade ejskulle iakttaga sådant föreläggande, må förordnas att han skall hämtas tillrätten. Meddelas ej föreläggande eller förordnande som sagts nu skall dentilltalade erinras om att målet må avgöras utan hinder av hans utevaro. Ominställande av tilltalad, som är anhållen eller häktad, förordne rätten. Om kallande av vittne och sakkunniggälle vad i 36 och 40 kap. är stadgat. Stämning, som utfärdas av åklagare,skall innehålla vad i 4 § stadgas om stämningsansökan och vara undertecknad avåklagaren. I stämningen skall åklagaren tilllika förelägga den tilltalade att inom viss, av åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligen hos rätten uppgiva de bevis han vill åberopa vid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med varje särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om åklagaren på grund av den tilltalades erkännande eller annan omständighet finner uppenbart, att bevis ej kommer att av den tilltalade uppgivas och att ej heller annan förberedande åtgärd erfordras. I stämningen skall åklagaren tilllikaförelägga den tilltalade att inom viss, av åklagaren bestämd tid muntligeneller skriftligen hos rätten uppgiva de bevis han vill åberopa vidhuvudförhandlingen och vad han vill styrka med varje särskilt bevis. Finneråklagaren på grund av den tilltalades erkännande eller annan omständighet uppenbart,att bevis ej kommer att av den tilltalade uppgivas och att ej heller annanförberedande åtgärd erfordras, må dock åklagaren i stämningen kalladen tilltalade till huvudförhandling. Då mål av åklagare utsattes tillhuvudförhandling, åligge honom att iakttaga de föreskrifter om tiden förhuvudförhandling, som meddelats JuU1976/77:11 5 av rätten; åklagaren äge ombesörja kallelser ochförelägganden, som avses i 15 §. Stämningen skall med därvid fogadehandlingar delgivas den tilltalade. Sedan stämningen delgivits, skall den medbevis därom tillställas rätten. Strafföreläggande får utfärdasbeträffande brott, för vilket ej stadgas svårare straff än böter och ej hellernormerade böter och vilket, om dagsböter stadgas, finnes förskylla högstfemtio dagsböter eller, jämte annat brott, högst sextio dagsböter somgemensamt straff. Regeringen äger förordna, attstrafföreläggande får utfärdas även beträffande brott, för vilket stadgasdagsböter eller fängelse men vilket i övrigt är sådant somanges i första stycket. Strafföreläggande får utfärdas dä för brottet stadgas a) böter, dock ejnormerade böter, b) bötereller fängelse samt brottet ensamt eller jämte annat sådant brott somgemensamt straff finnes förskylla högst sextio dagsböter. Regeringen äger förordna, att strafföreläggande fårutfärdas även beträffande brott, för vilket stadgas dagsböter eller fängelse ihögst men vilket i övrigt är sådant som anges i första stycket. Strafföreläggande godkännes genom att den m.isstänkteundertecknar och tillställer vederbörlig mottagare förklaring, att hanerkänner gärningen och underkastar sig det straff och den särskilda rättsverkansom upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem som skall mottagasådan förklaring meddelas av regeringen. Strafföreläggande godkännes genom att den misstänkteundertecknar och tillställer vederbörlig mottagare förklaring, att han erkännergärningen och godtager det straff och den särskilda rättsverkan som upptagitsi föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem som skall mottaga sådan förklaringmeddelas av regeringen. Godkännande, som tecknas på annanhandhng än föreläggandet, är gällande endast om det klart framgår vilketföreläggande som avses. Skriftligt godkännande av straffföreläggande får i denmisstänktes ställe lämnas av ombud för honom, om till åklagaren inges fullmakti huvudskrift vilken, utöver > Senaste lydelse 1974: 573. 2 Senaste lydelse 1974:573. = Senaste lydelse 1968: 193. Skriftligt godkännande av straffföreläggande får i denmisstänktes ställe lämnas av ombud för honom, om till åklagaren inges fullmakti huvudskrift vilken, utöver JuU 1976/77:11 vad som följer av 12 kap., innehåller förklaring att ombudet äger godkänna strafföreläggande påden misstänktes vägnar, uppgift om det brott som godkännandet får avse, varvidskall anges brottets art samt tid och plats för dess begående, uppgift om den högsta bötespå-följd som den misstänkte ärvillig att tmderkasta sig, uppgift om särskild rättsverkan som är i fråga och som denmisstänkte är villig att underkasta sig. Har sådan fullmakt ingivits tillhandlingar i saken på den misstänktes vad som följer av 12 kap., innehåller förklaring att ombudet äger godkänna strafföreläggande påden misstänktes vägnar, uppgift om det brott som godkännandet får avse, varvidskall anges brottets art samt tid och plats för dess begående, uppgift om den högsta bötespå-följd som den misstänkte ärvillig att godtaga, . uppgift om särskild rättsverkan som är i fråga och som denmisstänkte är villig att godtaga. åklagaren, får ombudet mottaga vägnar. Godkännande, som sker sedanåklagaren utfärdat stämning eller stämningsansökan, är utan verkan. Har den misstänkte förklarat att han icke godkännerstrafföreläg-gandet eller efter delgivning lämnat föreläggandet utan godkännande,får åklagaren väcka åtal för brottet utan stämning genom att till rätteninkomma med framställning härom. Sådan talan kan avse även särskildrättsverkan som förelagts den misstänkte till godkännande. Den tilltalade skallfå del av framställningen. Åtal skall anses väckt, när åklagarens framställninginkom till rätten. Godkännande, som sker sedan åklagaren utfärdat stämning,stämningsansökan eller framställning enligt första stycket, är utan verkan. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1968: 193. JuU 1976/77:11 Lagom ändring i lagen (1946: 864) om återgäldande av kostnad för blodundersökningi brottmål Härigenom föreskrives att lagen (1946: 864) omåtergäldande av kostnad för blodundersökning i brottmål skall ha nedan angivnalydelse. I fråga om skyldighet att till I fråga om skyldighet att till statsverket återgäldakostnad för statsverket återgälda kostnad för tagande av blodprov å den somtagande av blodprov å den som misstankes för brott samt under- misstankes förbrott samt undersökning av sådant blodprov skall sökning av sådant blodprovskall vad i 31 kap. är vad i 31 kap. ärstadgat om kostnad, som enligt rät- stadgat om kostnad, som enligt rättensbeslut utgått av allmänna me- tens beslut utgått av allmänna medel, ägamotsvarande tillämpning, del, äga motsvarande tillämpning. Detta gäller även omfråga om ansvar för brottet har upptagits av åklagare genom strafföreläggande. Vad nu stadgats gälle ej blodprov, erforderligt förläkarundersökning, som någon enligt lag eller författning är skyldig attundergå. Dennalag träder i kraft . Utskottet vill inledningsvis uttala sin anslutningtill den till grund för propositionen liggande uppfattningen att rättsväsendetsresurser ej bör i alltför hög grad tas i anspråk för beivrande av mindrelagöverträdelser. En sådan uppfattning ligger i linje med vad utskottettidigare uttalat i skilda sammanhang (se t. ex. JuU 1975: 10 s. 5) och med strävandenapå rättsväsendets område att rationalisera verksamheten så att tillgängligaresurser i större utsträckning kan inriktas mot den grövre brottsligheten.Samtidigt är det enligt utskottets mening av hänsyn till den allinännalaglydnaden angeläget att understryka vikten av att reformer på hithörandeområde ej leder till den uppfattningen att de mindre lagöverträdelserna alltidlämnas obeivrade. Utskottet kan också instämma i den av departementschefenuttalade meningen att reformarbetet bör bedrivas såväl med utnyttjande avsiraffrättsligt betonade åtgärder såsom avkriminalisering i olika former somgenom ökad användning av förenklade handläggningsformer vid beivrandet avmindre brott. I sammanhanget vill utskottet också liksom departementschefen JuU1976/77:11 8 erinra om att det från både allmänpreventiv ochindividualpreventiv synpunkt framstår som mycket angeläget att se till attöverträdelser upp och att lagföring och påföljd kommer i så näraanslutning till gärningen som möjligt (jfr JuU 1973: 26). Frågor om avkriminalisering och förenkling avhandläggningsformerna för mindre brottmål har behandlats avåtalsrättskommittén i dess betänkande (SOU 1976: 47) Färre brottmål.Betänkandet är föremål för remissbehandling. Frågor av angivetslag torde vidare komma att aktualiseras i samband med den inleddaöversynen av lagstiftningen om förmögenhetsbrott samt vid den översyn av RB somenligt vad utskottet inhämtat förbereds inomjustitiedepartementet. Det sålunda pågående lagstiftnings- och utredningsarbetetbör dock inte utgöra hinder för att redan nu överväga de i propositionenupptagna förslagen till ändringar i BrB och RB, som grundas på förslag somframlagts av brottmålsutredning i be-tänkandena (SOU 1973: 13)Snyltningsbrott och sjukförsäkringsmissbruk och (SOU 1974: 27) Mindre broU. Enligt 9 kap. 1 § BrB döms den sommedelst vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet, sominnebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde eller någon ivars ställe denne är, för bedrägeri till fängelse i högst . Om brottetmed hänsyn till skadans omfattning och övriga omständigheter vid brottet äratt anse som ringa döms enligt 9 kap. 2 § första stycket BrB för bedrägligtbeteende till böter eller fängelse . I 9 kap. 2 § andra stycket BrB finns en särskildbestämmelse om straffansvar för s. k. snyltningsbrott. Enligt detta lagrum kanden dömas för bedräghgt beteende eller bedrägeri som begagnar sig av husrum,förtäring, transport, tillträde till föreställning eller annat dylikt, somtillhandahålls under förutsättning av kontant betalning, och ej gör rätt försig, vare sig han vilseleder någon eller ej. Detsamma gäller om någon som haratt betjäna allmänheten efter viss taxa tar betalt utöver taxan utan att påvisaavvikelsen. Under uttrycket "annat dylikt" har i praxis bl. a.ansetts falla betalning till tandläkare för landbehandling (SvJT 1949 rf. s.117) och s. k. automatbedrägeri. Straff skyddet enligt lagrummet torde omfattaalla utövare av serviceverksamhet som enligt vedertagen sed i branschenbetjänar annan mot kontant betalning. Den särskilda straffbestämmels.en rörande snyltningsbrottinfördes 1942. Den var avsedd att täcka sådana fall avjämförelsevis lindriga brott, där det kan vara osäkert om det förbedrägeriansvar i övrigt erforderliga rekvisitet vilseledande förekommer.Bestämmelsen överfördes utan saklig ändring till BrB. JuU1976/77:11 9 Av de i propositionen redovisadeundersökningarna kan som departementschefen konstaterar utläsas att praktiskttaget alla snyltningsbrott begås av personer som hör till de ekonomiskt ochsocialt sämst ställda i samhället och beträffande vilka större anledning finnsatt söka tillgodose behovet av värd och stöd än att beakta de rentstraffrättsliga aspekterna på ifrågavarande beteenden. Det framgår också attdet såväl före som efter det att brottet har polisanmälts i stor utsträckningäger rum ett frän rättvisesynpunkt betänkligt urvalsförfarande till nackdel förde sämst lottade. Vidare står det som departementschefen påpekar klart att deti regel rör sig om gärningar av jämförelsevis ringa beskaffenhet. De angivnaförhållandena, sedda mot bakgrunden av de ovan berörda strävandena alt begränsasamhällets straffrättsliga ingripanden, talar enligt utskottets mening för enbegränsning när det gäller lagföringen av dessa gärningar. När det gäller att avgöra hur långt samhälletsstraffrättsliga ingripanden bör sträcka sig får såsom departementschefenpåpekar beaktas att det torde stå i överensstämmelse med det allmännarättsmedvetandet att någon form av sanktion följer när det gäller de vanligastesnylt-ningsbroften. a. av detta skäl bör det ej som brottmålsutredningenföreslog komma i fråga att avkriminalisera dessa gärningar. I propositionen föreslås en lagföringsbegränsning, grundadpå en kombination av straffrättsliga och processrättsliga metoder. I det förstnämndahänseendet föreslås en ändring av 9 kap. 2 § andra stycket BrB så attbestämmelsen kommer att omfatta endast sådana förfaranden, vilka allmänt ansesstraffvärda och beträffande vilka det stora flertalet människor inser attbetalning skall erläggas i omedelbar anslutning till det att man utnyttjarprestationen. Bestämmelsen skall sålunda i sin föreslagna lydelse ha avseendepå dem som under förutsättning av kontant betalning skaffar sig rum på hotelleller på pensionat, förtäring på restaurang, kafé eller annat sådantnäringsställe, transport med taxi, järnväg, buss eller annat allmäntsamfärdsmedel eller tillträde till föreställning. Till den föreslagnaprocessrättsliga lagföringsbegränsningen i form av en åtalsbegränsningsregel återkommer utskottet i det följande. Utskottet vill beträffande utformningen av 9 kap. 2 §andra stycket BrB peka på de komplikationer som den i propositionen föreslagnalydelsen kan leda till när det gäller gärningstyper som formellt faller utanförbestämmelsens tillämpningsområde. På sätt som närmare utvecklas av lagrådet(s. 26) kan det ju här vara fråga om situationer som det saknas anledning attlämna utanför regeln, t. ex. vid förhyrning av privatrum eller parkeringsplats.Vidare måste, eftersom sådana gärningar normalt kan föras in under huvudregelnför bedrägligt beteende i 9 kap. 2 § första stycket BrB,förundersökningsverksamheten vidgas jämfört med vad som gäller till att tasikte på den ofta besvärliga JuU1976/77:11 10 bevisfrägan om vilseledande föreligger. Det måste medhänsyn härtill, som lagrådet påpekar, betecknas som osäkert, om den föreslagnastraffrättsliga ändringen verkligen medför några processekonomiska fördelar.Större fördelar skulle enligt utskottets mening stå att vinna om lagrummetalltjämt får omfatta de snyltningsförfaranden, som faller inunder bestämmelsen, och lagföringsbegränsningen åstadkommes genom en särskildåtalsprövningsregel. I likhet med lagrådet förordar utskottet en sådanlösning. Som föreslagits i propositionen bör gärning, som omfattasav lagrummet, ej kunna föranleda ansvar för bedrägeri. Skulle vilseledandeinte föreligga, bör gärningen således bedömas som bedrägligt beteende även omden avser betydande värde. Utskottet har ingen erinran mot förslaget att upphäva 9kap. 2 § andra stycket andra meningen; de åsyftade förfarandena torde utanolägenhet kunna bedömas med ledning av de allmänna bedrägeribestämmelserna. Lagrummetbör få den lydelse som lagrådet förordar. Med hänsyn till att ifortsättningen skall kunna dömas till ansvar för bedrägeri endast enligt 9 kap.1 § BrB bör i enlighet med lagrådets förslag i 3 § i samma kapitel uttrycket"brott som förut i detta kapitel är sagt" bytas ut mot "brottsom i 1 § sägs". Den i propositionen valda typen avåtalsprövningsregel hör till de starkast lagföringsbegränsande i BrB:suppsättning av dylika regler. Regeln har beträffande olovligt förfogande överavbetalningsgods fått till följd an åtal så goU som aldrig sker (se SOU 1971:10 s. 134). Enligt departementschefen (s. 161) bör med den föreslagna regelnsnyltningsbrott åtalas endast i undantagsfall. I praktiken bör åtal enligthans mening ske bara när uppsåt att vilseleda har förelegat och vilseledandetframstår som särskilt påtagligt eller då gärningsmannen varit vårdslös på ettsätt som inte är ursäktligt. Departementschefen nämner som exempel att kundenpå särskild förfrågan försäkrat, att han haft pengar att betala med eller attkunden satt i system att låta bli att betala. Härtill kan nämnas attföreträdare för taxiförare, restaurangägare och restau-ranganställda införutskottet har uttalat oro för de praktiska konsekvenserna av ett genomförandeav propositionen i denna del. Härvid har särskilt påtalats risken för atttaxi- och restaurangkunder fortsättningsvis i större omfattning än förnärvarande skulle komma att smita från betalning. Det har också uttalats attdet inte är vare sig lämpligt eller praktiskt genomförbart att helt garderasig mot utebliven betalning genom krav på förskott eller förfrågningarangående kundens betalningsmöjligheter. Vidare har framhållits att det, i alltfall i större orter, torde vara omöjligt att utröna om någon satt i system attlåta bli att betala. mening kan ej bortses från risken att en så kraftigt JuU1976/77:11 11 lagföringsbegränsande åtalsprövningsregel som den ipropositionen föreslagna kan leda till en ökning av antalet smitningar. Detbör också beaktas att en sådan ökning ytterst kan komma att ekonomiskt drabbade anställda i servicenäringarna och att det är dessa som främst får bära deolägenheter som är förenade med ökade kontroller och krav påförskottsbetalning. Vid en avvägning av för- och nackdelar har utskottetstannat för att välja en åtalsprövningsregel med mindre starkt begränsandeeffekt än den som föreslagits i propositionen. När det gäller utformningen aven sådan regel kan man utgå från de olika typer av åtalsprövningsregler som iövrigt finns i BrB. Enligt vissa åtalsbestämmelser får brottet åtalas endast ommålsägande anger brottet till åtal och åtal tillika finnes påkallat ur allmänsynpunkt. När det gäller andra brott får åklagare åtala endast om målsägandenanger brottet till åtal eller om åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Iandra fall slutligen föreskrivs som villkor för åtal att åtal finnes påkallatur allmän synpunkt. Sistnämnda rekvisit, som också återfinns i 20 kap. 7 § RBoch i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, har ansettsinnebära att bedömningen skall ske med hänsyn till såväl brottets art ochstraffets syfte som till omständigheterna vid brottets begående (jfr Beckmanm. I 4. uppl. 1974 s. 124). Om en åtalsprövningsregel av dennatyp införs för snylt-ningsbrottens vidkommande, skapas större möjligheter änvid ett genomförande av förslaget i propositionen att vid prövningen huruvidaåtal skall äga rum beakta samtliga omständigheter kring brottet.