bet · G001KU44 · 1976-12-31 00:00:00 — Vad utskottet sålunda uttalat gav riksdagenregeringen till känna (rskr 1975/76:362). Statsrådsberedningenhar i en dagtecknad promemoria om rutinerna vidhandläggningen av regeringsärendena m. m. beträffande ikraftträdandetidenförklarat sig förorda att den nuvarande allmänna minimitiden av mellankungörandet (dvs. utkomstdagen från trycket) och ikraftträdandet förlängs meden vecka och under-stmkit att denna "tvåveckorsfrist" skallanses som en minimitid. Om möjligt borde tiden vara längre och - liksomhittills - ikraftträdandet sättas till en bestämd dag. Avde i SFS publicerade författningarna häromkring 35 satts i kraftomedelbart eller dagen efter utgivningsdagen. Det övervägande antalet av dessarör ändringar i skattelagstiftningen och följdändringar till dennalagstiftning. I förekommande fall har angetts att lagstiftningen skall börjatillämpas först vid taxering (t. ex. SFS 1976:67,68,69, 70,71 och 73).Vidare har ikraftträdandedagen efter utgivningsdagen gällt ändringar iförordningen om prisstopp (t. ex. SFS 1976:30 och 66), förordningen omförsöksverksamhet med automatisk databehandling inom exekutionsväsendet (SFS1976:163), ändring i expeditionskungörelsen rörande avgiftssättningen på vissafiske-och jakttillstånd (SFS 1976:171), ändringar i utlänningskungörelsen (SFS1976:30 och 818), förordningen om prägel på enkronemynt och öresmynt (SFS1976:857) och ändring i kungörelsen om prägel på rikets mynt (SFS 1976:858)samt ändring i förordningen om införsel av växter m. m. (SFS 1976:961). Ikraftträdandeföre utgivningsdagen har förekommit i ett fåtal fafl. Lagen (1976:102) omutjämning av taxorna för fjärrtransporter av gods med lastbil till och frånGotland utkom från trycket och trädde i kraft sammaår. Lagen innehåller ett bemyndigande från till regeringen attföreskriva högsta pris för inrikes fjärrtransport av gods med lastbil tillellerfrån . En ändring av vämpliktslagen trädde i vissa delar somberörde utbildningen av värnpliktiga i kraft och utkom fråntrycket (SFS 1976:307). Slutligen trädde en förordning omtillämpning av en mellan och övriga nordiska länder ingångenöverenskommelse med avseende på rätt till ersättning förarbets-löshetsförsäkrade(SFS 1976:555)1 kraft I976och utkom fråntrycket . 1ett drygt 25-tal författningar har ikraftträdandet angetts till dag som regeringenbestämmer. I samtliga fall har det varit fråga om lagar. har såledesbemyndigat regeringen att förordna om ikraftträdande. Bland de fall där dettaförfaringssätt har använts kan nämnas lag'(1976:6) om åtgärder motvattenförorening från fartyg inom , lag om ändring i lagen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg (1976:7), d:o om förbud KU 1976/77:44 20 motdumpning av avfall (1976:8), lag om ändring i luftfartslagen (1976:11), lag omändring i lagen med vissa bestämmelser om immunitet och privilegier (1976:17);lagen om internationellt samarbete rörande lagföring för brott (1976:19) samtdärav föranledda ändringar i och rättegångs-' balken (1976:20 och21), lag om ändring i lagen om marknadsdomstol (1976:37), lag om ändring imarknadsföringslagen (1976:55), lag om järnvägs ansvarighet vid befordran avresande, lag om fel parkeringsavgift (1976:206), lag om ändring i lagen omflyttning av fordon i vissa fall (1976:207) samt lagstiftning omfylleristraffets avskaffande och därav föranledda lagändringar (1976:510-517)samt lag om ändring i körkortskungörelsen (1946:987). Liksomtidigare år har ett mycket stort antal författningar satts i kraft isamband med halvårsskiftena och . Även ikraftträdandeden och är vanligt förekommande. eller kortaretid mellan utgivningsdag och ikraftträdandedag har därvid förekommit i ettfemtontal fall, varav ungefär lika många som . Blandsådana författningar kan nämnas lag om ändring i lagen om kriminalvård ianstalt (1976:506), förordningar om ändringar i kungörelserna om ersättningtill nämndemän m. fl. (1976:520 och 521), förordning om ändring ivärnpliktsavlöningskungörelsen(1976;523), förordning om ändring i kungörelsenmed vissa bestämmelser om vapenfria tjänstepliktiga (1976:524), förordning omändring i namnförordningen (1976:1058), lag om ändring i semesteriagen(1976:1071), samt förordning om ändring i förordning med föreskrifter om vissabetalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar (1976:1074). Endasti omkring 75 författningar mot närmare 1975 har ikraftträdandet angettstill efter utgivningsdagen. För författningar utan bestämdikraftträdandedag är av frånutgivningsdagen mer vanligt förekommande än , vilket kan antas ha singrund i förenämnda rekommendation från statsrådsberedningen. Granskningen ger utskottetanledning framhålla vikten av att informationskravet blir tillgodosett genomatt erforderiig tid får förflyta mellan författningars utgivning av trycket ochikraftträdandet. Det är därför tillfredsställande att statsrådsberedningen ipromemorian förordat att den allmänna minimitiden av envecka mellan utgivningsdag och ikraftträdande förlängs med . Utskottetvill tillägga, att behovet av information om en författnings innehåll i god lidföre ikraftträdandet självfallet varierar beroende på författningens innehåll.Att s. k. beredskapslagstiftning, t. ex. förordnande om prisstopp, för att varaeffektivt måste ges omedelbar verkan kan inte ifrågasättas. Liknande skäl kan talaför att bestämmelser om skatter och avgifter ibland sätts i kraft genast.Vidare kan det beträffande ändringar i verksinstruktioner och liknandeförordningar som inte påverkar KU 1976/77:44 21 andraän viss myndighet enligt utskottets mening accepteras att förflytermellan utgivning och ikraftträdande. Bemyndigandetill regeringen att förordna om ikraftträdande av lag har ansetts möjligt genombestämmelsen i 8 kap. 13 § RF. Den i det föregående återgivna regeln i 13 §lagen om kungörande av lagar och författningar att det av författning skallframgå när den skall träda i kraft har heller inte ansetts hindra ett .sådantbemyndigande. Utskottetär medvetet om att det i särskilda fall kan föreligga svårigheter att angeexakt ikraftträdandetid, när lagar antas av . Detta gäller t. ex.lagstiftning i anledning av att tillträtt en konvention som skalltillämpas först sedan visst antal länder anslutit sig. Vidare kan ibland ikraftträdandetvara beroende av annan lagstiftning eller av svåröverskådligt följdarbete. Entill innehållet så obestämd ikraftträdandebestämmelse som att frågan överlämnastill regeringens avgörande är emellertid enligt utskottets mening intetillfredsställande från informationssynpunkt. Det är därför angeläget att ensådan ordning inte används annat än i undantagsfall och när det av alldelesspeciella skäl är motiverat. 1övrigt har granskningen inte föranlett något särskilt uttalande från utskottetssida. har sökt få till stånd enordning, där regeringens propositioner till lämnas så att en jämnarbetsbelastning erhålls i riksdagsarbetet. Det har emellertid varit vanligtatt propositioner har avlämnats sent och därigenom förorsakat en svårforcering av riksdagsarbetet . infördes i riksdagsordningenen bestämmelse att Kungl. Maj:ts propositioner borde avlämnas till såsnart sig göra låter. Dessutom föreskrevs vissa tidsgränser för avlämnandet,vilka blott fick överskridas om särskilda skäl fanns. De nuvarande reglerna för propositionsavlämnandetfinns i 3 kap. riksdagsordningen. Enligt 2 5; skall regeringen senast den 10januari eller, om hinder möter till följd av inträffat regeringsskifte,möjligt därefter avlämna budgetproposition för det närmast följandebudgetåret. Kompletteringsproposition skall, om hinder inte möter, avlämnasföre utgången av april månad. Annan proposition angående anslag för det närmastföljande budgetåret skall avlämnas , såvida regeringen intefinner att propositionens behandling kan uppskjutas till följande riksmöte.Enligt 3 S skall annan proposition än sådan som avses i 2 ij avlämnas senast den31 mars om regeringen anser att propositionen bör behandlas under pågåenderiksmöte. De nu nämnda bestämmelserna gäller inte om budgetpropositionen medstöd av 2 i; har avlämnats efter den 10januari,eller i fråga om propositionvarigenom regeringen enligt lag för prövning underställer KU 1976/77:44 22 riksdagenen utfärdad förordning, eller om regeringen finner synnerliga skäl föreliggaatt avlämna propositionen senare (4 i:;). Enligt 5 S bör regeringen avlämnasina propositioner på sådana tider att anhopning av arbete hos ommöjligt förebyggs. Regeringen skall samråda med talmannen därom. Propositionkan avlämnas även när inte pågår. Enligt tilläggsbestämmelse 3.1.1avlämnas, proposition genom att den ges in till kammarkansliet. Den anmäls avtalmannen vid sammanträde med kammaren efter det att den har delats ut tillriksdagens ledamöter. Koncentreras avlämnandet av propositioner tillvissa, korta tidsperioder uppstår en rad olägenheter i riksdagsarbetet. a. de enskilda ledamöternas möjligheteratt hinna lämna motioner,utskottens beredningsarbete samt kammarbehandlingen. Vidare försämrasmassmediernas möjligheter att ge en tillfredsställande redovisning av de behandladefrågorna. Avlämnas propositioner sent tvingas utskotten forcerasitt beredningsarbete, och kammaren nödgas behandla och avgöra många ärendenmed åtföljande starka tidspress under sista veckor. Utskottet har ägnat frågan om propositionsavlämnandetuppmärksamhet vid upprepade tillfallen under de senaste årensgranskningsarbete. Särskilda undersökningar har gjorts om spridningen iavlämnandet av propositioner i helårsperspektiv men framför allt under vårsessionerna. Dessutom har man studerat hur regeringensplanering av propositionsavlämnandet har fallit ut, liksom omfattningen avförsenade propositioner och hur stora förseningarna har varit. Vidförra årets granskning konstaterade utskottet, att vissa förbättringar skett ipropositionsavlämnandet. Det gällde såväl själva planeringen som en minskadanhopning och koncentration till vissa perioder samt också en något mindreförsening av propositionerna . Utskottet ansåg dock att frånriksdagens arbetssynpunkt kunde förhållandena inte anses tillfredsställande.Utskottet underströk att det för arbete var nödvändigt medytterligare förbättringar. Propositionsavlämnandet borde frän regeringens sidaorganisaeras så, att det verksamt bidrog till en utjämning av arbetsbelastningeni och möjliggjorde en mera ändamålsenlig planering avriksdagsarbetet. 1 sammanhanget bör erinras om att frågan om propositionsavlämnandetockså är föremål för uppmärksamhet inom utredningen för översyn av riksdagensarbetsformer. I sitt 1976 avgivna betänkande "Riksdagsarbetetsplanering" har utredningen redovisat sin syn på problematiken kringpropositionsavlämnandet och vilka åtgärder som kan vidtagas. Utredningenkonstaterar att man i sitt fortsatta arbete har möjlighet att överväga behovetav en eventuell ytterligare reglering på detta område. Det skall slutligennämnas att statsrådsberedningen i den i avsnittet om utgivningen av Svenskförfattningssamling omnämnda promemorian understrukitvikten av att de uttalanden och påpekanden gjordeangående propositionsavlämnandet beaktas. KU 1976/77:44 23 Som underlag för årets granskning har framtagitsett statistiskt material motsvarande vad som skett . I bilaga 7,tabellerna A-D, redovisas uppgifter . Avseendespridning i propositionsavlämnandet (tab. A) kan konstateras, att denframfiyttning av propositionstiderna som tillämpades första gången harhaft viss betydelse. Både 1975 och 1976 har andelen propositioner som lämnats islutet av februari och ökat medan andelen som lämnats och har minskat, jämfört 1971-1974.Under våren 1976 har vidare en osedvanligt stor andel propositioner lämnatsunder av resp. propositionstid (23 st. eller 18 96) och även undersista veckan (58 st. eller ). Nästan en fjärdedel av alla propositioneravlämnades efter propositionstidens utgång. Förseningen ipropositionsavlämnandet, mätt i antal dagar (tab. B), har inte undergått någrastörre förändringar jämfört . Planeringenav propositionsavlämnandet (tab. C) förbättrades jämfört med våren1975 (tab. D) så till vida som antalet aviserade propositioner som inteavlämnades sjönk, liksom antalet avlämnade propositioner som inte aviserats.Det rör sig emellertid ändå om ett betydande antal propositioner i båda fallen,ca 30. Utskottetsgranskning har gett vid handen att en del förbättringar skett rörandepropositionsavlämnandet 1976 men att det i vissa avseenden även inträffat klaraförsämringar. Särskilt otillfredsställande är att en mycket stor andel avpropositionerna avlämnats mot slutet av propositionstiderna -nästan hälften avsamtliga under . Ledamöternas möjligheteratt läsa inpropositionerna och väcka motioner i anledning av dem blir alltmer beskurna, jumer koncentrerat propositionerna avlämnas. Detär för utskottet också angeläget att framhålla att den propositionsförteckningsom lämnas av statsrådsberedningen blir så realistisk som möjligt,eftersom den i stor utsträckning kommer att styra riksdagsarbetets planering.Under 1976 förekom det t. ex. att 30 propositioner avlämnades utan att ha varitupptagna i förteckningen. Det antalet bör kunna nedbringas väsentligt. Sammanfattningsviskonstaterar utskottet att det har varit vanligt med förseningar i förhållandetill uppgjorda planer och de i riksdagsordningen fastställdapropositionstiderna. Vidare har en stark anhopning av propositionsavlämnandettill vissa, mycket korta tidsperioder skett. Utskottet vill i likhet med vadsom uttalats understryka att riksdagsarbetets planeringochmöjligheterna att balladen uppgjorda planeringen är till stor del beroende avnär propositionerna lämnas. Utöver det självklara kravet att riksdagsordningenstidsfrister bör respekteras vill utskottet framhålla vikten av att man undvikeratt koncentrera propositionsavlämnandet i slutet avpropositionsperioderna. KU 1976/77:44 24 8.Riksdagens skrivelser till regeringen skrivelser till regeringen, somundertecknas av talmannen, utgörs av en formell redovisning av sådana beslut avriksdagen som skall föranleda åtgärder från regeringens sida. 1samband med årets granskningsarbete har utskottet i likhet med tidigare årtagit del av den redovisning - regeringens skrivelse 1976/77:102 - som lämnatsbeträffande behandlingen 1 december 1975-30 november 1976 avriksdagens skrivelser till regeringen. Regeringensredovisningav behandlingen av riksdagsskrivelserna har varit föremål för enöversiktlig genomgång inom utskottets kansli, vilken redovisas i tabellform ibilaga 8 A till detta betänkande. Av tabellen framgår bl. a. att del totalaantalet skrivelser som kommit in till och med och som intehade slutbehandlats senast nämnda dag uppgick till 110. Av de 110 skrivelsernaslutbehandlades 46 skrivelser 1 december 1975-30 november 1976.Under samma tid avlämnades vidare 77 skrivelser, som inte hade slutbehandlatssenast . Balansen av oavgjorda ärenden föranledda avriksdagens skrivelser ökade således med 31. Avde kvarstående ärendena är 56 delvis slutbehandlade, medanutredning pågår eller har skett i 12 ärenden. Beträffande sammanlagt 73riksdagsskrivelser anges att de är beroende på regeringens prövning. Knappt hälftenav dessa skrivelser har inkommit före . I den sammanställning som är intagen som bilaga 8Sjämförs utskottets av godkända uttalanden i förra åretsgranskningsbetänkande med vidtagna åtgärder av regeringen och inomregeringskansliet. Isamband med förra årets granskningsarbete genomfördes en omfattandeundersökning av regeringens handläggning av besvärsärenden. Denna granskningföranledde utskottet att göra en rad uttalanden och påpekanden. Utskottetnoterade bl.a. det stora och ökande antalet besvärsärenden, som enligtutskottet otvivelaktigt inneburit en ökad belastning på departementen.Utskottet hade erfarit från att utvecklingen hade uppmärksammatsoch att bl. a. vissa åtgärder i decentraliseringssyfte övervägdes. Mot dennabakgmnd fann utskottet inte anledning till annat uttalande än att den vidareutvecklingen på detta område skulle följas med uppmärksamhet. ovan konstaterat visar antalet avgjorda besvärsärenden under år1976en viss minskning. Minskningen sammanhänger emellertid till stor del medatt en enskild, stor grupp av besvärsärenden inom kommunikationsdepartementetsområde (besvär angående ansökningstid för erhål- KU 1976/77:44 25 landemed körkort av högre behörighet) så gott som helt försvunnit, sedanärendegruppen i fråga förlorat sin aktualitet. Av större intresse för utvecklingenpå detta område torde vara ett initiativ som tagits frånstatsrådsberedningens sida i syfte att få till stånd en genomgång avmöjligheterna att i större omfattning än som gäller f. n. befria regeringenfrån handläggningen av vissa besvärsärenden. Utskottet kommer att uppmärksamtfölja resultatet av detta initiativ, Utskottetsuttalanden med anledning av förra årets besvärsundersökning gällde också demtiner som tillämpas inom departementen vid handläggningen av besvärsärenden.Utskottet har noterat att statsrådsberedningen i skrivelse haranmodat departementen att - i den mån avvikelser förelegat - anpassa sinahandläggningsmtiner i besvärsärenden till dem som uttalat sig för. Vidflera tillfällen - senast i förra årets granskningsbetänkande- har utskottet uttalat sig för en översyn av frågan om särskilda regler förregeringens handlande i nödsituationer. Enligt vad utskottet erfarit har undervåren 1977 förutsättningarna för en sådan översyn tagits upp inomjustitiedepartementet. Andrauttalanden i förra årets granskningsbetänkande gällde publiceringen avregeringsbeslut och regeringens information till om innehållet iförordning som regeringen avser utfärda i anslutning till av godkäntlagförslag. Som närmare framgår av bilaga 8 B har utskottets uttalanden även idessa frågor beaktats. 9.Förberedelser för tillämpningen av medbestämmandelagen på den offentligasektorn antog förslag till ny arbetsrättsreform(prop. 1975/ 76:105, InU 1975/76:45, rskr 1975/76:404). Reformen trädde i kraftden och omfattar förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare på både den enskilda och den offentliga sektorn. De nya reglernafinns i lagen (1976:580) om medbestämmanderätt i arbetslivet (MBL). En särskildlag (1976:600) om offentlig anställning har ersatt de tidigarestatstjänstemanna-och kommunaltjänstemannalagarna. Vadgäller den offentliga sektorn är utgångspunkten för den nya lagstiftningen attge de offentligt anställda liksom övriga arbetstagare ett ökat inflytande påsin arbetssituation. Detta syfte skall främst tillgodoses på föreningsrättensoch förhandlingsrättens grund. Arbetstagarnas rätt att sluta sig samman iorganisationer och genom förhandlingar reglera sina förhållanden befästs ochutvecklas genom den nya lagstiftningen. Kollektivavtalen är liksom detfrämsta instrumentet för denna reglering. EnligtMBL (11 i;) åligger det arbetsgivaren att innan beslut fattas om viktigare förändring av verksamheten förhandla med berörda fackliga KU 1976/77:44 26 organisationer.Detsamma gäller viktigare ändringar av arbets- och anställningsförhållandenför de anställda (primär förhandlingsskyldighet). Vidare har de fackligaorganisationerna rätt att även i andra fall än de nämnda få till ståndförhandlingar rned arbetsgivaren (12 i;). Enligt lagen föreligger även s. k.facklig vetorätt i vissa fall. Sådana frågor skall föregås av förhandlingar (38S). Dennya lagstiftningen innebär att den tidigare konstruktionen itjänste-niannalagstiftningen med ett särskilt förbud mot avtal i vissa frågormellan arbetsgivare och arbetstagare på den offentliga sektorn frångåtts.Syftet härmed är att undgå de problem som följer med de krav på en teoretisktbestämd gräns som ett avtalsförbud innebär. En given utgångspunkt är emellertidatt rätt till förhandling och avtal saknas, i den mån avtalet skulle strida motuttryckliga bestämmelser i regeringsformen, kommunallag eller annan tvingandelagstiftning. I propositionen diskuterades vad som borde gälla för det fall attden ena parten vägrade träffa avtal under hänvisning till att avtalet - utanatt uttryckligen strida mot lag - likväl direkt eller indirekt skulle kränkaden politiska demokratin. I första hand borde det enligt föredragandestatsrådet ankomma på parterna att inom förhandlingens ram lösa denna fråga. Enligtett särskilt huvudavtal har arbetsgivar- och arbetstagarparterna på denoffentliga sektorn "i fråga om sådana ämnen varom avtal får anses kränkaden politiska demokratin enats om att sträva efter fredliga förhandlingar samtatt undvika stridsåtgärder". Vidare innebär avtalet att en särskildrådgivande nämnd inrättas med uppgift att uttala sig i frågor omgränsdragningen mellan politisk demokrati och förvaltningsdemokrati. Nämndensom inrättats består av sex företrädare för arbetsmarknadens parter ochsju ledamöter av . EnligtMBL(15 vijåliggerdet förhandlingsskyldig part att själv eller genom ombudinställa sig vid förhandlingssammanträde. I övrigt överiämnas i lagen tillparterna att besluta hur de vill låta sig representeras vid förhandlingarna. Iarbetsrättspropositionen uttalades (prop. 1975/76:105 bil. 2 s. 177 f) beträffandeförhandlingsverksamheten på den offentliga sektorn att det ankommer påregeringen resp. vederbörande kommun eller landstingskommun att medtillämpning av sedvanliga regler om delegation besluta om vem eller vilka somskall företräda den offentliga arbetsgivaren vid förhandlingar enligtmedbestämmandelagen. En utgångspunkt bör vara att förhandling enligt 11 eller12 i? MBL skall föras av den myndighet som slutligt får besluta i den fråga somförhandlingen avser. Rör denna fråga bara de interna förhållandena inom vissmyndighet, bör således denna myndighet kunna sköta erforderliga förhandlingar iden mån som den själv får besluta i frågan. Om det gäller frågor om inverkar påförhållandena vid flera myndigheter under en central förvaltningsmyndighet, börförhandlingarna naturligen föras av denna. KU 1976/77:44 27 Ett stort antal frågor som på ett ingripande sättberör myndigheterna avgörs emellertid av regeringen. Ofta gäller det frågor somangår flera myndigheter. Förhandlingar i sådana spörsmål kunde enligtpropositionen inte äga rum direkt med regeringen utan borde föras undermedverkan av regeringens kansli. För detta ändamål var avsikten att underfinansdepartementet inrätta ett särskilt förhandlingsorgan, ett statensförhandlingsråd. Enligt propositionen skulle rådets uppgift i första hand bliatt på lämpligt sätt organisera förhandlingsarbetet och föra förhandlingar isamarbete med tjänstemän från berörda departement. En annan viktig uppgift förrådet var alt verka for samordning av statens insatser m. m. samt att ge rådoch anvisningar till myndigheter i förhandlingsfrågor. Enligt propositionenskulle regeringen i ett senare sammanhang återkomma till frågan om inrättandetav förhandlingsrådet m. m. hade inte något att erinra motpropositionens förslag i angivna hänseende (InU 1975/76:45 s. 60). Genombeslut förordnade regeringen att det under andra halvåret 1976skulle finnas ett särskilt organ med uppgift att förbereda inrättandet avstatens förhandlingsråd. lade detta särskilda organ framförslag till arbetsuppgifter och organisation m. m. för förhandlingsrådet.Förslaget togs efter remissbehandling upp i propositionen 1976/ 77:25 omtilläggsbudget 1 till statsbudgeten för /77 (prop. s. 24 ff). 1propositionen föreslogs att den nya myndigheten - -skulle inrättas från . Enligt propositionen skall rådet föraförhandling enligt MBL i frågor på departementsnivå och lämna de statligamyndigheterna rekommendationer i principiella frågor som inte syftar tillkollektivavtal. Därutöver skall rådet ge myndigheterna råd och anvisningar och- i mån av resurser - önskat biträde i frågor om förhandling och informationenligt MBL. Detskall inte ankomma på förhandlingsrådet att föra förhandlingar som syftar tillkollektivavtal utan sådana förhandlingar skall ankomma på statens avtalsverk.För att underiätta samordningen mellan de båda myndigheterna föreslogs attchefen för förhandlingsrådet skall ingå i avtalsverkets styrelse ocharbetsutskott. beslöt i enlighet med propositionens förslag (AU1976/77:11).