bet · G001KU44 · 1976-12-31 00:00:00 — En naturlig förläggning är i anslutning till en ny SJ-terminal. del slod det klart att lokalerna vidStockholm och där tillgängligt lastutrymme och spårområde skullevara otillräckliga. Efter en intern utredning beslöt postverket att iprincip flytta behandlingen av tung och skrymmande post (paket, korsband,tidningar, dvs. s. k. B-post) från till en ny postterminal. hyr postverket lokaler av SJ i ilgodsbyggnaden vid . Detta ären provisorisk lösning som blir allt orimligare efterhand som postmängden ökar.Postverket är f n. i en situation där en försening av KU 1976/77:44 B 119 postterminalfråganmedför allvarliga risker för den postala trafiken i och förpostdistributionen i övriga landet. Härtill kommer att arbetsmiljön i nuvarandeStockholm Bans lokaler är synnerligen otillfredsställande, vilket med skärpaframhållits av personalorganisationerna. Underplaneringsarbetets gång har beträffande en ny postterminal ett flertal olikaalternativ till lokalisering utretts. Alternativen, som aktualiserats bl. a. avberörda kommuner, är följande: Innerstaden:Området vid SJ:s ilgodsbyggnad mellan och strand samtbefintliga fastigheter vid och . NorraStorstockholm: Västerjärva, kapplöpningsfält med Över-järva.Lundaområdet, flygfält. SödraStorstockholm: Årstafältet.ett område nära . Eftersotnden ojämförligt största postmängden produceras inom området norrom en linjeMälaren-Saltsjön, kom utredningen om lämplig lokalisering av postterminalenhelt naturligt att i första hand gälla norra i så nära anslutningtill innerstaden som möjligt. Företagna utredningar har nämligen visat att deti Innerstaden inte kan erbjudas erforderlig mark för en postterminal av detslag det här är fråga om och inte heller tillgång till de spårutrymmen somkrävs. Vidare måste man ta hänsyn till de begränsningar i fråga om tung trafiki innerstaden som gäller och som väntas bli alltmer omfattande till följd avden långsiktiga målsättningen för trafikplaneringen i City. Idetta sammanhang kom även SJ:s planer att anlägga en godsterminal påJärvafältet att bli en betydelsefull faktor dels på grund av läget, som frånpostal synpunkt uppfyller de trafikmässiga krav som måste ställas pålokaliseringen, dels på grund av kravet på en spåranläggning med direktanslutning till järnvägsnätet. Kravet på en förläggning av postterminalen tillsamma område som en SJ-terminal grundar sig bl. a. på att av landetspostmängd befordras på järnväg, när det gäller längre transporter, s. k.mellanonirådesförbindelser. Från miljösynpunkt är det dessutom av storbetydelse att godstransporterna mellan SJ-terminalen och postterminalen kanförsiggå inom ett slutet terminalområde. Förläggs terminalerna till skildaområden ökas ytteriigare den tunga trafiken på vägnätet. Enlokalisering till annat av de tidigare nämnda alternativen inom norraStorstockholm än Järva eller skulle innebära - under förutsättningatt tillräcklig spårförsörjning över huvud taget är möjlig -att tidpunkten förgodsvagnarnas ankomst till postterminalen blir betydligt senarelagd. Likasåmåste hämtningen av lastade vagnar ske väsentligt tidigare. Detta innebärenavsevärt förkortad behandlingstid vid postterminalen och därigenom risk för enstarkt försämrad service och ökade transportkostnader. Huvuddelen av deutomregionala posttransporterna med bil berör E 18, E4 norrut samt - viaEssingeleden - E 4 söderut. Västerjärva är här bästa lösningen. KU 1976/77:44 B 120 denlösning som ger kortast möjliga avstånd (nära ) till , därposten överförs till postkupéer i SJ:s tåg. Detta avstånd måste minimeras medhänsyn till befordringskostnaderna dels för postverket, dels för kunder somavlämnar tung post. Bortsett från Västerjärva ligger de övriga lokaliseringsalternativenockså så långt bort att man av tidsskäl inte kan centralisera brevsorteringentill terminalen såsom avsett är. Vidare föriängs transporttiderna såväl påjärnväg som på landsväg för den tunga posten så att servicenivån även för dennapost (s. k. B-post) bedöms inte kunna upprätthållas. Alternativenmed en terminal i söder för hela har på grund av bl. a.transportkostnaderna för uppsamling och spridning inte ansetts som enrealistisk lösning. De studerade alternativen har dessutom inte kunnat erbjudaerforderliga ytor. Efterutflyttningen av den tunga posttrafiken från innerstaden till Järva-terminalenkommer (vid ) att byggas om och rustas upp föratt bl.a. fungera som postterminal för innerstaden beträffande brevposten. 3.Sam/nanfättning och slutsats Från statens sida har alltsedan början av1960-talet förutsatts att viss del av statens mark på Järvafätet skall användasför terminalanläggningar. För att planläggning av berört område skall kunna skepå ett för berörda kommuner godtagbart sätt har frän statens sida under årenslopp visats stort tillmötesgående när det gäller att utreda olika alternativoch att så långt möjligt begränsa anspråken när det gäller dispositionen av denstatliga marken. De båda verken, postverket och SJ, har även utrett alternativaplaceringar när det gäller byggandet av de nya terminaler, som är nödvändiga aveffektivitets-, service- och arbetsmiljöskäl. Därvid har konstaterats att andraplaceringar än på den statliga marken vid Järva ger oacceptabla service- ochkostnadsef fekter som inte kan kompenseras. Avslutningsvis kan konstateras attuppförandet av post- och järnvägsterminaler, som är nödvändiga för atttillgodose i första hand behov men även har betydelse förpost- och järnvägsservicen i landet som helhet, får anses utgöra ett betvdandeallmänt intresse. KU 1976/77:44 B 121 Pl 2275/76 landstingLandstingshuset 104 22 Lokaliseringav post- och Järnvägsterminal inom I beslut förelade regeringen medstöd av 27 ij byggnadslagen kommun att upprätta stadsplan förpostterminal inom ett markområde i Väster-Järva i kommunen. Regeringenförutsatte i beslutet att kommunen i sin översiktliga planering också skullereservera mark för statens järnvägars behov av godsterminal m. m. Ovan nämnda beslut hardenna dag upphävts av regeringen. Fråganom lokalisering av post- och järnvägsterminaler inom bör bliföremål för ytteriigare och kompletterande överväganden genom prövning av fieraalternativ. Enligt regeringens uppfattning bör detta ske inom ramen förpågående regionplanearbete. Det ankommer på och postverketatt från sina utgångspunkter redovisa kostnads- och effektivitetsanalyser förde studerade alternativen. Postverkethar huvuddelen av sin hantering av skrymmande och tung post, s. k.B-post, koncentrerad till centralstationsområde. Verksamhetenbedrivs dels i egna lokaler (), dels i av SJ förhyrda utrymmen. 1båda fallen är lokalerna omoderna och otillräckliga för den expanderande verksamhetenoch det finns ett mycket starkt behov av nya utrymmen. FörSJ:s del behövs godsterminalanläggningar både söder och norr orn . Försödra tillgodoses terminalbehovet för SJ genom anläggningar vidSödra station och och för postverket genom en terminalanläggning iÅrstadal, som tillgodoser den B-posttrafik som är aktuell för södraStorstockholm. SJ:s nuvarande terminalanläggningar för norra ärbelägna vid och . Lokalerna vid äromoderna vilket motverkar utvecklingen av en rationell godshantering. En påsikt nödvändig om- och tillbyggnad försvåras av befintliga trafikleder samt denplanerade utbyggnaden av trafikleden . SJ:s anläggning vid Solnastation måste fiyttas om väg E 18 får sin nya planerade sträckning förbiHagalunds övre. Även SJ:sdottérföretag ABSvenska Godscentraler(ASG)är i behov av ny KU 1976/77:44 B 122 ,SJ och ASG har således behov av nya terminaler inom . Lokaliseringav detta slag av terminaler ställer speciella krav i den regionala planeringen.Det är fråga om stora arbetsplatser, som alstrar mycket trafik och som ställerspeciella krav på tillfredsställande anslutning till väg- och järnvägsnätet.Det är av stor betydelse att finna en lokalisering, som kan tillgodose såvälkrav på effektivitet och service i de båda verken som personalens krav på engod arbetsmiljö och godtagbar restid mellan bostad och arbetsplats. Denframtida post- och godsförsörjningens organisation i ärav avgörande betydelse för funktionen av det integrerade system som finnsuppbyggt för hela landets post- och godsdistribution. Lokaliseringenav en post- och järnvägsterminal påverkar även förhållandena i övrigt förregionens invånare. Lokaliseringsfrågan måste därför ses i sitt totalaperspektiv och utgående från såväl de allmänna kommunikationsintressena somregioninvånarnas intressen. Även möjligheten att säriokali-sera terminalernamåste beaktas. har beslutat attutföra vissa underlagsstudier av betydelse för beslut om terminalenslokalisering. Regeringen har funnit det angeläget att frågan om terminalenslokalisering prövas av de för regionplaneringen ansvariga organen innanslutligt beslut i frågan fattas. Regeringens beslut att upphäva det tidigareföreläggandet för kommun att upprätta stadsplan för terminalen får sesmot denna bakgrund. Föratt underlätta regionplanenämn-dens arbete kommerregeringen att skapa praktiska förutsättningar för överiäggning om alternativalägen bland annat genom att låta tillsätta en referensgrupp under ledning avstatssekreteraren i . Till gruppen kommer representanterför berörda departement och verk samt att knytas. Vidare inbjudsrepresentanter för personalen i de båda verken att medverka i gruppen. Medhänsyn till postverkets, SJ:s och ASG:s föreliggande och framtida behov avutrymme för terminaler hemställer regeringen att genomregionplanenämnden utreder hur dessa behov lämpligast tillgodoses inomStorstockholmsområdet. Regeringen förutsätter att nämnden - om resultatet avlokaliseringsprövningen så påfordrar - vidtar åtgärder för ändring av gällanderegionplan. Detär angeläget att arbetet bedrivs i sådan takt att förslag till lokalisering ocheventuell ändring i regionplanen kan framläggas . KU 1976/77:44 B 123 Enligt vad vi erfarit överväger regeringen attfatta beslut om att upphäva det av regeringen tidigare fattade beslutet omstadsplan för innefattande post- och godsterminal. ochStatens järnvägar får med anledning härav anföra följande. Inrättandetav den planerade terminalen i är av utomordentligt stor betydelse förpostens och Statens järnvägars verksamhet. Det berör i hög grad väsentligakommunikationsintressen för näringslivet såväl i som landeti övrigt. Den planerade terminalen syftar också till att lösaarbetsmiljöproblem av stor betydelse för de båda verkens personal och fråganberör i hög grad personalens arbetsförhållanden i övrigt. Enligt de principersom statsmakterna fastlagt kan sådana frågor inte behandlas utan att deanställda får tillfälle att framföra sina synpunkter. Tilldet tidigare av regeringen fattade beslutet var fogad en promemoria ang.terminalen i . Inom postverket har dessutom upprättats bilagda promemoriaav . Postverketoch hemställer i samråd med berörda personalorganisationeratt, innan beslut i ärendet fattas, yttrande inhämtas över promemoriorna ochövriga handlingar av intresse i ärendet av följande remissorgan: ,, i . Statsanställdas förbund.Posttjänstemännens förening, landstings regionplanenämnd,. , hantverks- och industriorganisation (SHIO),, och Stockholmshandelskammare. Postverketoch vill redan nu framhålla dels att den utredning avterminalfrågan som gjorts visaratt något ur samhällsekonomisk ochföretagsekonomisk synpunkt godtagbart alternativ till Solnaterminalen inte finns,dels att postpersonalen uttalat att den inte kan acceptera en ytterligarefördröjning av frågans lösning. KU 1976/77:44 B 124 PM angående ersättningi visst enskilt fall I propositionen 1976/77:71 föreslogs att riksdagengodkände att särskild ersättning skulle utbetalas till med 17 000kr. Bodmark, som är född och handikappad efter en tidig hjärnskada, uppbarsedan mitten av folkpension i form av helt sjukbidrag. En ansökan omfortsatt sjukbidrag avslogs av allmän försäkringskassa . Kassanbeviljade honom däremot invaliditetsersättning. Beslutet fastställdes slutligtav försäkringsdomstolen . En ansökan om resning av försäkringsdomstolensdom lämnades utan bifall av regeringsrätten . Eftergenomgången arbetsprövning ansökte Bodmark på nytt omsjukbidrag. Med hänsyn till resultatet av arbetsprövningen beviljades hansansökan. Eftersom lagen om allmän försäkring medger retroaktivapensionsförmåner beviljades sjukbidraget fr. o. m. juni1975. Beslutet fastställdes slutligt av försäkringsdomstolen . Enligtpropositionen borde statsmakterna "med hänsyn till de speciellaförhållanden som obestridligen föreligger i detta fall" utnyttja demöjligheter som myndigheterna saknar och i särskild ordning ge Bodmarkersättning för uteblivna pensions- och tilläggsförmåner för tiden december1973-maj 1975. Beloppet, , skulle utbetalas från femte huvudtitelnsreservationsanslag Extra utgifter. (SfU 1976/77:20) hade inte något att erinra mot att den ersättning som ställtsi utsikt till Bodmark utbetalades och tillstyrkte följaktligen propositionensförslag. Utskottetanförde därutöver vissa principiella synpunkter på det förfaringssätt somanvänts i detta fall. Utskottet framhöll bl. a. att i den mån lagstiftningenoch dess tillämpning gav anledning till ändringar måste dessa företas iföreskriven ordning. Om man utanför denna ordning särbehandlade enskilda fallförelåg enligt utskottet en uppenbar risk att detta skapade en känsla avrättsosäkerhet hos medborgarna och medförde svårigheter för de lagtillämpandeorganen. Utskottet förutsatte att det förfaringssätt som utskottet ställde sigbakom inte blev vägledande för framtiden. Vidriksdagens behandling av ärendet yttrade socialförsäkringsutskottetsordförande, , följande (RD snabbprotokoll nr 104 s. 25): Ett enigt utskott står bakomsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 20 om bifall till propositionen1976/77:71. Jag vill dock med några ord kommentera betänkandet. Riksdagensmaktutövning är koncentrerad till två områden - den normgivande - lagstiftandemakten och finansmakten. Den rättstillämpande verksamheten är däremot heltöveriämnad åt myndigheter och domstolar. Som utskottet understrukit innefattarden normgivande makten endast befogenhet att utfärda generella normer. 12Riksdagen 1976/77. KU 1976/77:44 B 125 Att utskottet har ansett sig särskilt börakommentera detta beslut beror inte i och försig på att en enskild persontillerkännsenersättning vars skälighet vi inte haft anledning att gå in på.Utskottet har emellertid funnit det befogat att peka på att förslaget ipropositionen innebär att genom sin finansmakt skall bevilja dispensfrån en allmän lag som berör varje medborgare i detta land. Det kan, menar vi,inte uteslutas att det finns andra personersom med samma fog som den person sompropositionen avser skulle kunna åberopa skäl för en särbehandling. Utskottethar som framgår av betänkandet inte givit sig in på någon närmare diskussion omtyngden av de skäl som åberopas i propositionen. Utskottet har nämligen ansettatt ersättning i detta fall med hänsyn till omständigheterna bör utgå. med sin skrivning har velat understryka är att det är angeläget i fortsättningen inte föregriper dispensmakt. Utskottet harockså velat förebygga att skall behöva ta ställning till enskildaförslag från motionärereller propåer från regeringen om att ersättning skallutgå till personer som lagligen inte är berättigade till ersättning. Riksdagensuppgift bör, menar vi i utskottet,även i fortsättningen vara att besluta omnormer som gäller alla medborgare - inte att fungera som enöverprövningsinstans när andra besvärsvägar har prövats. Med det anförda yrkar jag,herr talman, bifall till utskottets hemställan. Grundlagberedningens förslag till ny regeringsform(SOU 1972:15) innehöll ett stadgande, 10 kap. 13 §, vars första mening löd: får icke upphäva, ändra eller fastställabeslut, som regeringen, domstol eller annan myndighet har fattat, eller eljest,på annat sätt än genom lag eller utgiftsanslag, besluta om angelägenhet, somdet enligt författning ankommer på sådan myndighet att pröva. Beredningen ansåg att redan kravet på en lämpligarbetsfördelning ledde till att i huvudsak endast borde ta befattningmed normbeslut och inte med rättstillämpning av olika slag. Särskilda organ,nämligen regeringen, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna, skulle se tillatt nornibesluten blir följda i tillämpningen. Också behovet av stabilitet irättsförhållanden mellan enskilda gjorde det enligt beredningen angeläget attriksdagen inte grep in i handläggningen av enskilda fall. Bestämmelsernai 10 kap. 13 i; innebar enligt beredningen att inte kunde uppträdasom rättstillämpare i konkurrens med regeringen, domstolarna och andramyndigheter. skulle sålunda inte kunna upphäva, ändra ellerfastställa av myndigheterna fattade beslut. Beredningensförslag innebar vidare,attriksdagen,om den ville besluta om angelägenheter, somenligt författning föll inom någon myndighets verksamhetsområde, skulle varahänvisat till att göra detta antingen genom lagstiftning, dvs. genom att skapanya rättsregler, eller, när det rörde sig om frågor av ekonomisk natur -exempelvis beviljande av skadeersättning i ett visst fall eller av enindividuell pensionsförmån - genom anslagsbeslut. I proposition 1973:90 medförslag till ny regeringsform och ny riksdags- KU 1976/77:44 B 126 ordninganförde departementschefen (s. 401 f) att i överensstämmelse med nuvarandeordning borde principen vara att inte skulle vara ett förvaltandeeller rättsskipande organ utan att förvaltnings- och rättsskipningsuppgifternaskulle ligga hos regeringen, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna. Redanpå grund av sin organisation och sammansättning var enligt departementschefenriksdagen som regel inte lämpad att handha uppgifter av sistnämnda slag utanborde i huvudsak ägna sig åt de uppgifter som följer med dess innehav avnormgivnings- och finansmakten och åt kontrollen av rikets styrelse ochförvaltning. Enligtdepartementschefen borde alltså inte kunna besluta i sådanrättsskipnings- eller förvaltningsangelägenhet som enligt särskildaföreskrifter ankom på regeringen, domstol eller annan myndighet. Inte hellerborde kunna genom lag tillägga sig själv förvaltnings- ellerrättsskipningsuppgift, exempelvis besluta om näringstillstånd eller expropriation.Denna grundsats föreslogs komma till tydligt uttryck i RF. Något undantag förutgiftsbeslut borde inte göras i bestämmelsen. Det var nämligen enligtdepartementschefens mening tydligt att vid beviljande av anslag intefullgjorde någon förvaltningsuppgift ens när besluten tog sikte på enskildafäll (ej kursiverat i prop. Departementschefenframhöll vidare, att vissa andra bestämmelser i förslagen till RF och ROdäremot förutsatte att fattade beslut av mer eller mindre utprägladförvaltningsnatur. Med hänsyn härtill måste bestämmelsen innehålla ett undantagför det fall förvaltningsuppgift hade lagts på genom föreskrift igrundlag eller riksdagsordningen. Pågrundval av bl. a. dessa överväganden utformades förslaget till stadgande i 11kap. 8 S RF om kompetensfördelningen mellan å ena sidan samtdomstolar och myndigheter å den andra. Bestämmelsen, som lämnades utan erinranvid riksdagsbehandlingen, har följande lydelse: 8 i; Rättskipnings- eller förvaltningsuppgift fårej fullgöras av i vidare mån än som följer av grundlag ellerriksdagsordningen. Följande förteckning över propositioner ochmotioner rörande ekonomiska förmåner till enskilda personer, har upprättats avriksdagens upplysningstjänst för utskottets räkning. Förteckningen bygger påen genomgång av sakregistren för den aktuella perioden. Propositioneroch motioner 1971 -1977(), vari hemställts om ekonomisk förmån tillenskild person År/prop.el. 87:3, 4 Mot. 1975/76 Mot. 1976/77 Prop. Livränta till vissa personer Vissapensionsfnlgor, m. m. Pension|-|-|. m. ål föreståndaren för Tessininsti- Livränta till vissa personer Vissa pensionsfrågor, m. m.Trafiklivränta till Livränta till vissa personer Pensionen till förre skräddaren vid I 19, E.G.B. Livränta till vissa personer Vissa pensionsfrågor Skadeståndsansvaret för barn, m. m. Vissriksdagsmannapension år f d. riksdagsledamoten Vissriksdagsmannapension åt f. d. riksdagsledamoten ät f d. generalkonsuln Viss ersättning till handikappad Vissa pensionsfrågor (FöU 7) (InU 16) (SoU 14) (KrU 27) (FöU 10) (InU 13) (SfU 42) (FöU 12) (InU 18) (LU 11) (InU 26) (FöU 13) (InU 12) (JuU 75/ (KU 75/ (KrU 35:3) (UU 76/ (SrU 76/ KU 1976/77:44 B 128 PMangående vissa garantiuträstelser i samband med ev. export av Viggenplanet m.m. I promemorian behandlas vissa frågor rörande ev.export av jaktflygplanet m. m. till , , och Danmark.Frågan gäller närmast innebörden av den garantier till ev.köparländer för leveranser av plan och reservdelar m. m. givna . Krigsmaterielexporten regleras i kungörelsen(1949:614) angående förbud mot utförsel från riket av krigsmateriel(krigsmaterielkungörelsen) med därtill fogad förteckning över krigsmateriel.Huvudregeln är att sådan export inte får förekomma utan tillstånd. Frågan omutförseltillstånd skall prövas av chefen för . Avserärendet utförsel i större omfattning eller är det eljest av större vikt skalltillståndsfrågan prövas av regeringen. Enligt praxis prövar regeringen ärendensom rör utförsel till ett högre värde än . eller som är avprincipiell natur. Ärendena bereds av krigsmaterielinspektionen inomhandelsdepartementet. De ärenden som enligt kungörelsen prövas avhandelsministern får efter bemyndigande avgöras av krigsmaterielinspektionen. Ipropositionen 1971:146 angående krigsmaterielexport redovisas principer (or exportav krigsmateriel. Propositionen har godkänts av (UU 1971:21 rskr343). Departementschefen angav följande riktlinjer m. m.: Som jag förut har anfört måste huvudregeln varagenerellt förbud mot att exportera krigsmateriel utan tillstånd. De riktlinjersom här redovisas avser att ge närmare ledning för tillståndsprövningen. Ivissa fall föreligger ovillkorligt hinder mot krigsmaterielexport. Detta kanvara fallet på grund av internationella avtal, beslut av FN:s säkerhetsrådeller folkrättsliga regler om export från neutral stat under krig. I dessa fallskall självfallet exporttillstånd vägras. Utrikes-och neutralitetspolitiska skäl saknar betydelse i fråga om krigsmaterielexporttill de nordiska staterna och till de neutrala staterna i . Därför bör ifredstid tillstånd beviljas för export till dessa stater. I fråga om andrastater måste från fall till fall bedömas om de utrikes- och neutralitetspolitiskaskälen har så ringa vikt att export bör tillåtas. Deprincipiella överväganden som här har redovisats leder till att tillstånd intebör beviljas för export till statsom befinner sig i väpnad konfiikt med annan stat, oavsett om krigsförklaringhar avgetts eller ej, statsom är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnadkonflikt-, eller stat som har inre väpnadeoroligheter. KU 1976/77:44 B 129 Vid tillämpningen av dessa regler bör man dockskilja mellan materiel av utpräglat defensiv karaktär och krigsmateriel iövrigt. De allmänna utrikespolitiska skälen mot krigsmaterielexport har, somjag har anfört, inte samma tyngd i fråga om defensiva vapen, t. ex.kustartilleri- och luftvärns-materiel. Visseriigen bör inte ens defensivmateriel kunna exporteras till stat som befinner sig i väpnad konflikt medannan stat. Men i de övriga fall som här avses bör export av sådan materiel,som inte kan utnyttjas för att påverka den föreliggande krissituationen, kunnatillåtas. Detta är helt i överensstämmelse med den praxis som gäller f n. Starkautrikespolitiska skäl talar vidare mot att exporterar krigsmateriel,som kan bli utnyttjad för att undertrycka mänskliga rättigheter. Även om dennaprincip redan nu kan sägas vara vägledande för praxis i tillståndsärenden, ärdet angeläget att det uttryckligen slås fast som en grundläggande regel attexport inte kan medges i dessa fall. Regeln avses medföra ökad restriktivitet ifråga om urvalet av tnottagare för svensk krigsmaterielexport iöverensstämmelse med det allmänna syfte som jag förut har angett för de nyariktlinjerna.