bet · G001FöU2 · 1976-12-31 00:00:00 — med anledning av motionom markförvärv för militära ändamål I motionen 1975/76: 881 av m. fl. (c)hemställs att beslutar att hos regeringen begära översyn av formeroch villkor för statliga markförvärv för militära ändamål och utfärdainstruktioner eller, i de fall så krävs, föreslå sådana ändringar igällande lag att motionens förslag under punkterna 13, 5 och 6 tillgodoses. Yttrandeöver motionen har efter remiss inkommit från försvarets fastighetsnämnd ochförsvarets fredsorganisationsutredning. Vidare har civilutskottet på begäranyttrat sig i ärendet. Försvarsmakten har för sin verksamhet i fred ettstort behov av mark. Det militära försvaret förfogar över ca 216 000 hamark för övningsändamål. Huvuddelen av denna tillhör försvarsmakten eller domänverket.En mindre del arrenderas. Av marken disponerar armén 183 500, marinen 8 000 ochflygvapnet 24 500 ha. Försvarsmaktendisponerar vidare ett område om ca 165 000 ha domän- och kronoöverloppsmark iövre inland för robotförsök m. m. Härtill kommer ca 13 000 ha, somförsvaret äger eller på annat sätt disponerar för befästningar. Uppgifternaär hämtade ur försvarets fredsorganisationsutrednings slutbetänkande del 1 (DsFö 1976: 1), som innehåller utgångsvärden för förslag i ett kommande betänkandeangående fredsorganisationens framtida struktur. I betänkandet redovisas ocksåett försök att klarlägga försvarsmaktens behov av ytterligare mark förövningsändamål. Enligt föreliggande uppgifter överväger man f. n. att utvidgaskjutfältet i Skil-lingaryd (ca 8 000 ha) och anskaffa ett nyttpansarövningsfält på (ca 700 ha). Vidare prövas behovet av nyaövnings- och skjutfält för (I 2/Fo 52) i ochHallands regemente (116/Fo 31) i . Marinen och flygvapnet har ihuvudsak den mark de behöver. Försvaretsmarkfrågor har efter hand fått en allt större betydelse. Det understryks bl. a.genom följande uttalande i de kompletterande direktiv somfredsorganisationsuCredningen (FFU) fick : Försvarets ökade behov av mark för övningsändamålhar kommit att alltmer konkurrera med behov av mark för andra ändamål och hardärigenom medfört allt svårare avvägningar mot andra samhällsintressen. Det ärangeläget att FFU beaktar dessa förhållanden. har beslutat (mot.1974: 1282, FöU 1974: 19, rskr 1974: 190) att ge Kungl. Maj:t till känna vadförsvarsutskottet har anfört om överväganden rö- 1 1976/77. FÖU1976/77: 2 2 rande markförvärv för det militära försvaret. Utskottethar framhållit att den konflikt som i vissa fall råder mellan samhällsintressetav övningsmark för försvarets räkning och markägares berättigade intressen påsenare år har blivit mera påtaglig. Även allmänheten och kommuner m. m. berörsinte sällan när man utvidgar militära övningsfält. Enligt utskottet finns detanledning att överväga möjligheter av det slag som redovisats i motionen 1974:1282 samt att frågan bör ses i ett stort sammanhang och att den bör bli föremålför utredning. Enligt min mening bör FFU:s uppdrag omfatta även en sådanutredning. För försvarets markanskaffningarhar utbildats en viss rutin som i korthet kan beskrivas på följande sätt. Med armén som exempel ankommer det i första hand påförsvarsgrenschefen i dennes egenskap av programmyndighet att ta ställningtill en ifrågasatt markanskaffning. Innan så sker uppdrar chefen för armén efter kontakt med fortifikationsförvaltningen åt den militärbefälhavare inomvars område det behövs mark att göra en grundläggande utredning.Militärbefälhavaren uppdrar i sin tur vanligen åt vederbörande förbandschef attutföra uppdraget. Pågrundval av den utredning som militärbefälhavaren lägger fram prövar chefen förarmén markbehovet och hemställer i förekommande fall efter samråd medfortifikationsförvaltningen hos regeringen om erforderliga åtgärder för attmarken skall kunna förvärvas. Arméchefens framställning remitteras avförsvarsdepartementet till försvarets . Om nämndenvid sin bedömning finner att marken bör förvärvas sker en preliminärkostnadsuppskattning. Den utförs av fortifikationsförvaltningen. Efter beredning i försvarsdepartementet tar regeringenställning till det framlagda förslaget och lägger om markanskaffningen ansesböra komma till stånd fram förslag härom i proposition till . Vidbifall till propositionens förslag uppdrar regeringen åt fortifikationsförvaltningenatt genomföra den beslutade markanskaffningen. Om det anses nödvändigt tillsätterregeringen en särskild delegation som får i uppdrag att förhandla medmarkägare och andra intressenter. En första åtgärd vid markanskaffning är att underrättaberörda markägare om beslut. Därefter värderas de fastigheter somingår i markområdet. Denna värdering utförs ofta av särskilt anlitade sakkunnigamed god kännedom om de lokala förhållandena, prisläge m. m. Efter värderingeninleds förhandlingar med markägarna om ersättningsbeloppens storlek och övrigavillkor. Vanligen leder dessa förhandlingar till frivilliga överenskommelser.Om överenskommelse inte kan träffas, får man tillgripaexpropriationsförfarande. Större markanskaffningar är normalt ganska tidskrävande.Det tar i allmänhet mellan fem och att slutföra anskaffningen från detatt den grundläggande utredningen påbörjas. Det kan också ta . FÖU 1916111: 2 3 Försvarsmaktens behov av mark för militärövningsverksamhet ifrågasätts inte i motionen 1975/76: 881. Erfarenhetsmässigtmedför markförvärven emellertid ofta problem för markägare och andra. Dessaproblem finner motionärerna det angeläget att komma till rätta med. Man börenligt motionärerna försöka finna former för de statliga markförvärven för militäraändamål som bidrar till att minska olägenheterna och de ekonomiska förlusternaför de människor som drabbas, som försvarsmaktens önskemål om ochbehov av mark för övningsverksamhet tillgodoses. Motionärerna pekar på riskenför att det i annat fall lätt uppstår en negativ attityd från medborgarnas sidagentemot det militära försvaret. Motionärernaframhåller att försvarets fredsorganisationsutredning har i uppdrag att se överformer och villkor för militära markförvärv. De nöjer sig därför med att imotionen ange några angelägna områden där förändringar enligt deras mening börske. Ändringsförslagen redovisas under följande sex punkter, nämligen 1. undvikande av intrång iproduktiv , 2. användning av mark som redantidigare är i statlig ägo, 3. markkompensation i stället förekonomisk kompensation, 4. ändring avbeskattningsreglerna, 5. nya former för samråd och 6. stöd för den lokalabefolkningens förhandlingsmöjligheter. Punkten4 om beskattningsreglerna har behandlats i en särskild motion som riksdagenredan har tagit ställning till (mot. 1975/76: 882, SkU 1975/76: 63, rskr1975/76: 389). Övriga punkter innebär i korthet följande. skall i princip intefå tas i anspråk för bebyggelse. Principen om särskilt skydd för produktivåkermark bör även hävdas när det gäller andra åtgärder som omöjliggörlivsmedelsproduktion på markområden som utnyttjas för detta.Konsekvensen härav blir att generella regler för markförvärv för militäraövningsändamål skapas, som tvingar försvarsmakten att i första hand inriktaplaneringen av skjutfältsutvidgningar och nya skjut- och övningsfält tillområden som f. n. inte utnyttjas för livsmedelsproduktion. Behovet av mark förövningsändamål bör i första hand tillgodoses genom ändrad användning av marksom redan tidigare är i statlig ägo. En sådan generell regel innebär attprivata markägare inte i samma utsträckning som mot sin vilja behöverpåtvingas en markförsäljning. Man bör vidga möjhgheterna förmarkägare att få kompensation för påtvingad markförsäljning genom övertagandeav annan likvärdig i första hand statligt ägd mark. Vid bedömningen avlämpliga platser för nya skjut- och övningsfält m. m. bör man också väga in demöj- FÖU 1976/77: 2 4 lighetertill markkompensationer från statens sida som föreligger. De lokalalantbruksnämnderna bör när det gäller kravet på likvärdig mark kunna gesuppgifter att vara skiljenämnd i de fall då staten och den private markägareninte inbördes kunnat komma överens om värderingen av den mark som statenerbjuder som kompensation. Som det nu är får endastvederbörande markägare på ett tidigt stadium information om den planering sompågår. Det är angeläget att den lokala befolkningen markägare lika väl somicke markägare också informeras om eventuella planer på t. ex. enskjutfältsutvidgning och ges möjlighet att ta ställning dels till planeringensom sådan, dels till detaljutformningen och gränsdragningen för en sådanutvidgning. Erfarenheten visar, att det kan vara möjligt att åstadkommakompromisser som tillfredsställer såväl de militära behoven som den lokalabefolkningens krav. Samhället måste betrakta denlokala befolkningen som samarbets-part och inte som motpart. För att dennabefolkning på lika villkor skall kunna föra fram sin syn på planer ochalternativ måste såväl enskilda berörda som sammanslutningar av intressenterkunna få stöd ekonomiskt, juridiskt och på annat sätt. Sådant stöd måste kunnautgå ända från det att planer och alternativ börjar dryftas till dess förvärveventuellt sker. understryker att man vidförsvarets mark-anskaffningar inte bör göra större intrång på enskildamänniskors väsentliga intressen än som är nödvändigt. När den enskildesintresse måste vika för allmännyttan är det också angeläget att åtgärder sålångt möjligt vidtas för att minska olägenheterna. I sin naturliga ochlegitima strävan att slå vakt om sin egen intressesfär har framhållernämnden enskilda människor ofta svårt att acceptera de personligauppoffringar som krävs för att tillgodose det allmännas nytta. Yttrandetfrån försvarets fredsorganisationsutredning innehåller en hänvisning till vadutredningen skulle komma att anföra i det slutbetänkande del 1 (Ds Fö 1976: 1)som avlämnades först efter remisstidens utgång. I betänkandet gerfredsorganisationsutredningen sin principiella syn på de markproblem varom härär fråga. ,vars yttrande fogas som bilaga till detta betänkande, erinrar om och betonarvikten av att totalförsvarets anspråk på markanvändningen fogas in i denöversiktliga planeringen så att anspråken kan vägas mot konkurrerande intresseninnan låsningar uppstår som begränsar de slutliga valmöjHgheterna. Deolika delfrågor som aktualiseras i motionen föranleder följande kommentarerfrån civilutskottet och försvarets fastighetsnämnd. FÖU 1976/77: 2 5 Vad beträffar användningen av produktiv åkermarkerinrar civilutskottet om de riktlinjer som har godtagit (senast CU1975/76: 1 s. 1114) och som innebär att restriktivitet skall iakttas när detgäller att ta i anspråk jordbruksmark för andra ändamål. Dessa riktlinjer börenligt civilutskottet beaktas även av de statliga myndigheter som berederförvärvsärenden beträffande mark för försvarsändamål. Vid vägningen i detenskilda fallet får därvid här som eljest beaktas ett eventuellt särskiltbehov av viss mark. Motionärernas syfte anses i denna del helt tillgodosettutan någon ytterligare åtgärd. Försvarsmaktenbehöver öppen terräng att öva i, framhåller försvarets fastighetsnämnd, ochsådan terräng består vanligen av odlad mark. Det är emellertid enligt nämndensmening självklart att man bör undvika att ta högproduktiva marker i anspråk.Nämnden har konsekvent följt denna princip i sin verksamhet. Önskemåletatt man i första hand skall ta i anspråk statlig mark kan civilutskottet inteförorda som en generell regel. Vare sig ett krav på viss markanvändning kommerfrån militärt eller annat håll måste den allmänna lämpligheten frånsamhällssynpunkt i första hand vara avgörande. Inteheller försvarets fastighetsnämnd finner en sådan generell regel användbar.Nämnden anför: Skall man uppnå ett resultat som totalt sett är såtillfredsställande som möjligt bör man inrikta rekognosceringen för ny militärövningsmark efter andra kriterier än vem som är ägare till marken. Ett förstakrav är givetvis att marken är användbar för de övningar som det är fråga om.Likaså bör man sträva efter att finna mark som inte är högproduktiv för varesig jord- eller skogsbruk. Marken bör inte ha större betydelse för permanent-eller fritidsbebyggelse eller för det rörliga friluftslivet. Där bör inte boalltför många människor. Iiiverkan på kommunikationer, naturvårdsintressen o.d. bör inte vara alltför besvärande. Övningsmarken får inte heller liggaalltför långt bort från förläggningsorten. Då uppkommer nämligen oacceptabla transportkostnader,förlust av dyrbar övningstid och sociala olägenheter för fast anställda ochvärnpliktiga. Äganderättsförhållandena beträffande marken kan under sådanaomständigheter endast tillmätas underordnad betydelse. När det gäller markkompensation tar civilutskottetupp kravet på likvärdig mark. Lämpligheten från allmän planeringssynpunkt börenligt civilutskottets mening vara avgörande. Däremot bör det övervägas om detkan ges ökade möjligheter att söka tillmötesgå ett önskemål om ersättningsmarktill jordbrukare lämpligen genom bistånd från lantbruksnämndemas sida. pekar på svårigheterna att skaffa lämplig bytesmark. som"blir över" därför att staten vid markförvärvets genomförande fårköpa mer mark än som skulle ingå i övningsfältet bör i första hand användas förbyte. Även mark som lantbruksnämnderna äger bör kunna komma i fråga härför ochdet finns enligt fastig- FÖU 1976/77: 2 6 hetsnämndenanledning för statsmakterna att understryka detta. Möjligheterna att användadomänmark för markbyte bör också tas till vara. Det är emellertid enligtnämndens mening inte möjligt att slå fast en princip att markkompensation skallerbjudas före ekonomisk kompensation. Fråganom nya former för samråd berör en viktig fas i den allmänna fysiskaplaneringen, framhåller civilutskottet. De militära anspråken kan ha kommit attframstå som separata krav från statens sida. har tidigare (CU 1975/76: 1 s.2122) förutsatt att berörda myndigheter på totalförsvarets område sökeröversiktligt för i första hand kommunerna presentera långsiktiga anspråk på ettså tidigt stadium som möjligt. Detta torde också ligga inom det utredningsuppdragsom getts försvarets fredsorganisationsutredning. Utskottet utgick i dettasammanhang också från att större markanvändningsfrågor även inomtotalförsvarets område behandlas och bedöms med hänsyn tagen till den fysiskariksplaneringens riktlinjer. Under dessa förutsättningar kan motionärernasönskemål anses tillgodosedda. Med hänsyn till den kommunala översiktligaplanering som utvecklas anser civilutskottet att kontakt bör tas medvederbörande kommun redan på ett tidigt utredningsstadium. Det är viktigt attförsvarets fastighetsnämnd i sitt arbete också på ett tidigt stadium kantillföras synpunkter från andra än myndigheter och markägare. framhåller för sin del att nämnden regelmässigt börjar sinutredning med informationer till länsmyndigheterna, företrädare för berördakommuner och markägare. Även massmedierna informeras och ägnar vanligen storuppmärksamhet åt sådana projekt. Härigenom är det väl sörjt för att alla somkan ha intressen att bevaka nås av information. Det är således enligtfastighetsnämndens uppfattning redan nu väl sörjt för informationen ihithörande frågor och för möjligheterna att på saklig grund påverka förslagen. Huruvidainformation skall lämnas pä ett tidigare stadium får enligt fastighetsnämnden bedömasfrån fall till fall. Nämnden varnar bestämt för att lägga fast några reglerhärom. Resultatet kan bli att ett stort antal människor utsätts för oro ochbekymmer alldeles i onödan. Vadslutligen angår den lokala befolkningens förhandlingsmöjligheter erinrarcivilutskottet om sitt förslag i betänkandet CU 1975/76: 28 (s. 8), att man isamband med arbetet på en ny planlagstiftning gör en förutsättningslösutredning beträffande möjligheten och lämpligheten av att genom den allmännarättshjälpen eller på annat sätt bistå allmänhet och sakägare med rådgivning e.d. i planfrågor. Någon ytterligare åtgärd anser civilutskottet inte nupåkallad. har under sin mer än 20-åriga verksamhet inte kunnat finna attdet brister i markägares och andra lokala intressenters förmåga att självaföra fram sina synpunkter. FÖU 1976/77: 2 7 opartiskoch kan när så anses befogat låta utföra specialutredningar med anledningav synpunkter som framförts. Med hänvisning också till det stöd som den lokalabefolkningen kan få av kommuner och länsmyndigheter anser nämnden det inte varamotiverat med några speciella stödåtgärder. När det gäller markanvändningen i stort har man attfölja de riktlinjer för samhällsplaneringen som statsmakterna har beslutat om.Hösten 1972 fastställdes dels riktlinjer för den fortsatta regionalpolitiskaplaneringen (prop. 1972: 111 bil. 1, InU 1972: 28, rskr 1972: 347), delsriktlinjer för hushållningen med mark och vatten och lagstiftning för attfrämja sådan hushållning (prop. 1972: 111 bil. 2 och 3, CU 1972: 35, rskr 1972:348). Påföljande år togs ett beslut om medlen i den fortsatta regionalpolitiskastödverksamheten m. m. 1973: 50, InU 1973: 7, rskr 1973: 248). Riktlinjernaför den övergripande samhällsplaneringen gäller givetvis också på försvaretsområde. Det är, som civHutskottet påpekar, viktigt att totalförsvarets anspråkpå markanvändningen fogas in i den översiktliga planeringen så att anspråkenkan vägas mot konkurrerande intressen innan det uppstår låsningar sombegränsar de slutliga valmöjligheterna. har tidigare i annatsammanhang uttalat sig härför och anförde därvid bl. a. följande (FöU 1973: 22s. Hushållningen med mark och vatten har självfalletnära samband med politiken på andra områden. Den fysiska riksplaneringen måsteockså utgå från målen för t. ex. den ekonomiska politiken, regionalpolitiken,industripolitiken, jordbrukspolitiken, trafikpolitiken och försvarspolitiken.De mål som var för sig ställts upp inom dessa områden ter sig delvismotstridiga. Åtgärder som bedöms angelägna ur en aspekt kan ibland få ickeönskade konsekvenser t r en annan. En samordning av planeringen inom olikaområden är dä lör nödvändig för att så långt möjligt undvika att icke önskadeeffekte.i uppstår. Man har inom det militära försvaret tidigtuppmärksammat de problem som den ökade konkurrensen om mark medför. Försvaretsfredsorganisationsutredning (FFU), som tillsattes , fick i uppdrag attägna särskild uppmärksamhet åt förbands och utbildningsanstalters betydelsesåväl från allmänt lokaliseringspoHtiska synpunkter som med hänsyn till behovav mark för tätorters expansion, trafik- och bostadsändamål m. m. Det har, somutskottet också kunnat konstatera (FöU 1974: 19 s. 14),- visat sig att det lättuppstår konflikter mellan samhällsintresset av övningsmark för försvaretsräkning och markägares berättigade intressen. FFU har genomkompletterande direktiv fått i uppdrag att också överväga olika möjligheter attbe- gränsa försvarets behov av övningsmark. FÖU 1976/77: 2 8 Syftet med motionen 1975/76: 881 anges vara att fåtill stånd en ändring av nuvarande former för försvarets markförvärv för att pådet sättet minska ölägenheterna och de ekonomiska förlusterna för de människorsom måste avstå mark. Motionärerna hänvisar till den översyn som FFU har iuppdrag att göra. I avvaktan på resultaten av översynen tar de upp delfrågorsom det enligt deras mening är angeläget att tar ställning tillredan nu. De frågor som utskottet har att behandla avser undvikande av intrångi produktiv , användning av mark som redan tidigare är i statlig ägo,markkompensation i stället för ekonomisk kompensation, nya former för samråd imarkärenden och stöd för den lokala befolkningens förhandlingsmöjligheter. Sedanmotionen lämnades har FFU lagt fram första delen av sitt slutbetänkande (Ds Fö1976: 1) med utgångsvärden för utredningens senare ställningstaganden.Betänkandet innehåller bl. a. vissa uttalanden av intresse i detta sammanhang.Beträffande försvarets markförvärv anför FFU följande: När markförvärv måste genomföras för att tillgodoseförsvarets behov är det ofrånkomligt att markägare mot sin önskan nödgas i detallmännas intresse avstå mark. Rör det sig då om jordbrukare, som vill fortsättasin näring, är det givetvis önskvärt att samhället i görlig mån medverkar tillatt anskaffa annan jordbruksfastighet. Det kan emellertid vara svårt att skaffaersättningsmark. Konkurrensen om mark är stor. tillhörig domänverket bördärför även kunna komma i fråga. Lantbruksnämnderna har en viktig funktion attfylla och nämnderna har redan i vissa fall medverkat. För att ingen tvekanskall behöva råda om nämndernas funktion i detta hänseende bör regeringen pålämpligt sätt komplettera instruktionen för lantbruksnämnderna. FFU berör också försvarets fastighetsnämnd och dessbetydelse för handläggningen av försvarets markärenden. FFU anser att den parlamentariskarepresentationen i fastighetsnämnden bör utökas och att nämnden bör tillförasexpertis i skogs- och lantbruksfrågor. Enligt FFU bör också andra intressenterän länsmyndigheter, kommuner och markägare beredas tillfälle att föra framsina synpunkter inför nämnden, t. ex. berörda närboende samt lokalarepresentanter för friluftsliv och naturvård. Utskottet tar först upp defrågor som rör markanvändningen. Avpraktiska och andra skäl kan det enligt utskottets mening vara svårt att införagenerella regler som undantar visst slag av mark och i övrigt begränsarhandlingsfriheten när det gäller att tillgodose försvarsmaktens markanspråk idet enskilda fallet. Det är uppenbarligen inte heller vad motionärerna haravsett. Även civilutskottet och fastighetsnämnden, som i sak redovisar enpositiv syn på motionen, avvisar tanken på generella regler av detta slag. Som framgår av detföregående har FFU också bedömt saken på detta FÖU 1976/77: 2 9 sätt.De synpunkter och förslag som utredningen lagt fram i sitt senaste betänkandestämmer, såvitt utskottet kan finna, väl överens med motionens syfte.Utskottet har för sin del inte något att erinra mot de grunder för försvaretsmarkförvärv som FFU anger. Erfarenhetenvisar att informationen i markärenden ibland kan ha varit bristfällig. Rentprincipiellt delar utskottet motionärernas uppfattning att information om denplanering som pågår bör lämnas och även till andra änmarkägare som berörs av en ifrågasatt markanskaffning. Det bör emellertid som fastighetsnämnden framhåller få avgöras från fall till fall närinformation lämpligen bör ske. roll i detta sammanhang fårheller inte underskattas. De förslag till förändringar beträffande nämndenssammansättning m. m. som FFU har lämnat förefaller att vara väl grundade. Motionärernaskrav på stöd för den lokala befolkningens förhandlingsmöjligheter innebärlångtgående förändringar i förhållande till vad som gäller. Enligt denpraxis som har utbildats på försvarets område får säljaren ersättning förkostnader som uppkommer förhandlingar om köp av mark pågår meninte för kostnader . I motionen yrkas att såväl enskilda berördasom sammanslutningar av intressenter skall få ekonomiskt, juridiskt och annatstöd ända från det att planer och alternativ börjar dryftas till dess ettförvärv eventuellt kommer till stånd. Detligger självfallet i försvarets intresse att markförvärv som bedöms varanödvändiga för dess verksamhet sker i gott samförstånd med markägare och andraintressenter. Härför krävs inte bara att alla berörda blirinformerade om planerade markanskaffningar. De kan också behöva stöd och hjälpför att kunna ta till vara sina intressen. erinrar i dettasammanhang om det stöd som den lokala befolkningen kan få av kommuner ochlänsmyndigheter. Vidföregående väcktes en motion 1975/76: 872 (c) med begäran om utredning och förslag beträffandejuridisk rådgivning till enskilda i syfte att förbättra allmänhetens möjlighetatt följa och påverka planfrågor m. m. Motionärerna förordade som en lämpliglösning att rådgivning tillhandahålls gratis eller till överkomlig taxa inomramen för rättshjälpen. har på förslag av civilutskottet hemställthos regeringen att man i samband med arbetet på en ny planlagstiftning skallutreda möjligheten och lämpligheten av att genom den allmänna rättshjälpeneller på annat sätt bistå allmänhet och sakägare med rådgivning e. d. iplanfrågor (CU 1975/76: 28, rskr 1975/76: 338).