bet · G001LU22 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om skärpt lagfartsplikt I motionen 1976/77:897 av m, fl. (vpk)hemställs att hos regeringen anhåller om förslag lill lagändringar avinnebörd att en skärpning av lagfartsplikten skall ske pä sätt som föreslås imotionen 1976/ 77:917, Isistnämnda motion, som tar upp åtgärder mot fastighetsspekulalion och sombehandlats av civilutskotlel (CU 1976/77:20), framhålls all möjligheterna altkontrollera och kartlägga hyreshajarnas och spekulanternas verksamhetunderlättas genom en skärpning av lagfarisplikten. En sådan skärpning kanenligt motionärerna ske t, ex, genom all bestämmelserna ändras så alt mantvingar fram information lill inskrivningsmyndigheterna i direki anslutningtill köpet, Utskoliei har vid besök på inhämtatupplysningar om det utredningsarbete som en inom verket tillsatt projektgruppbedrivit beträffande bl. a. frågan om lagfartspliktens efterievnad. Svensk fastighetsrätts regelsystem har av ålderbyggt på att förvärv av fast egendom i största utsträckning blir registrerade ifastighetsboken. Det är grundläggande för tilliten till denna att lagfart söksi anledning av fastighets-förvärv och att lagfarandet sker i nära anslutningtill tidpunkten för förvärvet, I 20 kap, 1 § jordabalken (JB) har därförfastslagits att lagfartsskyldighet föreligger vid förvärv av fast egendom, Iprincip finns del bara två undantag från lagfarisplikten, nämligen delsbeträffande dödsbos förvärv av fastighet från den döde i annat fall än närdödsboet överlåter egendomen, dels i fråga om makes förvärv genom bodelning avfastighet som även före bodelningen tillhört maken. Lagfartsplikten bortfaller,om förvärvet återgår eller om hävning sker. Detta förutsätter dock altförvärvet verkligen harblivit ogiltigt och alt del sålunda inle är fråga om enny överiåtelse frän förvärvaren till överlåtaren. Lagfartskall enligt 20 kap. 2 § första stycket JB sökas efter det attfångeshandlingen upprättades. Denna huvudregel, som alltså gäller lika för landoch stad (var tiden på landet), är enligl paragrafensandra stycke förenad med synnerligen vidsträckta undantag(p. i-5). Detviktigaste bland undantagen återfinns i första punkten, I fråga om förvärv somför sin giltighet är beroende av villkor, myndighets tillstånd eller annansådan omständighet räknas lagfartstiden från förvärvets fullbordan. För de ipraktiken myckel vanliga fallen där del i köpekontrakt 1 1976/77. LU 1976/77:22 2 föreskrivsatt köpebrev skall utfärdas sedan köparens åtagande angående köpeskillingenfullgjorts eller annat villkor uppfyllts innebär det sagda all lagfartsplikieninträder först sedan köpebrevei utfärdats. Gäller förvärvet område avfastighet, börjar lagfartstiden alt löpa först sedan fastighetsbildningenfullbordats. För dödsbo gäller i punkt 2 en särskild regel för det fallet attdödsboet överlåter fastigheten, I punkterna 3 och 4 ges regler beträffandeensam delägare i dödsbo och legatarie. Punkt 5 slutligen innehåller regler ifråga om talan om återgång eller hävande av förvärv. Någonövervakning från myndighets sida av att lagfart söks inom föreskriven tidförekommer inte enligt JB, har dock enligl 20 kap, 3 §befogenhei alt förelägga vite för lagfartsskyldighetens fullgörande. också får döma ut vitet framgår av 19 kap. 4 § st, 2 JB,Vitesföreläggande kan komma i fråga, när inskrivningsmyndigheten genompåpekande från någon som har intresse av att lagfart söks eller på annat sättfår kännedom om att lagfartsskyldigheten blivit åsidosatt, I praktiken ärinskrivningsmyndighetens möjligheler att med hjälp av vite framtvingalagfarlsansökan begränsade. Möjligheterna till och behovei av kontroll av att lagfartsöks uppmärksammades under förarbetet till JB, Lagberedningen föreslog altlaga köpevittne skulle bestyrka köpehandlingen, Jordabalksulredningenpreciserade på grund av remisskritiken lagfarlsvittnenas (laga köpeviitnenas)uppgifter till att de skulle dels bestyrka äktheten av parternas namnteckningoch dels anmäla förvärvet lill inskrivningsdomaren. Utredningen anförde alt delenda reella skälet för köpeviiinesinstilulel var önskvärdheten av alteffektivisera kontrollen över alt lagfartsskyldighelen fullgörs, något somutredningen ansåg vara ell alldeles tillräckligt argument för ell införande avinstitutet laga köpevitine. Utredningen ansåg sig våga påstå att det fannsväsentliga brister på detta område. Flertalet av de experter som biträdde utredningentog emellertid avstånd från systemet med kvalificerade köpeviitnen. Även ettövervägande antal remissinstanser ställde sig mer eller mindre avvisande tillförslaget, 1jordabalksproposilionen (prop, 1970:20) yttrade departemenischefen i fråga omköpevitinena (del B 1 s, 137) bl, a, följande. Det är givelvis av vikt all lagfarispliktenfullgörs. Särskilt blir delta förhållandet med hänsyn lill den ökade betydelsesom lagfarten tillmäts enligt jordabalksförslagel. Lagfartens rättsverkningarär emellertid väsentligen av sådan art alt del ligger i köparens eget intresseall erhålla lagfart. En förbättrad lagfartskontroll i fråga om överlåtelserblir också av begränsad betydelse för fastighelsböckernas lillföriillighei sålänge inle en motsvarande kontroll ordnas för andra fång, främsl sådana avfamiljerältslig karaktär. LU 1976/77:22 3 Även med tillböriigt hänsynstagande lill delönskvärda i en effektiv lagfariskontroll vid köp möter starka betänklighetermot det föreslagna vitinesinstilulel. Parterna kommer all åsamkas inleobetydliga besvär och kosinader och del föreslagna formkravet måste anses bliell i förhållande lill den uppnådda fördelen alltför tyngande band påomsättningen. Därtill kommer den av lagberedningen hävdade konsekvensen alläven annullering av köpeavial mäsie ske med iakllagande av formkravei. Jagfinner inte tillräckliga skäl föreligga att införa ell formkrav med en förrådande rällsuppfatining så främmande innebörd och verkan. Förslaget ommedverkan vid köp av ett kvalificerat vittne har därför inle lagils upp idepariementsförslagei. Vidremissbehandlingen har vissa alternativ till instituten laga köpevitine ochlagfarisvitine antytts. Vad som för fastighetsköpets vidkommande är av särskiltintresse är förslaget om en ogiliighetspåföljd vid försummelse att söka lagfartinom föreskriven lid. Om lagfartsskyldighelens fullgörande görs lill ettformkrav, möter i och för sig inte hinder att låta en ogiliighetspåföljdinträda vid åsidosättande av denna skyldighet. En sådan anordning, som blirkonsekvent genomförd i ell s, k, nolariatsystem enligt vilket köpel kommer lillslånd inför den registrerande myndigheten, möter emellertid siarkabetänkligheter, särskilt med hänsyn lill all den radikalt bryler med svenskrältslradition på detta område. Departementschefen återkom längre fram ipropositionen till frågan om fullgörandet av lagfartsplikten.Departementschefen konstaterade (del B 2 s. 569) att den i dä gällande rättföreskrivna skyldigheten för åklagare alt övervaka lagfartspliktens fullgörandeinte hade fåll någon nämnvärd betydelse och att man därför kunde utgå från attdel väsentligen var fastighetsägarens eget intresse av att fä lagfart som drevhonom lill alt söka lagfart. Departementschefen anförde vidare, I jordabalksförslagen redovisas inte någonutredning angående den omfattning i vilken fastighetsägare försummar att sökalagfart eller söker lagfart . Lagberedningen torde emellertid ha ulgåtlfrån all lägel inle kan anses tillfredsställande och all alltsåfastighetsägarens eget intresse av att vinna lagfart inte utgören tillräckligdrivfiäder föran förmå honom all lagfara sitt förvärv, I syfte att komma tillrätta med detta problem tänker sig beredningen att göra övervakningen meraeffektiv genom att dels fiylta detta åliggande från åklagaren lillinskrivningsdomaren, dels förse denne med material som grundval förövervakningen genom all ålägga laga köpevitinena att rapporterafaslighelsöverlälelserna lill inskrivningsdomaren. Jordabalksulredningen harlill och med velat betrakta laga köpevitinena uteslutande som ell led iövervakningen av lagfartsskyldighelens fullgörande. laga köpeviitnen (lagfarisvitine) inle ges någon motsvarighet idepariementsförslagei måste spörsmålel om övervakningen beträffandelagfartsskyldighelen prövas pä nytt. Jag har inle funnit tillräckliga skäl attsöka införskaffa någon utredning i vilken utsträckning lagfartsskyldighelenförsummas. Jag hyser dock den uppfattningen att problemet inle har sådanbetydelse, att del motiverar några mera långtgående anordningar. Dennauppfattning utgör för övrigt, såsom framgår av vad jag anfört i anslutning till4 kap,,ett viktigt skäl lill alt jag tagit avstånd från institutet laga köpevitine. En speciell väg altpåverka fasiighelsförvärvare all i lid söka lagfart har på 1* 1976/77. LU 1916/11-.Il 4 Jag syftar pä slämpelskatteulredningens (SOU 1961:37) förslagatt stämpelskatten skulle utgå med förhöjt belopp vid dröjsmål medlagfartsansökan, I avvaktan på resultatet av den prövning som förslaget om lagaköpeviitnen skulle komma all undergå medtogs inte förhöjningsregeln i 1964 årsslämpelskalteförordning, Uimönstringen av institutet laga köpevitine lorde böramedföra all slämpelskatteulredningens förslag las upp till förnyad prövning. Närdel gäller att öva direkt kontroll över lagfartsskyldighetens fullgörandeligger den väsentliga svårigheten i all som grundval för kontrolleninförskaffii ulredning om de faslighetsförvärv, som äger rum. En möjlighet altlösa detta problem kan måhända beslå i all i en eller annan form utnyttja denutredning angående äganderätten lill fast egendom, som finns hos lokalskallemyndighet eller taxeringsnämnd. Enligtmin mening kan inte anses nödvändigt att redan i detta sammanhang ta ställningtill frågan om några särskilda anordningar behöver vidtas för att skärpaefterlevnaden av skyldigheten att söka lagfart saml om i så fiill skärpningenbör ske i form av en direki övervakning. Sådana anordningar bör inle införasannai än om del blir klart visat all lagftirtsskyldigheten försummas ibesvärande utsträckning. Jag är för övrigt inte övertygad om att en övervakning- om en sådan lösning anses ofrånkomlig - bör anförtrosinskrivningsmyndigheten, () har som ett led iförvaltningsrevisionen av domstolsväsendet analyserat förhållandena rörandeexpeditionstider m, m. vid inskrivningsmyndigheterna, 1 en till domstolsverketöverlämnad rapport (dnr 1976:536) konstaterar RRV attantalet förseningar med lagfartsansökan är stort (). Tidsfördelningen avförseningarna är även sådan all fastighelsböckernas tillförlitlighet kan ansesmindre tillfredsställande. Förseningar medför dessutom ränteförluster förstaten. Under förutsättning att ett av RRV gjort urval är representativtinnebär det att den ärliga ränteförlusten totalt skulle uppgå till ca 3,4 milj,kr, RRV anser att analysen visar att förseningarna i fråga om skyldigheten altsöka lagfart är av inte ringa omfattning. bör därför närmareöverväga problemet och utreda vilka möjligheler som är mest lämpade för attförbättra efterlevnaden av lagfartsskyldigheten. Frågan om lagfartspliklens efterlevnad togs upp i en intcrpcllailonsdebatt om åtgärder motspekulation pä bostadsmarknaden. I ett svar på två interpellationer anfördestatsrådet an det både för tillämpningen av "lex Backström"och för kontrollen i övrigt av fastighetshandeln är viktigt att lagfartsplikienefterievs. Hon hänvisade till RRV:s ovan redovisade rapport och upplyste omatt, med anledning av rapporten, den projektgrupp som arbetade medinskrivnings- LU 1916/11:22 5 frågorinom tagit upp till övervägande frågan om åtgärder motförsumliga lagfartssökandé. Hon konstaterade vidare under debatten att det inlear så enkelt att sätta in generella kraftåtgärder eftersom det stora fiertaletlagfartssökande är helt vanliga hederliga medborgare som köper sig ett småhusoch glömmer au söka lagfart. I den under innevarande väckta motionen1976/77:922 av herrar i (s) och () harbegärts att regeringen skall tillsätta en utredning med uppdrag attgöra en allmän översyn av förköpslagen. Som exempel på frågor som bör tas uppvid den begärda översynen nämner motionärerna skärpta påföljder för den sominte söker lagfart inom föreskriven tid. Civilutskottetavstyrker i sitt av godkända belänkande (CU 1976/77:16)motionsförslaget. Belräffande frågan om efterievnaden av lagfartspliktenhänvisar civilutskottet lill lagutskottets betänkande. Frågan om en skärpning av lagfartsplikten berörsockså i motionen 1976/ 77:330 av fröken () och (), Imotionen, som hänvisats lill justitieutskottet, begärs en ulredning i syfte attbekämpa den ekonomiska brottsligheten. har ännu ej behandlatmotionen. Inom har tillsalts en projektgruppmed uppgift alt se över arbetsförhållandena vid inskrivningsmyndigheterna. Medanledning av RRV:s rapport har projektgruppen fått i uppdrag alt övervägaåtgärder mot försumliga lagfartssökande. Projektgruppen har avgelt enpromemoria i ärendet som har överlämnats till justitiedepartementet.Promemorian presenterades för utskottet i samband med utskottets ovan redovisadebesök pä . Ipromemorian framhålls vad gäller RRV:s rapport alt del kan ifrågasättas om deallvarliga slutsatser RRV drar har tillräcklig grund i undersökningsresultatet,utvisar att av förvärven lagfars i rätt tid och över90 % . Siffrorna ärenligt projektgruppen säkert än högre iverkligheten eftersom i undersökningen anges att hänsyn inte tagils tillmöjligheten av aU villkor knutits till förvärvet, vilket medfört attlagfartsskyldighelens inträde förskjutits. Den bortskrivning av denna osäkerhetsfaktorsom skett genom hänvisning till förköpsfallen förefaller projektgruppen någotlättvindig. Statens ränteföriust på grund av försenade lagfarisansökningartorde i vart fall till en del uppvägas av den ränievinst som görs genom attfastighetsägare i icke ringa utsträckning ansöker om lagfart förelagfartsskyldighelens inträde, Ipromemorian hänvisas vidare lill en av () år 1975utförd statistisk bearbetning av underlaget till lagfarts- ochfaslighets-prisslalistiken. En grov beräkning av statens ränteföriust på grundav de LU 1976/77:22 6 förvärvsom undersökts av SCB slutar enligl promemorian pä 2,5 milj, kr. Härefterdiskuteras de åtgärder för att komma lill rätta med förhållandena som framförtsunder förarbetena till JB och i debatten. Projektgruppenkonstaterar härvid all de skäl som under förarbetena lill JB anförts motstadgande om lag,a köpeviitnen (lagfartsviltnen) och ogiliighetspåföljd vidför sen lagfartsansökan alltjämt är bärkraftiga i all synnerhet som RRV:s ochSCB:s undersökningar visar att departementschefens bedömning av problemens viddvar den riktiga, Belräffande laga köpeviitnen finner projektgruppen det vidarekunna sägas att det av jordabalksutredningen föreslagna systemet medför enkraftig belastning på inskrivningsmyndigheterna (IM). För att tanken frän IM:ssynpunkt skall ha något berättigande borde vittnenas uppgifter utökas medobligatoriskt kommissionärsskap innefattande alt lagfart söks i räll tid och pårätt sätt. Man kunde då ha förhoppning om alt den nuvarande - av RRV påpekade -bristfälliga standarden hos lagfartsansökningarna förbättrades som IMbesparades merarbetet med lagfarlsbevakning. Projektgruppen anmärker också allIM med nuvarande ordning sällan har anledning att särskilt kontrollera attlagfartsskyldighelen iakttagits i rätt lid. Ogiliighetspåföljd skulle därförutöver de av departementschefen anförda nackdelarna även medföra ett icke ringamerarbele för IM. Närdet gäller möjligheten att la till straffskatt hänvisar projektgruppen lilldepartementschefens uttalande att förkastandet av lagfartsvittnessystemetaktualiserade förnyad prövning av straffskattefrägan, och projektgruppenanmärker att någon sådan prövning ännu inte skett. Projektgruppen konstateraratt IM sällan har anledning att särskilt kontrollera all lagfartsökts i rätt tid. Det skulle innebära ett beaktansvärt merarbele för IM att taställning i denna fråga beträffande alla ärenden som föranleder stämpelskatt.Ytterligare tillkommer besväret med att beräkna den förhöjda skatten. Det ärenligl projektgruppen alt märka alt påföljden inte berör slämpelskailefriafång, vilka utgör av förvärven (1973), Vidare kan man, anserprojektgruppen, riskera att en straffskattebestämmelse leder lillmanipulationer i form av postdalering och omskrivning av köpeavtal o, d. Iförarbetena hade vidare framförts som en möjlig lösning att utnyttja deninformation som finns hos lokal skattemyndighet eller taxeringsnämnd. Projektgruppenkonstaterar att dessa myndigheter endast i begränsad utsträckning lorde hastörre kännedom om ägarbyten än vad IM har. Härtill kommer att underrättelsetill IM kan ske endasl med betydande tidsförskjutning. Projektgruppenlar slutligen upp den i debatten framförda åtgärden om underrättelse frånbanker vid långivning. Projektgruppen anför därvid att en undersökning avsambandet mellan bankfinansiering av faslighetsförvärv och tid förlagfartsansökan torde komma alt visa att - i vart fall där banken själv ärlångivare - lagfart oftast sökts i anslutning lill låneutbetalningen, I den månbanken inte själv biträder vid ansökningen, vilket torde vara del LU 1976/77:22 7 vanligaste,begär banken ofta kopia av det sedermera utfärdade lagfartsbevi-sel. Deltalorde regelmässigt tillämpas av t. ex. stadshypoteksföreningarna. För det storaflertalet fall där bankerna medverkar vid fastighetsöverlåtelser lorde sålundasärskilda kontrollanordningar vara överflödiga. En underrättelseplikt förbanken skulle i dessa fall endast innebära ett onödigt byråkratiskt system,som - utan att ge vinster för statsverket - skulle leda till att kundernadrabbas av en höjning av de redan kännbara avgifterna lill banken. Mot bakgrundav det anförda gör projektgruppen följande bedömning. Frågan om kontroll av lagfartspliktens fullgörandehar kommit att debatteras av två från varandra skilda skäl. Den ena är attlagfartsförsummelse utnyttjas eller ingår som ell led i ekonomisk brottsligheti vid mening, varvid särskilt handeln med hyresfastigheter nämnts som exempel.Del andra är att det anses att lagfart i allt för stor utsträckning söks försent allmänt sett, vilket leder till ränteföriuster för staten och bristandelillföriillighei hos fastighetsbockerna. AvSCBs statistik framgår att av antalet inskrivna förvärv endast fyraprocent avsåg överlåtelser av hyres- och affärsfastigheter. Härav bör dras denslutsatsen att de missförhållanden som är knutna till omsättningen av dessafastighetstyper lämpligen skall motverkas genom selektiva åtgärder. Lagen(1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m. m. torde ha grundats på dettasynsätt. De åtgärder som ovan diskuterats är alla av generell natur. Samtligaförslag medför beaktansvärt merarbele för IM och fiertalet innebär all den heltövervägande delen lojala fastighetsägare oskyldigt drabbas av ökad byråkratieller ökade kostnader. Projektgruppens bedömning blir därför den att önskemålenatt motverka den ekonomiska brottsligheten inte tillräckligt motiverargenerella åtgärder. Det ligger utanför projektgruppens kompetens att peka pålämpliga selektiva åtgärder. Vadsedan gäller allmän försummelse av rättidig lagfartsansökan skulle kunna sägasatt summan - dvs. statens ränteföriust enligt - utgörövre kostnadsgränsen för eventuella kontrollåtgärder. I själva verket börbeloppet justeras nedåt, eftersom ränteföriuster uppkommer även vidframtvingade ansökningar. för anmaning, ansökan, beslutoch betalning om en månad skall justering ske , vilket ger enrest av . Det är tveksamt om en kontrollapparat grundad på något avförslagen ovan (med undanlag för slraffskatt) kan åstadkommas lill kostnadersom understiger detta belopp. Denbristande lillföriitligheten hos fastighetsböckerna som kan föranledas av attlagfart söks för sent bör bedömas i jämförelse med den osäkerhet om rättsförhållandensom en utdragen beslutsprocess hos IM medför. Det lorde vara viktigare attfastighetsboken utvisar av IM inom föreskriven expeditionslid fattade beslut ianhängiggjorda ärenden - och inle införda men inte justeradebeslut - än att lagfart söks i rätt tid i samtliga fall. Del är därförangelägel att IM inle åläggs ytteriigare kontrollskyldigheter, som kan föriängaexpeditionstiderna. Mot denna bakgrund framstår det som tveksamt om förslagetom slraffskatt kan ge ett totalt sett positivt resultat. LU 1976/77:22 8 I belänkandel behandlas en motion, vari tas uppfrågan om en skärpning av lagfartsplikten. Enligl20 kap, 1 § jordabalken (JB) föreligger i princip lagfartsskyldighet vidförvärv av fast egendom. Lagfart skall sökas efter det attfängeshandlingen upprättades, I fråga om förvärv som för sin giltighet ärberoende av villkor, myndighets tillstånd eller annan sådan omständighet räknaslagfartstiden frän förvärvets fullbordan. För de i praktiken mycket vanligafallen där del i köpekontrakt föreskrivs att köpebrev skall utfärdas sedanköparens åtagande angående köpeskillingen fullgjorts eller annat villkoruppfyllts innebär del sagda att lagfartsplikien inträder först sedan köpebreveiutfärdats. Gäller förvärvet område av faslighet, börjar lagfartstiden att löpaförst sedan fastighetsbildningen fullbordats. Någonövervakning från myndighets sida av att lagfart söks inom föreskriven tidförekommer inle enligt JB. Inskrivningsmyndighelen har dock befogenhet altförelägga och utdöma vite, när den får kännedom om att lagfartsplikten inlefullgjorts. I praktiken är inskrivningsmyndighetens möjligheler att med hjälpav vite framtvinga lagfartsansökan begränsade, Imotionen hävdas att man måste öka möjligheterna att kontrollera och kartläggahyreshajars och fastighetsspekulanters verksamhet, I sådant syfte yrkarmotionärerna alt skall föreläggas förslag till lagändringar somskärper lagfartsplikien. Motionärerna anser att en skärpning kan ske, t, ex.genom att man inför bestämmelser som tvingar fram information tillinskrivningsmyndigheterna i direkt anslutning till köpet. Somframgår av det föregående har i den allmänna debatten uppmärksammatsatt den lagstadgade lagfarisplikten inle fullgörs på föreskrivet sätt. Fråganlogs även upp i i en interpellalionsdebail den 7 december 1976.Förutom i förevarande motion berörs frågan också i motionen 1976/77:330, varibegärs en ulredning i syfte all bekämpa den ekonomiska brottsligheten, samt imotionen 1976/77:922, vari begärs en allmän översyn av förköpslagen. Sistnämndamotion har redan behandlat och avslagit på hemställan avcivilutskotlel, I debatten och i nämnda motioner har gjorts gällande attunderlåtenheten alt söka lagfart är ett led i fastighetsspekulalion och även iekonomisk brottslighet i begreppets vidare bemärkelse. Fråganom lagfartspliklens fullgörande har också berörts i en utfärdadrevisionsrapport av (). I rapporten konstateras bl, a,att av lagfarterna söks efter den i JB föreskrivna fristenoch att statens årliga ränteföriuster med anledning härav kan beräknas uppgåtill 3,4 milj. kr. De försenade lagfarlsansökningarna har, framhålls det,förutom ränteföriuster för staten lett till oklarhet i ägarförhållandena ochbristande tillförlitlighet i fastighetsböckerna. Med anledning av RRV:s rapporthar i en projektgrupp inom övervägts frågan LU 1976/77:22 9 omåtgärder mot försumliga lagfartssökande. Projektgruppenhar nu avlämnat en promemoria i ärendet. Promemorian har presenterats ochkommenterats för utskottet vid ett av utskottet förelaget besök hosdomstolsverket. I promemorian framförs viss kritik mot RRV:s slutsatser. a.påpekas att RRV i sin undersökning inte tagit hänsyn till möjligheten av attvillkor knutits till förvärvet och att lagfartsfristen lill följd däravföriängts. Vidare framhålls att statens ränteförluster pä grund av försenadelagfartsansökningar i vart fall till en del uppvägs av den räntevinst som görsgenom att fastighetsägare i icke ringa utsträckning ansöker om lagfart innanlagfartsskyldigheten inträder. Som framgår av den ovan intagna redogörelsen förpromemorian (s.5 fP.jdiskuleras olika möjliga åtgärder för alt komma till rättamed försummelser att söka lagfart. Åtgärderna är alla av generell natur ochmedför beaktansvärt merarbele för inskrivningsmyndigheterna.