bet · G001LU16 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om godtrosförvärv av stöldgods I motionen 1976/77:649 av i (s) yrkas att hos regeringen begären översyn av reglerna förgodtrosförvärv av stöldgods, 1motionen erinras om att regeln att den rätte ägaren av stöldgods inte har någonsjälvklar rätt mot den som i god tro köpt det stulna tillämpats ivårt land. Enligt molionären avviker denna regel från vad som gäller i andranordiska länder. Vidare framhålls all efter framställning från Nordiska rådetvisst utredningsarbete ägt rum i syfte att en enhetlig nordisk lagstiftning omgodtrosförvärv av lösöre skulle komma till stånd men att arbetet inte lett tilllagstiftning. Motionären ifrågasätter om nuvarande regel utgör en rimlig ochrättvis avvägning mellan de motstridiga intressen som gör sig gällande vidgodtrosförvärv. En viss justering av de svenska reglerna i riktning mot vad somgäller i övriga nordiska länder kan enligt motionären inte anses orimlig. Det i motionen berörda spörsmålet om köp avstöldgods har dels en civilrätlslig, dels en straffrättslig aspekt. 1 detföljande lämnas först en redogörelse för reglerna om godtrosförvärv i gällandesvensk rätt. Därefter behandlas kriminaliseringen av häleri och liknande brottenligt bestämmelser, Äganderätt till lösöre kan enligl svensk rätt ivissa fall förvärvas genom rättshandling med en föregiven ägare som är ibesittning av föremålet. Även om besittaren varken är ägare eller ägarensrepresentant, blir han genom besittningen, som ger honom skenet av äganderätt,"legitimerad" att förfoga över saken. I omsättningens intresse blirförvärvet från en sålunda legitimerad besittare gällande gentemot rätteägaren, under förutsättning dock bl. a. att förvärvaren inte haft kännedom ombesiitarens bristande befogenhei eller haft anledning hysa misstanke härom. Detär här fråga om de s. k, exstinktiva fången. Såsom exstinkliva fång betecknasförvärv av äganderätt från annan än rätte ägaren på sådant sätt att den senaresrätt därigenom "ulsläcks". Ett sådant fång medför med andra ordförlust av rätte ägarens vindikationsräti, dvs, den ägaren normalt 1 1976/77. LU1976/77:16 2 tillkommanderätlen alt återkräva egendom från annan, i vars besittning egendomen med orättbefinner sig. Densvenska rätlen går längre än fiertalet rättssystem i fråga om utsträckning avgodlrosforvärvens område eller, vilket blir samma sak, inskränkning avprincipen om ägares vindikationsräti lill lösa saker. Särskilt påi'allande är,vid jämförelse med främmande rätt, den hos oss gällande regeln alt även stuletgods är föremål för godtrosförvärv och sålunda ej kan vindiceras av rätteägaren. svensk rätt erkända principen om förvärv av lös egendom på grund av god trokan i huvudsak sägas utgöra resultatet av en praxis, som vuxit fratn pågrundval av vissa beslämmelser lag bl. a. de alltjämt gällandelagrummen 11 kap, 4 5; och 12 kap. 4 ;:; handelsbalken. Regler omgodtrosförvärv återfinns numera på många ställen inom lagstiftningen, se t, ex,54 och 55 JS kommissionslagen (1914:45), 35 § avtalslagen (1915:218) saml 14,15 och 19 ji; skuldebrevslagen (1936:81), Densålunda i praxis utbildade grundsatsen om exstinktiva godtrosförvärv har ihuvudsak följande innehåll. Den som genom överlåtelse förvärvat lösöre avnågon, som innehar egendomen och utger sig för dess ägare, blir underförutsättning av god tro skyddad i sitt förvärv gentemot rätte ägaren, dock medden inskränkningen att rätte ägaren får lösa till sig saken. Härav följer vidareall den som förvärvat egendomen från en person vilken kunnat göra gällandegodtrosförvärv skyddas i sitt förvärv även om den senaste innehavaren känt tillbristen i fängeskedjan. Och om förste förvärvaren var i ond tro men överlåtitegendomen på nytt till en förvärvare i god tro, är denne, sistnämnde skyddad isitt förvärv. Förlusten av vin-dikaiionsrätten är icke endast förlust av denförste ägarens möjlighet all föra talan om att egendomen utan ersällning skallåterställas till honom utan betyder äganderättens förlust. Att egendomen återkommit i "rätte ägarens" besittning medför sålunda ej ellåterupplivande av hans äganderätt, eftersom denna en gång för alla är utsläckt, Belräffandede närmare förutsättningarna för att ett godtrosförvärv skall föreligga gällerbl, a, följande. Först och främsl fordras naturligtvis att förvärvarenverkligen var i god tro. Han skall varken ha vetat eller ha bort inse, attsaken tillhörde en annan person än säljaren. Omständigheterna måste med andraord ha varil sådana, att köparen ej haft skälig anledning att misstänkaoredlighet. Domstolarna ställer vanligen höga krav vid bedömningen av huruvidagod tro förelegat vid förvärvet (1965:14 s,36 r, 95 ff,). Blandförutsättningarna ingår vidare alt föremålet för godtrosförvärv vid tidpunktenför förvärvet regelmässigt skall ha befunnit sig i överlåtarens besittning. Detär, som tidigare berörts, innehavet av saken som legitimerar överlåtaren.Vidare krävs att förvärvaren skall kunna stödja sig på ett laga fång, varigenompå ett i formellt avseende behörigt sätt äganderätten överlåtits till honomfrån den förment berättigade innehavaren. ytterligare villkor är kravet påtradition av den förvärvade saken från LU 1976/77:16 3 Endast den förvärvare, som erhållit egendomen i sinbesittning, är skyddad mot vindikation. Sedanett giltigt godtrosförvärv ägt rum har "rätte" ägaren gentemot förvärvarenkvar en lösningsrätt, med slöd av vilken han således kan återförvärvaegendomen. Lösningsrätten gäller dock inle när objektet för god-irosförvärvetär värdepapper eller pengar, I sådana fall föreligger vad som brukar kallaskvalificerade godtrosjörväiy. Reglernaom godtrosförvärv är tillämpliga i många olika typer av situationer, t, ex,vid tvesalu, vid olovligt förfogande över avbetalningsgods, vid disponerandeöver egendom som åtkommits genom ett civilrätlsligt ogiltigt Ung samt vid del imotionen berörda fallet där godset frånhänls ägaren genom stöld. Enligl 9 kap. 6ii Jörsta stycket JÖrsta punktenbrottsbalken (BrB) straffas för häleri bl. a, den som köper något som ärfrånhänl annan genom brott eller tillgodogör sig del eller eljest därmed larbefattning ägnad att försvåra dess återställande. Straffet är i normalfallfängelse i högst , i ringa fall böter eller fängelse i högst sex månadersaml i grova fall fängelse från till . Föratt ansvar skall kunna ådömas förutsätts att gärningsmannen känt tillförbrottet, dvs, del häleriet föregångna brottet. De närmare omständigheternabeträffande detta behöver emellertid nalurtigtvis inle vara kända för hälaren.Också s, k, eventuellt uppsåt kan föranleda ansvar, varför straff kan ådömasäven den som inte kan övertygas om att ha vetat all han köpte stulen sak mensom misstänkt att saken var stulen och måste antas ha köpt saken, även om hanhaft vetskap om säljarens oäriiga åtkomst. Uppsåtet skall föreligga vid självahälerigärningen, men det är å andra sidan tillräckligt, alt gärningsmannen dåhar uppsåt all begå häleri. Att han tidigare varit i god tro kan emellertidfrila honom från ansvar, om därigenom godtrosförvärv eller liknanderältsfaktum kommit emellan, som gör honom berättigad att förfoga över objektetGämför ovan s. 2 f). Har en person i god tro inköpt tjuvgods och därigenombragt den bestulnes äganderätt att upphöra, kan han sålunda icke fällas lillansvar därför att han därefter säljer det. En annan konsekvens av ettmellankommande godtrosförvärv är att häleriansvar är uteslutet om en person iett senare led av överlålelsekedjan i ond tro mottar brotlsligen åtkommet godsoch den föregående innehavaren gjort ett exstinktivt förvärv av egendomen. Omåter någon vid sill förvärv hade anledning misslänka olovlig åtkomst och därförej gjorde något godtrosförvärv, kan häleriansvar drabba honom för åtgärder,vidtagna efter del han sedermera fått full veiskap om rätta förhållandel. Detförekommer att personer som köper tjuvgods väl misstänker att säljaren stulitegendomen men med fiit underlåter att höra efter hur han åt- LU 1976/77:16 4 De hoppas nämligen därmed undgå all göra sig skyldiga till uppsåtligbefattning med tjuvgods. Som del i åtskilliga fall ej kan tas för visst att deskulle ha köpt egendomen om de vetat att den var stulen, brister ej sällanförutsättningarna för ansvar för uppsåtligl brott. En straffbestämmelse föroaktsamma förfaranden, svarande mot det i 6 j behandlade uppsåtliga brottethäleri, har därför ansetts erforderlig. Enligt 9 kap. 7§-första stycket BrBföreligger häleriförseelse, om gärningsmannen i fall som avses i 6 ;; inteinsåg men hade skälig anledning anta all brott förelåg. Straffet är böter ellerfängelse . Föratt ansvar för häleriförseelse skall inträda fordras, såvitt fråga är om köp avstulet gods, att köparen hade skälig anledning anta att godset tillgripits.Anledningen kan ligga i situationen som sådan, i något som kan iakttas i godseteller hos säljaren eller i annan omständighet, allt bedömt med hänsyn tillköparens yrkesverksamhet och ställning i övrigt. Däremot är det intetillräckligt för straffbarhet, alt köparen i annat avseende förfarit oaklsamt.Köparen kan sålunda inte på grund av straffbudet anses skyldig alt, ulan attsärskild anledning förekommit, företa viss undersökning eller kontroll elleriaktta visst försiktighetsmått, t, ex, att kräva legitimation elleröverlämnande av vissa handlingar. De krav som i tvist rörande giltigheten avköpet uppställs för att köparen skall anses vara i god tro beträffandesäljarens rätt alt förfoga över godset kan ej utan vidare tillämpas, när frågaär om ansvar för häleriförseelse. Detta innebär alt del således i och för siginte är tillräckligt för straffbarhet att köparen saknar sådan god tro somskulle ha gjort hans förvärv till ett godtrosförvärv. Ettnedlagt lagstiftningsprojekt angående godtrosförvärv 1 fråga om godtrosförvärv gäller för närvarandeolika regler i de skilda nordiska länderna. Svensk och finsk rätt bygger påexslinktionsprincipen, dvs, den godtroende förvärvaren ges företräde framförden ursprunglige ägaren och får alltså behålla egendomen. Belräffande egendom,som från-hänts rätte ägaren genom stöld eller liknande brott, skiljer sigemellertid svensk och finsk rätt åt. Gällande rätt i gör nämligenundantag från exslinktionsprincipen för sådana fall. I och åandra sidan erkänns principen om godtrosförvärv i fråga om lösöre blott i någraundantagsfall, medan man där i övrigt har regeln om obegränsad vindikationsräti, skrivelse till de nordiska ländernas regeringar den 17 februari 1959hemställde att dessa skulle inleda gemensamt utredningsarbete isyfte att nå fram till mera enhetliga regler än de nuvarande belräffandeverkan av god tro vid exstinktiva förvärv av lös egendom i de fall ursprungligeägaren eller innehavaren gör anspråk på att återfå egendomen. Med anledning avframställningen från tillkallades i Dan- LU 1976/77:16 5 mark,, och särskilda sakkunniga med uppdrag att kartläggagällande regler samt åtminstone i princip föreslå de lagändringar som lämpligenkunde anses böra komma i fråga för att uppnå rättslikhet i de nordiska ländernapå området. Efternågra års utredningsarbete lades betänkanden fram i , ochSverige (SOU 1965:14). Det svenska lagförslaget överensstämmer nära medmotsvarande förslag från de danska och finska utredningarna. Del bygger påexslinktionsprincipen. Huvudregeln är att den som i god tro förvärvar lösöreoch får det i sin besittning får full äganderätt till egendomen. Dennahuvudregel kompletteras med särregler för två olika fall. Det ena av dessa gälleregendom som har frånhänts den ursprunglige ägaren genom stöld eller rån. Föratt godtrosförvärv skall komma till stånd i ett sådant fall krävs attförvärvaren kan visa att han med skälig noggrannhet har undersökt överlåtarensåtkomst. Den andra särregeln är tillämplig vid förvärv av sådan egendom somallmänt säljs på kredit med äganderättsförbehåll, Godtrosförvärv av sådanegendom kan göras gällande bara om förvärvaren genom granskning avåtkomsthandling eller kvitto eller på annat sätt har försökt förvissa sig, omatt överlåtaren inte på grund av äganderättsförbehåll saknade rätt attöveriåta egendomen. Om förvärvet har skett på offentlig auktion eller frånyrkesmässig försäljare med fast affärsställe eller under därmed likartadeförhållanden, är de bägge särreglerna inte tilllämpliga annat än om särskildanledning till misstanke föreligger. Lagförslaget upptar vidare regler om rättför den ursprunglige ägaren att återlösa egendom som varil föremål förgodslrosförvärv. Vidremissbehandlingen av de tre betänkandena utsattes dessa för åtskillig kritik ide olika länderna. Karakteristiskt för kritiken var att remissinstanserna ivart och ett av länderna ansåg där gällande rätt vara tillfredsställande ochmotsatte sig ändring samt fann de sakkunnigas förslag innebära en olämpligkompromiss. Särregeln för stöldgods mötte hårt motstånd hos de svenskaremissinstanserna, som ansåg att den på ett betänkligt sätt luckrade uppexslinktionsprincipen, eftersom förvärvaren inte har någon möjlighet att iförvärvsögonblicket avgöra om egendomen är av det slag som särregeln ärtillämplig på. I och ansågs det å andra sidan inte acceptabeltatt gå ifrån vindikationsprincipen när det gäller stöldgods. Idetta läge anmäldes lagstiftningsfrågan i av danska regeringen,som hemställde om rådets uttalande rörande principerna i föreliggandelagförslag. Detta resulterade i en rekommendation (rek, 13/1967), där hemställde till de nordiska ländernas regeringar att försöka genomföraenhetlig nordisk lagstiftning om förvärv av lösöre i god tro. Denna bordeenligt rådet, bortsett från fall av stöld, rån och grovt tvån bygga på enallmän exstinktionsregel. Om enhetliga regler inte kunde uppnås för fall avnyssnämnda art, hemställde rådet att lagförslagen avfattades på sådant sätt i rättstillämpningen i största möjliga utsträckning skulle komma till sammaresultat. LU 1976/77:16 6 har fortlöpande kontakter hållils mellanjustilieministerierna i lagstiftningsärendet. Detta har emellertid inte gettssärskilt hög prioritet och fick av olika skäl vila en lid. Under år 1972aktualiserades emellertid frågan på nytt, och i togs den upp vidöverläggningar med representanter för näringslivet och konsumentintressena.Härvid visade del sig alt näringslivet alltjämt motsatte sig ändring avgällande räll, medan man på konsumenthåll intog en neutral ståndpunkt, I dettaläge beslöt man sig på danskt håll för att inte lägga fram något förslag tilllagstiftning. Detta anmäldes till , som beslötalt anse spörsmålet som slutbehandlat för rådets del. Sedandel sålunda visat sig att någon samnordisk lagstiftning på området inte skullekomma till stånd, ansågs från svensk sida något behov av att gå vidare meddetta lagstiftningsärende inte föreligga. Kungl, Maj:t beslöt därför den 21september 1973 alt avskriva frågan från vidare handläggning. Det i motionen upptagna spörsmålel om ändring avreglerna rörande godtrosförvärv av stöldgods behandlades av utskottet år 1974med anledning av en motion om skärpning av förulsältningarna för sådanagodtrosförvärv. I sitt av godkända belänkande (LU 1974:3) avstyrkteutskottet bifall lill motionen. Enligt utskottets mening var det då inleaktuellt all la upp frågan till närmare överväganden med hänsyn lill motståndetmot lagändringar på förevarande område hos de svenska instanser som yttrat sigöver betänkande och då godlroskraven i rättspraxisgenomgått en skärpning i sådan riktning som förordades i den då förevarandemotionen. 1 motionen yrkas en översyn av reglerna omgodtrosförvärv av stöldgods. Enligt motionären kan det ifrågasättas omnuvarande ordning utgör en rimlig och rättvis iniresseavvägning, Molionärenanser att en anpassning av de svenska reglerna till vad som gäller i de övriganordiska länderna inle är orimlig. Somnärmare framgår av den ovan (s, 1-3) lämnade redogörelsen gäller i svensk rättsedan länge att den som i god tro förvärvar egendom av annan än ägaren ärskyddad mot anspråk från den "rätte ägaren" alt återfå egendomensåvida inte denne utger ersällning för egendomens värde. Ytterligaretbrutsältningar för att godtrosförvärv skall kunna göras gällande är att överlåtarenhaft egendomen i sin besittning och att den överlämnats lill förvärvaren.Grunden för reglerna om godtrosförvärv torde vara att om en person uppträdersom ägare lill en sak, som han har i sin besittning och över vilken handisponerar, dessa yttre tecken för del allra mesta återspeglar LU 1976/77:16 7 Av hänsyn till den normala omsättningens intressenanses besittningen legitimera innehavaren all förfoga över egendomen. Vidtillämpningen av reglerna om godtrosförvärv likställs stulet gods med annanegendom som med eller mot ägarens vilja kommit i annans besittning, 1 ,och gäller däremot alt den som frånhänts egendom genom stöldeller annat brott har rätt alt ulan ersällning återfå egendomen från den somförvärvat den även om förvärvaren varil i god tro. År1959 inledde de nordiska länderna ett gemensamt utredningsarbete i syfte att nåfram till mera eiihelliga regler än de nuvarande beträffande godtrosförvärv avlösöre. Inom ramen för detta utredningsarbete nådde de danska, finska ochsvenska utredningarna enighet om en specialregel för del fall, all egendomenfrånhänts ägaren genom stöld eller rån. Regeln gick ut på alt i dylika fallnågot giltigt förvärv ej skett med mindre förvärvaren kunde visa att han medefter omständigheterna skälig noggrannhet undersökt sin fångesmans åtkomst. Vidremissbehandlingen av den svenska utredningens betänkande visade det sig attgällande rätt sådan den utvecklats i praxis allmänt bedömdes somtillfredsställande och att man därför motsatte sig ett genomförande avförslaget. Liknande var förhållandena i de andra nordiska länderna. Till följdhärav avskrevs lagstiflningsprojektet från vidare handläggning. framhöll vid behandlingen av ell motionsyrkande om skärpningav kraven på godtrosförvärv av stöldgods, har i rättspraxis kraven på den godatron avsevärt skärpts när det gäller förvärv av egendom somfrånhänts annan genom brott. Det är sålunda numera vanligt att domstolarnakräver en särskilt hög grad av aktsamhet vid förvärv av egendom, somerfarenhetsmässigt visat sig särskilt "känslig". I vissa fall harpraxis trots brislen på uttryckliga bestämmelser härom infört en tämligenlångtgående undersökningsplikt. Tendensen framträder med särskild styrka i ellantal avgöranden av högsla domstolen beträffande förvärv av begagnade bilar. Motbakgrund av den utveckling, som reglerna om godtrosförvärv genomgått,torde förvärv på galor eller i offentliga lokaler av sådan egendom, som inlevanligen brukar utbjudas på dylika platser, numera endasl undantagsvis kunnabedömas ha ägt rum i god tro. Åtminstone gäller detta när övertåtaren var okändför köparen. Om egendomen dessutom utbjuds till påfallande lågt pris, torderegelmässigt anledning lill stor försiktighet från köparens sida ansesföreligga, I nu berörda fall synes ofta förutsättningarna för inträdande avstraffansvar för häleri eller häleriförseelse vara uppfyllda. Denskärpning av förulsältningarna för godtrosförvärv som sålunda ägi rum innebärall den som frånhänts egendom genom brott har möjlighel alt i störreutsträckning än tidigare hävda sin rätt gentemot den som förvärvat egendomen.Utvecklingen på området har härigenom i praktiken medfört LU 1976/77:16 ettvisst närmande lill vad som gäller i övriga nordiska länder. Viden bedömning av motionsspörsmålet måste enligt ustkotlets mening hänsyn vidare tastill föreliggande försäkringsmöjligheter för den som berövas egendom genomstöld och för den som förvärvar sådan egendom. Den förstnämnde har regelmässigtmöjlighel att försäkra sig mot egendomsbrott och därigenom få ersättning förvad han föriorat. Den vanliga hemförsäkringen vari ingår stöldförsäkring utgörett exempel härpå. Någon motsvarande möjlighet att skydda sig försäkringsvägentorde inte finnas för den som i god tro förvärvar stöldgods och sedan blirtvungen att avstå godset till dess rätte ägare. Som framgår av dettidigare anförda prövade förevarande fråga och fann då attdet inte fanns något behov av att på nytt ta upp den till närmare övervägande.Sedan dess har det inte förekommit något som föranleder till ändring i rik.sdagensställningstagande. Utskottet avstyrker därför bifall lill motionen. att avslårmotionen 1976/77:649, Närvarande:herrar (), i (s), i (s), Börjessoni (c), i (s), herrar i (s),i (c), ()*, (), (), ()*, herrar Silfverstrand (s). Ollen (m). iTidaholm (s) och (). *Ej närvarande vid betänkandets justering. GOTAB 53074 Slockholm 1977