bet · G001LU3 · 1976-12-31 00:00:00 — med anledning avmotioner om vissa skadeståndsrättsliga frågor 1 motionen 1975/76:1109 av i (fp) yrkas all hos regeringen begär utredning och förslag om krav påtillfredsställande försäkringsinnehav som villkor för tillstånd all utförasprängnings-arbeten. Motionärenerinrar om att tillstånd i allmänhet krävs för större spräng-ningsarbeten ochatt sådant tillstånd endast ges om sprängaren bedöms kunna utföra arbetet påett för omgivningen så riskfritt sätt som möjligt. En sprängning är dock aldrighelt riskfri och motionären anser därför all ell försäkringsobligatorium börinföras, 1motionen 1975/76:1116 av i Slockholm m. fl. (vpk) yrkas attriksdagen hos regeringen hemställer 1. all principen "omvänd bevisföring"genomförs, innebärande att arbetsköpare har alt bevisa sig fri från skuld vidframställda skadeslåndskrav, 2. alt objektivt eller s. k. strikt skadeståndsansvarinförs, 3. alt ansvarighetsförsäkring för arbetsköpare blirobligatorisk, 4. alt alla arbetsköpareåläggs alt teckna tryggheisförsäkring. Motionärerna framhåller att nuvarande ordning när del gäller ersättning för yrkesskada ärbristfällig i två hänseenden, nämligen att bevisbördan för all yrkesskadaföreligger lagts på arbetstagaren och all den s. k. irygg-helsförsäkringen inteär obligatorisk. Enligt motionärerna är det otillfredsställande allarbetsgivaren far driva sin verksamhet utan erforderliga försäkringar.Motionärerna anser all arbetstagarnas anspråk på trygghet och arbetsgivarnasskyldighet att vidta skyddsåtgärder och förebygga yrkesskada skulle komma lillbättre uttryck om bevisbördan läggs på arbetsgivarna, strikt ansvar införs ochansvarsförsäkring blir obligatorisk. Om inte dessa ändringar vidtas, bör enligtmotionärerna tryggheisförsäkringen göras obligatorisk. SliadeståndsansvarJör person- och sakskada Inom skadeslåndsrälten har den s. k.culparegeln varil huvudprincip, dvs. all skadeståndsansvar inträder när någonuppsålligen eller av vårdslöshet vållar skada. Principen har lagfästs i 2 kap.1 S skadeståndslagen (1972:207). I 1976/77. LU1976/77: 3 LU1976/77:3 2 Skadeståndslagens bestämmelser är iförsta hand lillämpliga i ulomob-ligatoriska förhållanden, dvs. när del intefinns något avtal mellan den skadelidande och den som han kräver skadestånd aveller när skadefallel i varje fall inle har något samband med ell sådant avtal.Vid sidan härav finns del åtskilliga speciella skadeståndsregler för särskildasituationer. Inom sill tillämpningsområde har dessa speciella skadeståndsreglerföreträde framför skadeslåndslagens principer. De speciella reglerna är av ivåslag. Dels finns del konlraktsrältsliga eller "inomobligatoriska"regler, dvs. lagbestämmelser eller allmänna grundsatser som skall tillämpas,när det finns ett avtal mellan parterna och skadefallet slår i samband meddetta avtal. Dels finns del speciella skadeståndsregler för vissa rentutomobligatoriska förhållanden. I första hand är del här fråga omskadesiåndsrätlslig speciallagstiftning på särskilda verksamhetsområden ellerför vissa slags skador. Härutöver finns i domsiolspraxis utbildade regler ellergrundsatser om skadestånd i speciella situationer. De särskilda reglerna om ulomobligaloriskskadeståndsskyldighel har sin grund i att samhällsutvecklingen, framför alltutvecklingen inom industrin och kommunikalionsväsendel med de ofanlligt ökadeskaderisker dessa verksamheter innebär, medfört att man av hänsyn lill denskadelidande inte kan upprätthålla culparegeln. 1 stället har ell objektivt,strikt skadeståndsansvar kommit att tillämpas, dvs. ansvar för annans vållandeeller ansvar oberoende av om vållande ligger någon lill last. 1 del senarefallet brukar ansvaret beiecknas som rem objekiivi eller rem strikt ansvar. Regler om strikt ansvar återfinns i ett flertal lagar, t.ex. jordabalken, järnvägsansvarighetslagen (1886:7 s. 1), elanläggningslagen(1902:71 s. 1), luftfartsansvarigheislagen (1922:382), ägofredslagen(1933:269), lagen (1934:459) om tillsyn av hundar, atomansvarighetslagen (1968:45),miljöskyddslagen (1969:387), datalagen (1973:269) och lagen (1973:1198) om ansvarighetför oljeskada lill sjöss. Utan stöd av skriven lag har i rättspraxis utbildatsreglerom strikt ansvar för vissa former av farlig verksamhet, såsom omfattandesprängningsarbeten och särskilt fariiga militärövningar. Del renl objektiva ansvaret är ibland förknippat med enlagreglerad skyldighet all ha ansvarsförsäkring. Sålunda gäller enligtatomansvarighetslagen all innehavare av alomanläggning skall ta och vidmakthållaförsäkring för sin ansvarighet enligt lagen. Motsvarande försäkringspliktåvilar vissa fartygsägare enligt lagen om ansvarighet för oljeskada tillsjöss. En skadelidandes anspråk på ersättning kan tillgodosesinle bara genom ell system med renl obligaioriskt skadeståndsansvar, eventuellti förening med obligatorisk ansvarsförsäkring, ulan också genom ett frånskadeslåndsrälten fristående försäkringssystem, som verkar direkt till förmånför den skadelidande. Exempel på sådant försäkringssystem utgör ersättningsreglernai trafikskadelagen (1975:1410) enligt vilka skadeersätining uigår direki LU1976/77:3 3 ur fordonels trafikförsäkring på renl objektiv grund, dvs.oberoende av om någon kan anses vållande lill skadan eller ej. liknandeförsäkringssystem gäller vid motortävlingar enligt lagen (1976:357)ommoiorlävlingsförsäkring. En fråga av stor betydelse för bådeskadesiåndsskyldiga och skadelidande är vem av dem som skall bevisa de olikaomständigheter som kan inverka på skadesiåndsfrågan. Huvudregeln kan sägas varaalt bevisbördan beträffande en viss omständighet ligger på den part som villåberopa omständigheten lill sin fördel. Vid culpaansvar skall alltså denskadelidande bevisa alt den som han begär skadestånd av har varit vållande.Lyckas han inte med del, godtar man hans motparts påstående att denne handlatfullt korrekt. Del är också den skadelidande som skall bevisa all detföreligger adekvat kausalitet mellan vållandet och skadan. Vid strikt ansvarmåste den skadelidande på motsvarande sätt bevisa all den skada han har liditär av den art som avses med de särskilda reglerna om strikt ansvar och all denhärrör från motpartens verksamhet eller egendom. Vidare är del den skadelidandessak all bevisa omfattningen av sina skador. Han måste därvid kunna styrka attdet föreligger ett adekvat orsakssammanhang mellan skadefallel och dekostnader och föriusler han begär ersättning för. Däremot åligger del denskadeslåndsskyldige all bevisa att den skadelidande medverkat till skadan, omhan lill sill försvar vill åberopa reglerna om jämkning på grund avmedvållande. Enligt vissa lagar slipper den skadelidande bevisavållande på motpartens sida. 1 stället är del den mot vilken skadeståndsanspråketriktas som far skaffa fram bevisning om att han, eller dem han ansvarar för,inle har varil oaklsam. Bevisbördan är således omkastad, så alt det åliggersvaranden i skadeståndsmålet all visa sig vara fri från vållande("exculpalion"). på dylikt presumerad culpa grundat ansvar kallasofta presumtionsansvar. Presumtionsansvar gäller enligt sjölagen (1891:35 s. 1)i de flesta skadefall för redaren. Arbetsgivares skadeståndsansvargenlemol arbelstagare följer huvudregeln om culpaansvar enligl 2 kap. 1 !jskadeslåndslagen. Belräffande ar-belsgivare gäller vidare alt han även ulaneget vållande kan bli skadeståndsskyldig. Genom 3 kap. 1 ! ; skadeståndslageninfördes en allmän regel om s. k. principalansvar. Enligt delta lagrum skall enarbetsgivare belala skadeslånd for skada som hans arbetstagare vållar genom feleller försummelse i tjänsten. Arbetsgivarens skadeståndsansvar gäller oavsettom den skadelidande är en utomstående person eller annan anställd. Principalan-svarelomfattar arbetsgivare och arbetstagare av alla kategorier. LU 1976/77:3 4 ärtillämplig också på stal och kommun när dessa utövar privalrätlslig verksamhet,t. ex. när staten driver ett trafikförelag som SJ, när en kommun anlägger vägareller när en landstingskommun driver ett sjukhus. Vid myn-dighelsuiövning -dvs. den offentliga verksamhet som är ell uttryck för samhällets makt övermedborgarna - gäller däremot särskilda regler om skadeståndsansvar för stat ochkommun. Vid lagens tillämpning skall enligl 5 kap. 8 S vissa andra kategorier,bl. a. värnpliktiga och skolelever i vissa fall, likställas med arbetstagare.Däremot haren företagare såsom huvudregel intet ansvar för vållande av andra självständigaföretagare - t. ex. entreprenörer - vilka han anlitar i sin verksamhet. Enförutsättning för principalansvar är att skadan vållats "i ijänslen".Arbetsgivaren svarar således inle för skada som arbetstagaren vållat utansamband med arbetet. Detär den skadelidandes sak all bevisa all fel eller försummelse förekommer frånnågon arbetstagares sida. Han behöver dock inle peka ut någon bestämd person,som bevisligen varil vårdslös. Del räcker med all det kan konstateras all denvållande måste ha varit någon för vilken arbetsgivaren ansvarar. Arbetsgivarensvarar nämligen också för "anonyma" fel. Likaså omfattarprincipalansvarei "kumulerade" fel, dvs. när var och en av flerabefattningshavare gjort sig skyldig lill en mindre vårdslöshet, som inte förnågon av dem skulle vara tillräcklig all leda lill skadestånds-skyldighet förarbetsgivaren men som tillsammans innebären avsevärd brist i aklsamhelen. Principalansvaretomfattar personskada och skada på egendom och ger vid personskada ersättningför bl. a. inkomstförlust. Sådan ersättning kan dock reduceras på grund avförsäkringsersättningar och andra utgående förmåner. Vid personskadainnefattar ersättningen även vissa former av ideell skada, närmare bestämtsveda och värk samt lyte eller annat framtida men. Vid personskada som ledertill dödsfall omfattar skadesiåndsskyldigheien ersällning lill den avlidnesefterievande för förloral underhåll. Principalansvarei omfaltar vidareekonomisk förlust utan samband med person- eller sakskada, om föriuslenframkallats genom brott i Ijänslen (s. k. ren för-mögenhelsskada). Slutligenomfattar principalansvaret också ersättning för lidande som åsamkas någon genomvissa brott mot den personliga integriteten, t. ex. ärekränkning ellerofredande ("ren ideell skada"). Huvudregelnär alt fullt skadeslånd skall dömas ui. Eftersom del nya principalansvaret, sominfördes genom skadeslåndslagen, gäller för alla arbetsgivare - ocksåprivatpersoner som tillfälligt anlitar anställd hjälp, ideella föreningar,stiftelser för välgörande ändamål och andra som inle sysslar med ekonomiskverksamhet i vanlig mening - kan skadeståndsansvaret i vissa fall verka myckelsträngt. Del har därför införts en möjlighet all lindra delia ansvar. Sålundaär jämkning möjlig, när skadeslåndei anses vara oskäligt betungande med hänsynlill den skadesiåndsskyldiges ekonomiska förhållanden och övrigaomständigheter. Vidare kan ersällning för LU 1976/77:3 5 sakskadajämkas, om det är skäligt med hänsyn till föreliggande försäkringar ochförsäkringsmöjligheler. Liksom tidigare kan skadeståndet också jämkas på grundav den skadelidandes medvållande. Skadestånd med anledning av personskada fårdock jämkas endast om den skadelidande själv uppsålligen eller genom grovvårdslöshet medverkat till skadan. Har personskada lett lill att någon avlidit,kan skadeståndet lill efterievande jämkas också på grund av att den avlidneuppsåtligen medverkat lill dödsfallet. Avbetydelse för principalansvarets omfattning är också reglerna om arbetstagaresskadeståndsansvar. Enligt 4 kap. 1 ij skadeståndslagen gäller som huvudregelatt arbetstagaren ej blir skadeståndsskyldig när han vållat skada i tjänsten.Blott i undantagsfall, när synnerliga skäl föreligger, skall han bliersätlningsskyldig. Genom att arbetsgivaren är ansvarig enligt del nyaprincipalansvarei tillgodoses nämligen den skadelidandes intresse utan allarbetstagaren i normala fall behöver betungas. I de situationer där möjligheternaatt kräva skadestånd av arbetsgivaren är av mindre värde för den skadelidandekan dock pä grund av 4 kap. 1 S skadeslåndslagen skadeståndsrätten motarbetstagaren hållas öppen. Arbetsgivarenkan skydda sig mot de flesta skaderisker på arbetsplatsen genomansvarsförsäkring, vanligen s. k. företagsansvarsförsäkring. Men det hör tillundantagen att en anställd kan fl försäkringsskydd beträffande skada i yrkes-eller tjänsteutövning. Det är bara vissa yrkesutövare - läkare, advokater,brevbärare m. fl. - som har denna möjlighet. Däremot skyddas arbetstagarna iregel av arbetsgivarnas ansvarsförsäkringar. Möjligheterna för enförsäkringsgivare all utöva regress mot en skadevållande arbetstagare är enligtförsäkringsvillkoren begränsade till vissa undantagsfall. 1 de flesta bolaggäller villkor om regress vid uppsåtligl handlande och vid skadegörelse iberusat tillstånd. Eftersom de flesta arbetsgivare har ansvarsförsäkring ochregressrätten är starkt begränsad har de fall dä arbetstagare personligen fältbära skadeståndsansvar varit sällsynta. Efter skadeståndslagens tillkomst tordede ha blivit ännu mera sällsynta, eftersom 4 kap. kan åberopas även dåförsäkringsregress är aktuell. Som exempel kan nämnas att en arbetstagare iberusat tillstånd har vållat en arbetskamrat skada som ersatts av arbetsgivarensförsäkring. Ett regresskrav från försäkringsbolaget kan nedsättas eller t. o.m. avvisas med tillämpning av 4 kap. 1 S skadeståndslagen. Som tidigare berörts finns särskilda regler omobjektivt ansvar i jordabalken och miljöskyddslagen. Dessa regler kan varatillämpliga vid sprängningsarbeten på en fastighet. Jordabalkens bestämmelser,som är av betydelse i förevarande sammanhang, har intagits i 3 kap., somhandlar om rättsförhållandet mellan grannar. Enligt 1 ij skall var och en vidnyttjande av sin eller annans fasta egendom ta skälig hänsyn lill omgivningen.1 3 S föreskrivs att den som ämnar utföra grävning eller liknande arbete på sin1* Rilcsdagenl976/77.8saml. LU1976/77:3 6 markskall vidla varje skyddsålgärd som kan anses nödvändig för all förebygga skadapå angränsande mark. Han skall vidare ersätta skada som uppkommer lill följd avall han eller någon som han anlitat underlåtit all vidta sådan åtgärd eller iannat hänseende brustit i omsorg vid arbetets utförande. Sistnämnda bestämmelseålägger fastighetsägaren ett ansvar för vållande av bl. a. anlitad självständigföretagare. 1 4 ij har upptagits en regel om rent objektivt ansvar, som innebäratt vid grävning eller annat liknande arbete, som är särskilt ingripande ellerav annan anledning medför särskild risk för omgivningen, den skada somuppkommer till följd av arbetet skall ersättas även om försumlighet inteföreligger. Sprängning lorde ofta falla under begreppet "liknandearbete". Detta gäller särskilt om skadeverkningarna är av samma art somde som kan uppträda vid grävningsarbelen. Däremot torde skada på grund avkringflygande sprängsten inte anses som skada på grund av liknande arbete. Detanses att de allmänna förutsättningar som framgår av 1-3 ijij skall gälla ävenvid tillämpning av 4 t;. Ansvaret åvilar således fastighetsägaren eller den someljest nyttjar faslighet. Del gäller i förhållande lill granne, under förutsättningatt skadan uppkommit på angränsande mark. Med granne kan förstås även den somär bosatt på relativt långt håll från den fastighet inom vars område arbetetbedrivs. Grannen behöver icke vara fastighetsägare men skall dock ha vissanknytning lill fast egendom i närheten. Somframgår av redogörelsen ovan är jordabalkens bestämmelser om renl strikt ansvarbegränsade till arbeten som är särskilt ingripande eller eljest medför särskildrisk för omgivningen. 1 övrigt föreligger endast ansvar för culpa. Såvitt angårvissa effekter av sprängning har emellertid det i jordabalken uppställdaprincipkravet på culpa föriorai sin betydelse genom tillkomsten avmiljöskyddslagen. Lagen utgör en samlad lagstiftning lill skydd motvattenförorening, luftförorening, buller och andra störningar och går ut på attstörningar skall förebyggas så långt det är praktiskt och ekonomiskt möjligt.För skada och olägenhet genom miljöfariig verksamhet är den som utövarverksamheten skyldig all utge ersättning. Miljöskyddslagengäller endast störningar som härrör från användningen av fast egendom. Denviktigaste ersättningsregeln finns i 30 >, som stadgar att den som orsakarolägenhet genom miljöfariig verksamhet skall utge ersättning härför. Harolägenheten ej orsakats genom försummelse, skall dock ersättning utgå blott omolägenheten är av någon betydelse och endast i den mån den ej skäligen börtålas med hänsyn till förhållandena i orten eller till dess allmänna förekomstunder jämföriiga förhållanden. Ersäli-ningsgilla skador är olägenhet till följdav vallenförorening, luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant.Eftersom skakning särskilt nämns följer att skador genom vibrationer till följdav sprängningar, t. ex. sprickor pä hus i i närheten av den plats där sprängningensker, faller under lagen. Störningen får dock inte vara helt tillfällig. Enenstaka sprängning faller därför ej under lagen, såvida den inte orsakar enbeslående skada. LU 1976/77:3 7 gälleralt renl lillfalliga skador även om de har sin orsak i mer varakliga störningarfaller utanför lagens tillämpningsområde. Talanenligt miljöskyddslagen kan riktas mot ägare eller annan som utnyttjarfastigheten men inle mot den som endast kortvarigt arbetar där, exempelvis enentreprenör. Kretsenav skadelidande, som kan åberopa de särskilda principerna i miljöskyddslagen,är ej inskränkt enligt någon särskild regel. 1 praktiken torde dock en vissbegränsning inträda, genom au de störningar som lagen omfattar förutsätter enviss varaktighet i inverkan och genom att de skador som enligt 30 5; medförersätlningsrätt beskrivs som olägenhet. Endast den som lider olägenhet, vilkenberor av störning av i lagen nämnd karaktär, kan nämligen åberopa de särskildareglerna. I förhållande till äldre rätt medför dock miljöskyddslagen enbetydande utvidgning av kretsen av ersättnings-berättigade. kundeendast fastighetsägare och med dem jämställda innehavare av mark åberopa desärskilda principerna om immissioner. Enligt miljöskyddslagen bör även de somhyr lägenheter eller har sin permanenta arbetsplats i områden där detförekommer svåra bullerstörningar ha samma rätt till ersättning somtraditionellt tillkommit fastighetsägare. Utvecklingen får sägas vara naturiigmed hänsyn till de förändringar i samhällslivet som ligger till grund för dennya lagstiftningen. Arbetstagare hos den som bedriver den miljöfarligaverksamheten synes däremot ej kunna åberopa det rent strikta ansvaret. Enligtordalagen är jordabalkens reglerom rättsförhållandet mellan grannartillämpliga även på åtgärder som faller under miljöskyddslagen. Uttalanden avlagrådet under förarbetena till miljöskyddslagen (se prop. 1969:28) ger dockvid handen, all jordabalken inte alls gäller i fråga om sådana förfaranden medfast egendom som avses i miljöskyddslagen. Denna ordning innebär all ettskadebringande förfarande i visst hänseende kan lalla under miljöskyddslagenoch i en annan del under jordabalken. Somberöns i ett tidigare avsnitt har i domstolspraxis ett rent objekiivi ansvarålagts ulan stöd av lag i vissa fall av särskilt farlig verksamhet. Ett sådanttypfall är omfattande sprängningar. 1 ett rättsfall (NJA 1966 s. 248)bifölls sålunda skadeståndstalan mot en entreprenör, som ulfört sprängningarför tunnelbanebygge i . Vid arbetet skadades en fastighet i närhetengenom kringflygande sprängsten. Entreprenören ålades rent objektivt ansvarenligl reglerna om farlig verksamhet. Också ägaren av den faslighet på vilkensprängningen utfördes ådömdes skadeståndsskyldighel. dock enligtgrannelagsrältsliga regler. Efter tillkomsten av miljöskyddslagen ochjordabalken anses tvekan råda om när man bör tillämpa den i rättsfalletfastslagna principen eller dessa lagar. I vissa fall, särskilt när enentreprenör orsakar skador genom omfattande sprängningar, torde dock ansvaretenligt de oskrivna reglerna fortfarande ha full aklualilei. Ansvaret omfattarendast sprängningar av stor omfattning; för mera ordinära LU 1976/77:3 8 sprängningaransvarar den som företar dem endast vid vållande. Långva-righel lorde ej varanågon förutsättning för att sprängningarna skall medföra rent strikt ansvar,men däremot kan del förhållandet att sprängningarna är långvariga medföra attde anses särskilt farliga. Ansvaret omfattar med säkerhet skador genomkringflygande sprängslen, troligen även skador genom vibrationer. Redogörelsenför det skadeständsrättsliga regelsystemet vid sprängningsarbeten ger vidhanden att såväl en fastighetsägare eller annan byggherre som en entreprenörkan bli skadeståndsskyldig antingen enligt culparegeln eller enligt reglerna omrent objektivt ansvar. En byggherre kan sålunda ha ett renl objektivt ansvaroch entreprenören endast ha att svara på grund av visad försumlighet. Om fleraär skadesiåndsskyldiga, svarar de solidariskt enligt 5 kap. 6 >;skadeståndslagen. Regeln gäller ej endast vid ansvar för egen culpa och vidprincipalansvar utan även vid strikt ansvar. Den kan således tillämpas ocksånär den ene har culpaansvar och den andre strikt ansvar, eller när alla harstrikt ansvar. Detta följer av att skadeståndslagen är tillämplig på allskadeståndsskyldighet i den mån annat ej är stadgat. AU de skadeståndsskyldigasvarar solidariskt betyder att den skadelidande kan utkräva helaskadeståndsbeloppet från var och en av dem, varefter det blir den betalandessak att från andra skadeståndsskyldiga utkräva vad de kan vara skyldiga attutge enligt reglerna om uppgörelser mellan skadeståndsskyldiga. Vadsärskilt gäller den situationen att en skadeståndsskyldig svarar på grund avculpa och en annan på grund av strikt ansvar är den traditionella uppfattningenatt den som svarar på grund av strikt ansvar alltid har regressrätt mot densom svarar på grund av eget vållande. 1 den skadestånds-rättsligaspeciallagstiftningen finns ett stort antal regler med detta innehåll.Principen gäller även efter tillkomsten av skadeståndslagen och även inom delområde som ej är reglerat i lag, t. ex. om någon ansvarar för vållande avanlitad självständig företagare. Fråganom fördelning av skadeslåndsskyldigheten mellan en fastighetsägare, som harrent strikt ansvar enligl grannelagsrältsliga regler, och en entreprenör somlikaledes har rent strikt ansvar men enligt reglerna om fariig verksamhet, hari rättspraxis besvarats så, alt det skall ske en skä-lighetsfördelning. Dennaledde i det ovan redovisade fallet till all vardera parten fick bära halvaskadeslåndsskyldigheten. Vissabestämmelser m. m. rörande spräiigningsaibeten Enligt byggnadsstadgan (1959:612) erfordrasbyggnadslov för bl. a. schakt-ning, till vilket sprängning räknas. Vidaregäller all byggnadsarbete skall utföras enligt gällande bestämmelser ochfastställda ritningar och bedrivas på eU betryggande sätt. Det föreskrivs ocksåatt försiktighet skall iakttas. LU 1976/77:3 9 såatt skada på person och egendom undviks, därvid särskilt risken för skada påtrafikanter och närboende nämns. Om schaktning sägs att denna skall utövas såatt grannbyggnad eller gata inte skadas. Enligtbyggnadsstadgan har en vittgående förpliktelse all övervakabyggnadsföretag. Byggnadsnämnderna saknar dock i allmänhet praktiskamöjligheter att ingripa reglerande i vad gäller sprängningsföretag. Bestämmelserangående sprängningsarbeten finns vidare i bl. Råd och anvisningar tillbyggnadsstadgan, som utfärdats av statens planverk, och i Teknologföreningensallmänna bestämmelser för byggnads-, anläggnings-ochinstallationsentreprenader. Sistnämnda bestämmelser är avsedda att ingå ikontrakt mellan entreprenör och beställare och innehåller bl. a. en klausul omatt entreprenören i förhållande till beställaren är ansvarig för dennesskadeståndsskyldighet gentemot tredje man. Iallmänna ordningsstadgan (1956:617) föreskrivs att sprängning inte far äga ruminom stadsplanerat område ulan tillstånd av polismyndighet. kan meddelas i lokal ordningsstadga. Till ledning för handläggningenav tillståndsärenden beträffande sprängning har är 1975utfärdat vissa anvisningar, vari bl.