bet · G001JuU3 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ändrade bestämmelser om preskription av brott 1 motionen 1975/76:349 av ()hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring avbrottsbalkens regler om bortfallande av påföljd - preskription - i enlighetmed motionens riktlinjer. I motiveringen anförsefter uppgifter om gällande rätt följande: Systemet är föga ändamålsenligt. Domstol är - föratt la ett ytteriighels-exempel - skyldig att efteriysa den som 1962 begicksnalieri och därefter blev delgiven stämning härför. Påträffas han,skall han lagföras och domstolen skall alltså 1976 bestämma en lämplig påföljdför brottet begånget 1962. Uppenbariigen har skälen för en samhällsreaktion motsnat-laren mist sin bärkraft. Hållerman sig lill den kategori brott för vilka straffet aldrig kan överstiga två årsfängelse, är det svårt att länka sig .något fall där kraven på ett samhällsingripandebestår tio, än mindre femton, år efter del att gärningen begicks. Tvärtom kanett sådant ingripande framstå som inhumant. Vid våra domstolar förekommer dåoch då all någon döms för gärning som ligger avsevärd tid tillbaka. Del börbeaktas att när någon är efteriysl i mål av denna beskaffenhet, det sällanfinns anledning all utgå från att den misstänkte håller sig undan för attundgå påföljd. 1 allmänhet rör det sig om människor som av helt andra skäl oftaflyttar eller, i fråga om utlänningar, återvänder lill hemlandet. Enfrån moderna kriminalpolitiska utgångspunkter mera tillfredsställande lösningär all behålla de preskriptionsregler som finns i 35 kap. 1 ! ; -2, 5, 10, 15 och beroende på brottets svårhetsgrad - men att efterdelgivning av åialei låta delgivningsdagen vara utgångspunkt för beräkning avsamma preskriptionstid. En sådan regel skulle också underiälta arbetet fördomstolar, åklagare och delgivningsmyndigheter. Gällanderätt m. m. Preskription av åtal och ådömd påföljd regleras i35 kap. (BrB). Reglerna bygger på principen all samhället inte böringripa mot brott eller låta verkställa påföljd lång lid efter del att brottetbegicks eller lagföring skedde. Bestämmelsernahar i huvudsak samma innehåll som motsvarande bestämmelser i strafflagen,vilka tillkom 1926. preskriberades inte åtal för brott som var belagtmed svårare straff än straffarbete . Preskriptionstid för ådömtfängelse eller straffarbete fanns endast vid straff som inte var svårare änstraffarbete . För strängare slrafT fanns således inte någonpreskriptionstid. 1 1976/77. JuU 1976/77:3 2 innebar i huvudsak formella ochredaktionella förändringar av preskriptionsreglerna. Är 1971 gjordes vissasakliga ändringar (se härom nedan). Den nuvarande regleringen innebär i korthetföljande. II §, 3-4 iJS och 6 <; finns bestämmelser om åtalspreskripiion. Termenåtalspreskriplion är så lill vida missvisande som bestämmelserna om sådanpreskription inte föreskriver något förbud mot att anställa åtal. Vad som sägsär i stället att påföljd ej får ådömas om den misstänkte inte häktats ellererhållit del av åtal för brottet . Häktning eller delgivning avåtal förhindrar alltså åtalspreskription. Enligt1 ij gäller följande tider för åtalspreskription vid straff av olikasvårhetsgrad: Preskriptionstid Straff som kan .föl/a på brottet böter eller fängelse i högst fängelse men ej över 2 år fängelse men ej över 8 år fängelse över 8 år I 3 § finns bestämmelser om preskriptionstidensberäkning i vissa fall. 4 § anger utgångspunkten för beräkning avpreskriptionstiden. Utgångspunkten är den dag brottet begicks. Förutsätts förådömande av påföljd att viss verkan av handlingen har inträtt, skall tidenräknas från den dag då sådan verkan inträdde. I6 S finns bestämmelser om absoluta preskriptionstider. Reglerna, som anger deyttersta gränserna för domstols möjligheter all ådöma påföljd, får betydelse ompreskriptionstiden enligt 1 5; avbrutits genom häktning eller delgivning avstämning. Tiderna räknas liksom enligt 4s) i princip från den dag brottetbegicks. Följande tider gäller enligt lagrummet vid straff av olikasvårhetsgrad: Absolut preskriptionstid Strajf som kan följa pä brottet fängelse ej över två år fängelse över två år Som villkor för den 5-åriga preskriptionstiden vidböiesbroit gäller alt åtal för brottet preskriberas enligt huvudregeln i 1 § 1,dvs. från det brottet begicks. Härigenom lämnas bl. a. vissa brottmot skattebrottslagen utanför regelns tillämpningsområde. 17-11 Sv; ges bestämmelser om preskription av ådömd påföljd, påföljdspreskription.Utgångspunkt för preskriptionstiden är den dag då domen vann laga kraft. Ådömdaböter bortfaller enligt 7 >; , om inte ansökan om böternasförvandling hardelgetts den bötfällde. Paragrafen reglerar ocksåverkan av den dömdes död. I sådant fall bortfaller böterna utom i vissa JuU 1976/77:3 3 Förådömt fängelse gäller enligt 8 ! ; fem olika preskriptionstider i en stigandeskala som har graderats efter det ådömda straffets längd. Preskription hindrasgenom att straffet börjar verkställas inom preskriptionstiden. Följandeuppställning visar preskriptionstiderna för ådömt fängelse. Preskrip tionstid Ådömt fängelsestraff högst merän men inte över 4 år merän men inte över 8 år visstid över 8 år I kapitlets därpå följande två paragrafer finnsbestämmelser om preskriptionstidens beräkning vid avbruten verkställighet avfängelse på viss lid (9 >:;) saml om preskription av ungdomsfängelse ochinternering (10 >j). 1H slutligen innehåller en hänvisning till lagen omdisciplinstraff för krigsmän. Nordiska slraffrättskommillén, som har i uppdragall behandla frågor om enhetlig nordisk lagstiftning på straffrättens område,tog upp frågan om preskription. Kommitténs överiäggningar resulterade iett betänkande (NU 1967:15) med förslag till vissa ändringar, syftande tillstörre enhetlighet på områdel. I betänkandet föreslogs bl. a. upphävande av enbestämmelse om förlängning av preskriptionstiden vid grövre brottslighet (5>;) saml en förkortning av preskriptionstiden för ådömt fängelse (8 vi).Förslagen gällde inte bestämmelserna om absoluta preskriptionstider. a. med de betydande rätisolikheterna i fråga om pre-skriptionsavbroitmellan å ena sidan , och saml å andra sidan ochFinland. Enligt de tre förstnämnda ländernas lagstiftning avbrytspreskriptionstiden redan när förundersökning inleds medan i finsk och svenskrätt preskripiionsavbroilei förläggs lill ett senare stadium, nämligen häktningeller delgivning av åtal. I dansk och norsk rätt saknas också motsvarighet tillbestämmelsen i 35 kap. 6 >; BrB. I berörda hänseenden konstaterade kommitténatt det inte gick alt få en enhetlig lösning. Kommitténsförslag genomfördes med verkan hån den (prop. 1971:114, JuU1971:26, rskr 295). I samma lagstifiningsärende förkortades, efter förslag avirafikmålskommiltén, den absoluta preskriptionstiden för brott, varpå inte kanfölja svårare straff än böter, från femton till (6 S). Ipropositionen framhöll deparlementschefen om den nordiska rättsolikheten bl.a. följande: 1* 1976/77. JuU 1976/77:3 4 Vidremissbehandlingen-- har några remissinstanser ansett del vara angeläget, alt de nordiskaländerna närmar sig varandra ytterligare när del gäller straffrättsligapreskriptionsregler. Remissinstanserna har därvid bl. pekat på reglerna ompreskriptionsavbroll och om tidsfrister för enskilt åtal.. Nordiskastraffrällskommiliéns överväganden angående den nordiska lagstiftningen ompreskripiion omfaiiade också andra frågor än dem som har behandlats i delföregående. a. diskuterades de regler som har berörts av de nyssnämndaremissinstanserna. Någon enighet kunde emellertid inte nås i dessa frågor. Jagär därför inte beredd all nu lägga fram något förslag till ändrad lagstiftningi dessa hänseenden men avser alt i annat sammanhang undersöka förutsättningarnaför att uppnå ökad nordisk rättslikhet i dessa frågor. har avgivit betänkandet(SOU 1976:47) Färre brottmål. Betänkandet upptar förslag lill ökade möjligheterlill åtalsunderlålelse och förundersökningsbegränsning. Som en konsekvens avdessa föi;-slag föreslås också en vidgning av domstols möjlighet tillpåföljdseflergift enligt 39 kap. 4 § BrB. Frågan om åtalspreskriplion behandlasinte i betänkandet. Vissaav kommitténs förslag är dock av intresse i nu förevarande sammanhang. a.kan nämnas att enligt kommitténs mening åklagare bör kunna efter ny prövninglägga ned ett åtal, om sådan lidsuldräkt förekommit att bevisläget frånåklagarens synpunkt har försämrats och del har blivit allt mindre sannolikt allfällande dom kommer att meddelas (bet. s. 354). Utskotlel har inhämtat yttranden över motionen frånriksåklagaren, hovräll, broltsförebyggande rådet, domareförbundoch . Advokatsamfundettillstyrker bifall till motionen, medan riksåklagaren och brottsförebygganderådet avstyrker bifall lill densamma. och Domareförbundettillstyrker all frågor om åtalspreskription utreds. framhåller all det från såvälkriminalpolitiska som praktiska synpunkter är uppenbart otillfredsställande attbrottmål avgörs först myckel lång lid efter del all broiiel begåtts. Problemetmed "gamla brolimål" är enligl hovrälten ingalunda nytt eller okäni.Del aklualiserades bl. a. av Slockholms lingsrätt som i framställningden till jus-tilieministern hemställde all departementet skulleutreda lämpligheten av att, till motverkande av uppkomsten av gamla mål, delsutöka möjligheterna för åklagaren all lägga ned åtal, dels förkortapreskriptionstiderna enligl 35 kap. 6;? Hovrätten redovisardärefter hovrättens yttrande över tingsrättens fram- JuU 1976/77:3 5 ställning.I yttrandet anförs bl. Hovrätten delar tingsrättens synpunkter beträffandebehovet alt motverka uppkomsten av gamla brottmål. De av tingsrätten härvidlag föreslagna åt gärderna förefaller välmotiverade. I viss utsträckning synes åtgärderna kunna genomföras inomramen för nu gällande lagstiftning. I dylika fall torde del närmast ankomma påriksåklagaren att överväga om nya eller ändrade anvisningar lill ledning föråklagarna är påkallade. I den mån tingsrättens förslag skulle anses kräva nylagstiftning, föreslår hovrätten all förslaget görs lill föremål föryiterligare utredning. Hovrälten anför vidare all justilieminisiernsedermera har överlämnal tingsrättens framställning och hovrättens yttrandetill åtalsrällskommiltén för övervägande samt att kommittén enligl direktiveninte har uppdrag att utreda frågor om åtalspreskription. Avslutningsvisuttalar hovrätten all i den mån åtalsrällskommiltén inte tar upp berördaspörsmål hovrätten tillstyrker att de utreds i lämpligt sammanhang. En sådanutredning bör enligl hovrätten ske i nordiskt samarbete. finner i likhet med motionären attde nuvarande reglerna i 35 kap. 6 ! ; BrB om absoluta preskriptionstider i vissafall kan leda till resultat som ler sig slötande. De medför också enliglförbundet all domstolar, åklagar- och polismyndigheter får ägna arbete ål mål,där intresset av en lagföring icke slår i proportion lill delta arbete. Såvälkriminalpoliliska som processekonomiska skäl talar således enligl förbundet medstyrka för alt angivna regler omarbetas. Förbundet framhåller attmotionärens förslag kan föranleda vissa komplikationer, då del gäller brott medkortaste eller längsta preskriptionstid. Frågan synes därför enligt förbundetnärmare böra utredas. Advokatsamfundettillstyrker bifall till motionen ulan motivering. Riksåklagaren () erinrar inledningsvis om allbeslämmelserna i 35 kap. BrB har översens genom lagsliflning 1971 och alldärvid behovet av nordisk rällslikhet på delia område kraftigl undersiröks.Denna synpunkt är enligl RÅ alltjämt av väsenilig betydelse och bör därför iförsta hand beaktas. Frånsettdetta spörsmål medger RÅ all motionen är välgrundad från sina utgångspunkter,dvs. all ur kriminalpolitisk synvinkel skälen för en samhällsreaktion, närlång lid förfiutil från brottet, mist sin bärkrafi och att ett sådantingripande kan le sig inhumant. Praktiska skäl lalar emellertid enligl RÅ:serfarenheter inte för en lagändring. Det är enligl RÅ möjligt alt några få fallkan framstå som besvärande för domstolar och åklagare. Emellertid har dessamyndigheter åtskilliga möjligheteratt komma till rätta med problemet. RÅ nämnerhärvidlag att domstolen kan använda exceptionella delgivningsålgärder och harutrymme för lämpligt påföljdsval eller eftergift av påföljd samt att åklagarenhar betydande möjligheter alt meddela åtalsunderlålelse eller avskriva målet p.g. a. bevissvårigheter. Dessutom måste enligt RÅ beaktas att möjligheterna tilllagföring i annat land vidgats JuU \91ni:i 6 ochalltmer kommer lill användning saml all en mildring av strafflalituderna förvissa brott möjligen kan förväntas. På grund av det anförda avstyrker RÅ bifalltill motionen. Brotis/ö/ebyggande rådet (BRÅ) framhåller altpreskriptionsreglerna i BrB är anknutna till broliens straffskalor och därmedlill del officiella uttrycket för straffvärde. Ju grövre ett brott är, destolängre tid efter det att brottet begicks kan det bestraffas. Detta är enligtBRÅ en rimlig huvudregel. Dock, framhåller BRÅ vidare, medför gällandebestämmelser att ett brott med lågt straffvärde - om stämning delgivits denmisstänkte inom viss kortare lid - kan bestraffas myckel efter det attdet begåtts. Detta leder ibland till otillfredsställande följder. BRÅ säger sigdärför dela motionärens uppfattning all preskriptionstiderna enligt 35 kap. 6 §BrB i många fall blir alltför onyanserade och långa och all inlresset av allutdöma påföljd för ett brott ibland kan ha fallit bort långl innanpreskriptionstiden gått till ända. Även domstolarna ger enligt BRÅ iblandullryck församma inställning genom all mildra straffet med hänvisning lill attlång tid förflutit från brottet. Lagligt stöd för en sådan ståndpunkt haransetts ges av 33 kap. 4 >? EnliglBRÅ kan man utgå frän alt del på grund av reglerna i 35 kap. 6 !i emellanåtförekommer myckel gamla mål i domstolarna. Det är också sannolikt att de gamlamålen - särskilt när det gäller ansträngningarna att anträffa den lilllalade -ofta kräver mer arbete för att kunna avgöras än de färskare. Det är ocksåenligt BRÅ mindre tilltalande all domstolarna ibland är tvungna all mäta ut ettmer eller mindre kännbart straff för broll som begålls för myckel läng tidsedan. Mot denna bakgrund kan det enligt BRÅ te sig moiiveral all ändra 35 kap.6 i i den riklning molionären föreslår, men i så fall borde man enligl BRÅ ävense över de andra preskriptionstider som återfinns i samma kapitel. BRÅsäger sig inte kunna överblicka i vad mån de rällsvårdande myndigheternasarbetsbörda skulle minska om motionärens önskemål tillgodosågs. Såvitt BRÅ harsig bekant har emellertid de nu gällande reglerna inte medfört några meromfattande problem vare sig i delta eller andra avseenden. Till detta kommerenligt BRÅ all brotlsbalkens besiämmelser om preskription har nära samband meden rad andra frågor. Det framstår mot den bakgrunden som opåkallat att nuföreta en så begränsad ändring i som molionären föreslår. Del är,framhåller BRÅ, lämpligare alt koppla samman en eventuell förändring avpreskriptionsreglerna med andra frågor av större principiell betydelse. Rörande deiia samband medandra frågor anför BRÅ följande: En sådan fråga är om man i svensk rätt borde införaallmänna siraff-mälningsregler. Förslag till sådana är underbehandling i den finska . Bestämmelser om straffmätning skulle kunnainnehålla en uttrycklig regel om all straffet kan sältas ner eller t. o. m.efierges om brottet begåtts före lagföringen. BRÅs pågående översyn av JuU 1976/77:3 7 brotlsbalkenspåföljdssyslem, vilken beräknas vara avslulad , bör kunna geviss bakgrund lill sådana överväganden. Del kan också finnas anledning ull seöver preskriptionsreglerna inom ramen för den utredning om förmögenhetsbroitensom beslutals, eftersom man kan förmoda att utredningen kommer attföreslå väsentliga ändringar i siraffskalorna för dessa brott. Vid en översynav preskriptionsreglerna bör man heller inie försumma all la ställning lill ominle fler undanlag från regler om preskripiion borde göras inomspecialslraffrätlen. Preskriptionsreglernahar vidare ett nära samband med handläggnings-tiderna inom rättsväsendet överhuvud taget. Ju kortare dessa är, desto mindre hänsyn behöver tas till sådanafaktorer vid utformningen av pre-skriptionsbeslämmelserna. Det är av väsentligtintresse att nedbringa hand-läggningsiiderna hos polis, åklagare och domstol.Detta bör kunna bli en angelägen uppgift för den av justilieminisiern aviseradeutredningen om en översyn av . Enannan fråga med anknytning lill preskriptionsreglerna är åklagarens möjligheterall underlåta äial och alt disponera över ett redan väckt åtal i fall dåbrottet ligger långt tillbaka i tiden. Möjligheterna all lägga ner eil åtal pådenna grund är begränsade. Enligl vad BRÅ inhämial tas delta upp iåtalsrällskommiuéns väntade förslag. Trots sympati med motionärens syften avstyrker BRÅsammanfattningsvis all preskriptionsreglerna görs lill föremål för särskildöversyn. Del fram-slår enligl BRÅ som mer ändamålsenligt all övervägaförändringar av dem i andra sammanhang. Fördel fall all riksdagenskulle bifalla molionen framhåller BRÅ följande; Del är myckel viktigt alt lagregler är enkla ochlättfattliga. Det är därför att föredra alt utgångspunkten för beräkning avpreskriptionstid är densamma oavsett om delgivning av stämning skett ellerinte. Det finns heller knappast sakliga skäl för au laborera med mer än enutgångspunkt i detta sammanhang, ulan del är naturligt all endast tillmätatidpunkten för brottet betydelse. BRÅ vill således under alla omständigheteravstyrka motionärens förslag om att tidpunkten för delgivning av stämning görslill utgångspunkt för en ny preskriptionstid, något som för övrigt i vissa fallskulle kunna leda lill längre preskriptionslider än de som gäller. Nuvarandereglers principiella lösning bör i .stället bibehållas. Avslutningsvis påpekar BRÅ att en eventuell översynav preskriptions-bestämmelserna bör ske inom ramen för nordiskt samarbete såatt största möjliga överensstämmelse i detta avseende uppnås med våragrannländer. Enligt regler om s. k.åtalspreskriplion för påföljd inte ådömas om den misstänkte inte häktats ellererhållit del av åtal för brottet inom viss lid. Tidema, som i princip räknasfrån brottets begående, varierar, beroende på brottets svårhetsgrad, mellan 2och . För t. ex. snatleri är preskriptionstiden , för stöld ochför grov stöld . upptar ocksåbestämmelser om s. k. absoluta preskriptions- JuU 1976/77:3 8 tider,vilka anger de yttersta gränserna för domstols möjligheter att ådöma påföljd.Dessa lider för betydelse om de ovan angivna preskriptionstiderna avbryts genomhäktning eller delgivning av stämning. Även de räknas i princip från brottetsbegående. Tiderna är om svårare straff än böter inte kan följa påbrottet, om motsvarande maximum är fängelse (det gäller t. ex.snatteri och stöld) och i övriga fall. Imotionen anförs att de långa absoluta preskriptionstiderna är otillfredsställandefrån kriminalpolitiska synpunkter. Motionären säger sig ha svårt att tänka sigt. ex. ett snatteri- eller stöldfall, där kravet på ett samhällsingripandebestår efter det alt gärningen begicks. Tvärtom, anser hon, kan ettsådant ingripande framstå som inhumant. Ordningen skapar ocksåhandläggningsproblem för domstolar och åklagare. Enligt motionären bör deabsoluta preskriptionstiderna överensstämma med de preskriptionstider somenligt vad ovan sagts gäller i de fall häktning eller delgivning av stämninginte kommer lill stånd. Utgångspunkt för beräkningen av tiden bör emellertidvara dagen för delgivning av åtalet i stället för dagen för brottels begående.Motionsyrkandet innebär alt preskriptionsregler skall ändras ienlighet härmed. Skälentill att lagen genom bestämmelser om åtalspreskription föreskriveransvarsfrihet förflutit är flera. Ett är att del frånallmän-preventiv synpunkt inte har ansetts lika angeläget att brott som begållslång tid tillbaka blir bestraffade som att så sker med brott som ännu äraktuella i människors medvetande. Ett annat skäl är att det ansetts önskvärtatt den som efter ett brott förhållit sig väl inte skall behövariskera att den existens han byggt upp åt sig går till spillo på grund avlagföring för brottet. Juallvariigare brottet är, desto mindre starka är skälen för preskription.Preskriptionstiderna har därför som framgår av det föregående bestämts medhänsyn till brottets svårhetsgrad. Delade meningar kan självfallet råda om hurlånga dessa preskriptionstider lämpligen bör vara. I fråga om de s. k. absolutapreskriptionstiderna, som motionen närmast gäller, har emellertid vidutskottets remissbehandling av motionen samtliga remissorgan rest invändningarmot det nuvarande regleringen. Flertalet har också ansett att kriminalpolitiskaoch processekonomiska skäl lalar för en omarbetning av reglerna. Åandra sidan har pekats på att både domstolar och åklagare har åtskilligamöjligheter att komma till rätta med problemet, nämligen genom särskildadelgivningsålgärder, påföljdseflergift, åtalsunderiålelse och åtalsnedläggelse.Här kan också erinras om möjligheten att avvisa åtal när svårigheterna attinleda och genomföra rättegången är av sådan icke övergående natur alt detpraktiskt sett är utsiktslöst att fö målet avgjort inom preskriptionstideneller eljest inom överskådlig tid (se JO:s ämbetsberättelse 1975/76:108 f). Underremissbehandlingen har också erinrats om det samband brottsbalkenspreskriptionsregler har med en rad frågor på främst kriminalpo- JuU 1976/77:3 9 litikensområde vilka är föremål för översyn eller särskildaöverväganden. Härvidlag har pekats på brottsförebyggande rådets översyn avbrotlsbalkens påföljdssystem, utredningen om förmögenhetsbrotten,åtalsrättskommittén och den planerade översynen av . I fleraremissyttranden har också uttalats att en utredning rörande preskriptionsreglernabör ske i nordiskt samarbete. Viss tvekan har vidare yppats om lämpligheten avmotionärens förslag att göra tidpunkten för delgivning av stämning tillutgångspunkt för en ny preskriptionstid. Medhänsyn till vad sålunda anförts är utskottet inte berett att nu tillstyrka attriksdagen uttalar sig för lagändring i enlighet med molionsförslagel. Starkaskäl av såväl kriminalpolitisk som processekonomisk natur synes emellertid talaför att de absoluta preskriptionstiderna förkortas. Utskottet förutsätter allfrågan därom tas upp till prövning i lämpligt sammanhang. Att för en sådanjustering avvakta resultatet av det ovan berörda utredningsarbetet i hela dessvidd synes inle erforderiigl. Behovet av nordiskt lagstiftningssamarbete fårövervägas av regeringen. att avslårmotionen 1975/76:349. Närvarande:fru (), fröken (), herrar Polstam (c), i (s), i (fp), (), i Kumla (s),herrar (), i (s), (), (), (), () och ().