bet · G001JuU1 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/77: 1 medanledning av motion om straffmätning i samband med förvisning I motionen 1975/76:1070 av () ochherr () hemställs att hos regeringen anhåller om forslagtill ändrade bestämmelser angående straffmätning i samband med forvisning ienlighet med vad som anförs i motionen. I motiveringen framhållsbl. a. följande: Enligt 26 § utlänningslagen skall, när utlänningförvisas, det men han därigenom lider beaktas vid bestämmande av annan påföljdfor brottet. Denna bestämmelse medför att en utlänning, som i dom förvisas urriket, ofta fSr ett betydligt kortare fängelsestraff än vad som skulle blivitfallet, om domstolen underlåtit att döma till förvisning. Hänsyn tas alltsåtill den olägenhet som forvisningen medför for den dömde. Detta är ju i och forsig en riktig tanke. Dethänder emellertid ofta att en dom på förvisning inte går att verkställa. Dendömde blir alltså kvar i riket. Något men av förvisningen uppstår aldrig, ochhan har kommit undan med ett kortare straff, än vad som rätteligen bort följa,eller vad en svensk i motsvarande situation skulle ha fått. Detta framstårsåsom mindre tillfredsställande. Enmöjlighet att råda bot på missförhållandet skulle vara att domstol före domenerhöll förhandsbesked om huruvida en förvisningsdom mot den tilltalade kan blimöjlig att verkställa eller inte. Att avvakta ett sådant besked skulleförmodligen fördröja avgörandet i domstol, vilket skulle vara särskilt olägligtmed hänsyn till att det ofta är fråga om personer som sitter häktade i avbidanpå handläggning och dom. Enbättre utväg är att ge domstol möjlighet att återuppta målet for att bestämmany förlängd strafftid. Tänkbart är också att domstol redan från börjanfastställer alternativa strafftider, den ena i förening med förvisning och denandra utan samband med sådan påföljd. Det är möjligt att ytterligare lösningarstår till buds. I vart fall fordras en översyn av de nuvarande reglerna. Bestämmelser om förvisning finns i utlänningslagen(UtlL). Utlänning, som har begått brott på vilket kan följa fängelse i mer änett år, kan enligt 26 S första stycket genom beslut av domstol i samband medatt utlänningen döms for brottet förvisas ur landet, om det på grund avgärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan befaras att han kommeratt fortsätta brottslig verksamhet här i landet eller brottet annarsföranleder att han inte bör la stanna kvar här. Detsamma gäller i fall dåvillkorlig dom eller skyddstillsyn som har ådömts för sådant brott undanröjs. 1Riksdagen 1976/77. JuU1976/77: 1 JuU 1976/77:1 2 Beslut om förvisning kan även meddelas i sambandmed att utlänning döms för brott mot utlänningslagen eller med stöd av dennalag utfärdad författning, om fängelse kan följa på brottet - det krävs i dessafall sålunda inte att maximistraffet överstiger fängelse . Dockförutsätts, att omständigheterna vid gärningens begående är försvårande elleratt utlänningen före gärningen befunnits skyldig tillbrott av samma slag (27 S). Vidbedömande av förvisningsfrågan skall hänsyn tas till utlänningens levnads- ochfamiljeförhållanden och till längden av den tid han vistats i riket. Utlänning,som när åtalet väcktes innehade permanent uppehållstillståndeller som var bosatt i ,fär förvisas bara om det finns synnerliga skäl till det (26 !j andra stycket). Beslutardomstolen forvisning, skall det men utlänningen lider därigenom beaktas vidbestämmande av annan påföljd for brottet. Förordnar domstol enligt 34 kap.brottsbalken (BrB) om förändring av påföljd, som han har ådömts jämteforvisning, kan domstolen också meddela det beslut i fråga om forvisningen somförordnandet påkallar (26 S tredje stycket). Domeller beslut om förvisning skall innehålla förbud för utlänningen att återvändatill . Sådant forbud kan begränsas att gälla (28 §).Överträdelse av förbud att återvända är straffbelagt. Straffet utgör fängelse ihögst (66 S). Denomständigheten att en utlänning förvisas medför inte automatiskt att han ocksåavlägsnas från . För verkställighet av förvisnings- ellerutvisningsbeslut kan sålunda föreligga hinder av olika slag, i första hand s.k. politiska verkställighetshinder. Bestämmelser därom finns i 53, 54 och 54 aSS UtlL I53 S föreskrivs att utlänning vid verkställighet av förvisning inte flrbefordras till land, där han löper risk att bli utsatt för politiskförföljelse, och ej heller till land, där han inte åtnjuter trygghet mot att blisänd till land i vilket han löper sådan risk. 1 54 S stadgas undantag fråndenna regel vid synnerligen grov brottslighet, och i 54aS ges regler förkrigsvägrare och vissa andra utlänningar som ulan att vara politiska flyktingarej vill återvända till sitt hemland på grund av de politiska förhållandena däroch som kan åberopa tungt vägande omständigheter till stöd härför. Verkställighetav förvisning ankommer på länsstyrelse. I vissa fall skall ärendet emellertidunderställas den centrala utlänningsmyndigheten, dvs. Detgäller t. ex. om utlänningen påstår att han i det land, till vilket han skullebefordras, löper risk att bli utsatt för politisk förföljelse och påståendeticke är uppenbart oriktigt. Detsamma gäller när utlänning påstår sig ej viljaåtervända till hemlandet på grund av de politiska förhållandena där och deomständigheter han åberopar till stöd härför inte kan lämnas utan avseende (58i;). JuU 1976/77:1 3 Den i motionen upptagna problematiken berördes i enpromemoria med förslag till nya regler om beivrande av vissa brott, begångna avutlänningar, som avgavs av åtalsrättskommittén (Ju 1971:63) (Ds Ju1971:14). Kommittén anförde i dennadel bl. a. följande: Enligt 26 S tredje stycket UtlL skall... det mensom utlänningen lider genom förvisningen beaktas vid bestämmandet av annanpåföljd för brottet. Ett beslut om förvisning fr alltså till följd att denstraffrättsliga påföljd som annars skulle ha följt blir av mindre ingripandeart. Om ett förvisningsbeslut inte kan verkställas, medför detta f n. inte,att den straffrättsliga påföljden omprövas för att eliminera den prutning påstraffet som skett med hänsyn till förvisningen. Detta flr nu den i och för sigicke tillfredsställande konsekvensen, att utlänningen kommer lindrigare undanän en annan brottsling i motsvarande situation. Denna konsekvens måste dock hainsetts under förarbetena till UtlL och har uppenbarligen då accepterats.Kommittén anser sig - i brist på uppgifter om att mera stötande resultat tillföljd av gällande ordning förekommit i rättstillämpningen - inte ha tillräckliganledning att föreslå någon ändring i nu behandlat avseende. Av intresse i sammanhanget är också att kommitténföreslog att domstolarna skulle f vidgade möjligheter att ge utlänningvillkorlig dom i sådana fall då det står klart att utlänningen skall avlägsnasur landet. Sålunda skulle villkorlig dom kunna meddelas även om utlänningen hardålig prognos i fråga om framtida laglydnad. För att inte sådan utlänningskulle komma i ett bättre läge än andra lagöverträdare i de fall dåförvisningsdom eller utvisningsbeslut inte kan verkställas (t. ex. på grund avpolitiskt verkställighetshinder) föreslog kommittén att åklagaren skulle flmöjlighet att väcka talan och begära omprövning av påföljdsfrågan. Kommitténsförslag har remissbehandlats men inte lett till lagstiftning. () har i skrivelse den10 till påtalat vissa problem isamband med beslut om förvisning av straffade utlänningar och dessasverkställighet. I en i ärendet upprättadpromemoria anförs bl. a. följande: Eftersom domstolen skall beakta del men den dömdelider genom förvisning medför beslut härom i regel att utlänningen för ettkortare straff än han annars skulle ha fått. 1 många fall kan förvisningenemellertid inte verkställas. I vissa fall är det fråga om asylbehövande.Beträffande dessa utlänningar råder, som framgått av vad ovan sagts, sådanainskränkningar i möjligheterna att verkställa förvisningen, att vederbörande iallmänhet kommer att t v kvarstanna i landet. I andra fall rör det sig ompersoner för vilka politiskt verkställighetshinder inte föreligger, men vilkahemlän--derna på grund av deras kriminalitet inte är beredda att mottaga.Sådana JuU 1976/77:1 4 utlänningargynnas av att få förvisning i domen i förhållande till dels de personerbeträffande vilka förvisningen kan verkställas och dels de dömda - såvälsvenskar som utlänningar - som ej förvisas och av denna anledning får lägrestraff Bland dem som på detta sätt missgynnas fmns även de utlänningar somdomstolen avstår från att förvisa på grund av att de bedöms vara i behov avasyl. Det är angeläget att sådana slumpartade utfall av rättskipningen vadgäller påföljden undanröjs. Åtskilligaav de utlänningar som dömts till förvisning åberopar politiskt flyktingskap somhinder mot verkställighet av förvisningen. Ett ställningstagande härtill haremellertid inte kunnat tagas av invandrarverket förrän relativt närafrigivningen. Orsaken är svårigheten att med säkerhet kunna förutse behovet avasyl vid ett frigivningstillfälle som ligger relativt långt fram i tiden. Bl akan förhållandena i hemlandet förändras . Ovisshetenhuruvida beslut om förvisning kommer att verkställas eller ej skapar otrygghetoch blir en sanktion utöver den som ådömts. Det är därför redan av detta skälrimligt att kräva att ett definitivt ställningstagande i frågan om förvisningenskall verkställas sker , helst redan vid domslutet. Enligt regeringens bemyndigande harsakkunniga tillkallats för översyn av utlänningslagstiftningen.Utredningsarbetet skall enligt direktiven leda fram till förslag till en heltny utlänningslag som på ett så överskådligt sätt som möjligt tar upp debestämmelser beträffande utlänningar som förutsätter lagreglering. I direktiven uttalarstatsrådet såvitt nu är av intresse bl. a. följande: Nuvarande ordning, som alltså innebär att domstoldömer till förvisning i samband med ådömandel av övriga påföljder, är förenadmed vissa nackdelar. Svårigheterna bottnar främst i att domstolen harbegränsade möjligheter att bedöma frågan om politiskt flyktingskap och därmedsammanhängande verkställighetshinder. Genom att förvisningsbeslutet skallbeaktas vid bestämmandet av påföljden i övrigt, kommer utlänning, som döms tillförvisning vilken sedermera inte kan verkställas, i förmånligare ställning änden som döms för samma brott utan att dömas till förvisning. Särskilt stötandeblir resultatet om förvisning ådömts tillsammans med villkorlig dom eller omförvisning kombinerats med påföljdseftergift. Allmänt sett kan utfallet avpåföljdens bestämmande med nuvarande ordning inte sällan bli slumpartat ochstötande från rättvisesynpunkt. Åtalsrättskommitténsförslag hade bl. a. till syfte att åstadkomma förbättringar på denna punkt.Enligt förslaget skulle omprövning av den ådöm-da påföljden kunna ske närförvisningsbeslutel inte kan verkställas. Även en sådan ordning medför dockproblem. Det torde bli nödvändigt att knyta konstaterandet avverkställighetshinder till en viss sista tidpunkt, då förfarande för ändringav påföljden kan inledas. Därvid måste beaktas att denna tidpunkt måste läggasså sent att talan i verkställighetsärendet hinner fullföljas och ärendetslutligt avgöras. Till detta kommer att en sådan ordning flir till följd attden dömde själv disponerar över möjligheten att mot vart annat vägaförvisningsmenet och den väntade skärpningen av påföljden JuU 1976/77:1 5 iövrigt, något som enligt min mening får anses mindre lämpligt. Enannan lösning skulle kunna vara att ta hänsyn till förvisningen först påverkställighetsstadiet. En sådan ordning för i praktiken betydelse främst omutlänningen döms till frihetsberövande påföljd. Domstolen skulle då inte låtaförvisningen påverka valet och omfattningen av övriga påföljder.Kriminalvårdsorganen skulle i stället ha möjlighet och skyldighet att frige dendömde före strafftidens utgång i samband med verkställighet av förvisningen.Också en sådan ordning leder lätt till olikartad behandling av likartade fall,eftersom verkställighetsproceduren kan ta längre eller i anspråk.Vid kortare frihetsstraff kan det sålunda inträffa att straffet hinnerverkställas innan frågan om verkställighet av förvisningspåföljden hunnitslutligt avgöras. Ytterligareen möjlighet är en återgång till ett system, där förvisningen beslutas av annanmyndighet än domstol, exempelvis av invandrarverket. Förvisningspraxis skulledå kunna samordnas med utlänningspolitiken i övrigt. En enhetlig praxis skullelättare uppnås. Domstolen skulle med en sådan ordning bortse från vilkaåtgärder enligt UtlL som den av domstolen ådömda påföljden kan ge upphov till.En sådan ordning skulle då ses som en konsekvens av att utlänning till skillnadfrån svensk medborgare inte har en ovillkorlig rätt att stanna här. Enförutsättning för en lösning efter dessa riktlinjer måste emellertid vara, attmöjligheterna till förvisning kraftigt inskränks. Den nu nämnda lösningen kaneventuellt kombineras med den möjlighet att avbryta straffverkställigheten somjag har berört. Somhar framgått av vad jag nu har anfört är åtskilliga frågor och problemförknippade med förvisningsinstitutet. Jag har i detta sammanhang endast kunnatpeka på några av dem. Det är emellertid enligt min mening angeläget att fråganom förvisning i hela dess vidd görs till föremål för en förutsättningslösgranskning. Övervägandena bör avse såväl förutsättningarna för förvisning somformerna för beslut om verkställighet. I detta betänkande behandlas en motion angåendestraffmätning i samband med beslut om förvisning. Enligtutlänningslagen skall, när domstol beslutarom förvisning, det men utlänningenlider genom förvisningen beaktas vid bestämmande av annan påföljd för brottet.1 följd härav erhåller i många fall utlänning lägre straff än normalt skullefölja på brottet. Kan förvisningen sedermera inte verkställas, t. ex. på grundav politiskt verkställighetshinder, kommer utlänningen i förmånligareställning än den som döms för likartad brottslighet utan att samtidigtförvisas. Beskrivnaförhållande är enligt motionärerna mindre tillfredsställande. Enligt derasmening erfordras en översyn av de nuvarande reglerna. Yrkandet går ut på att riksdagenskall begära förslag till ändrade bestämmelser. Deav motionärerna påtalade olägenheterna bottnar främst i att domstol sombeslutar om förvisning har mycket begränsade möjligheter att bedöma om hindersedermera kan föreligga mot beslutets verkställande, t. ex. på grund avpolitiskt flyktingskap. Olägenheterna innebär otvivelaktigt att ut- JuU 1976/77:1 6 falletav domstolarnas straffmätning i fall varom nu är fråga inte sällan framstår somslumpartat och stötande från rättvisesynpunkt. En sådan ordning kansjälvfallet inte accepteras. Utskottet noterar därför med tillfredsställelseatt motionsspörsmålet omfattas av den översyn rörande utlänningslagstiftningensom påbörjats . Enligt direktiven för utredningen, vars arbete skall ledafram till förslag till en helt ny utlänningslag, bör frågan om förvisning ihela dess vidd göras till föremål för en förutsättningslös granskning. Delframhålls att övervägandena bör avse såväl förutsättningarna för förvisningsom formerna för beslut om verkställighet. Den i motionen upptagnaproblematiken omnämns särskilt; nackdelarna med nuvarande ordning slås fast ochalternativa förslag till lösningar diskuteras. Medhänvisning till del anförda anser utskottet att syftet med motionen ärtillgodosett. Motionen påkallar därför inte någon åtgärd. Utskottetvill emellertid med hänsyn till utredningsuppdragets omfattning uttalaönskemålet att möjligheterna till en dellösning såvitt gällermotions-spörsmålet eller reglerna om forvisning övervägs. att avslårmotionen 1975/76:1070. Närvarande:fru (), herrar Polslam (c), i (s), i (c), (), i (fp), (), (), i Kumla (s), herrar (), i (s), (), (), () och ().