bet · G001LU5 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ersättning vid kollisioner mellan motorfordon och viltm. 1 motionen 1975/76:725 av m. fl. (c)yrkas att anhåller att regeringen låter verkställa utredning,syftande till att eliminera den ökade smitningen vid olyckor orsakade av ren,älg eller rådjur saml till att uppnå rättvisare ersättningsregler vid dessaolyckor. Tillstöd för yrkandet framhåller motionärerna bl. a. att antalet fall där bilistenavlägsnat sig från platsen för en sammanstötning med djur utan att ge sig lillkänna ökat är 1974 jämfört med . Motionärerna hävdar attorsaken till den större smitningsfrekvensen troligen ligger i den merkostnad ensådan olycka medför för bilföraren, dels genom att bonusföriust uppkommer vidanlitande av trafikförsäkringen, dels genom att bilföraren far stå försjälvrisken när vagnskadeförsäkringen anlitas. Enligl motionärerna är detangelägel alt finna en lösning för alt minska smit-ningstendensen. Motionärernamenar all en fond, skapad av allmänna medel för ersättning, kan vara en väg, enobligatorisk höjning av trafikförsäkringen med några kronor en annan. När skada uppkommit i följd av trafik medmotordrivet fordon skall ersättningsfrågornabedömas med utgångspunkt i reglerna i trafikskadelagen (1975:1410). Dettagäller även när skadorna uppkommit vid kollision med vilt. 1jämförelse med äldre rätt innebär trafikskadelagen en skärpning av bestämmelsernalill den skadelidandes fördel. gällde i princip som förutsällning föralt skadeslånd skulle utgå att vårdslöshet förekommit på endera sidan. Om enbilförare skulle undgå skadeståndsansvar måste han visa att han ej varilvållande till olyckan (s. k. omvänd bevisbörda). Härigenom uppnåddes ipraktiken nästan samma effekt som om lagen föreskrivit objektivt ansvar, dvs.ett ansvar som inte förutsätter vårdslöshet eller uppsåt. Skadeståndsreglernakompletterades av bestämmelser om obligatorisk ansvarsförsäkring,trafikförsäkring, vilken dock ej innefattade skydd för föraren. Ersättningsreglernai trafikskadelagen utgör ell från skadeslåndsrälten friståendeförsäkringssystem och bygger pä principen att skadeersättning skall utgå direktur fordonels trafikförsäkring på renl objektiv grund, dvs. 1 1976/77. LU1976/77: 5 LU 1976/77:5 2 roendeav om någon kan anses vållande till olyckan eller ej. Trafikska-delagensobjektiva ansvar gäller bara vissa skador, nämligen personskador som drabbarförare eller passagerare i fordonet eller personer utanför fordonet samlsakskador som drabbar annan egendom än själva fordonet eller egendom sombefordras med detta. Undantag gäller också belräffande sakskada som tillfogasförsäkringstagarens, förarens eller ägarens egendom. Ersättningen till denskadelidande kan i vissa fall jämkas. Jämkning torde dock sällan bli aktuellvid den typ av olyckor som motionen avser. Omalll.så vid kollision mellan bil och djur, föraren, passagerare eller annanperson skadas, skall ersättning utgå ur förarens trafikförsäkring till den skadelidandei form av irafikskadeersättning. Detsamma gäller om djuret skadas eller dödasoch djuret tillhör utomstående tredje man. Däremot regleras ersättningen förfordonsskadorna inom ramen för den frivilliga vagnskadeförsäkringen eller förden för fordonet gällande vagnskadegarantin. Trafikförsäkringenär utformad så, att den garanterar att ersättning betalas även i situationerdär bilisten inte betalat premien eller man över huvud tagel inle vet vilketfordon som har orsakat skadan, t. ex. när bilisten avlägsnat sig från enkollision med ren utan all ge sig till känna. Trafik-skadeersättning beräknasefter samma grunder som skadestånd. Självrisk förekommer normalt inte. Enliglgällande avtalsregler vid trafikförsäkring lämnar trafikförsäkrings-bolagenförsäkringstagaren rabatt (bonus) pä trafikförsäkringspremien efter skadefrittår. Storleken av denna rabatt framgår av nedanstående tabell. Boniisklass Rabatt i procent Under första försäkringsåret tillhör en försäkringbonusklass 1. Efter varje skadefritt försäkringsår flyttas försäkringen tillnärmast högre bonusklass. För uppflyiining till bonusklass 7 krävs dock alltidatt har varit skadefria. Efter försäkringsårmed skada flyttas försäkringen ned två bonusklasser för varje skada som medföratt trafikförsäkringen utnyttjas. Frånreglerna om nedflytlning av bonus finns numera vissa undantag. Ett sådantundanlag gäller vid kollisioner mellan ren och bil. Om trafikförsäkringen utnyttjasvid sådana kollisioner skall enligt en överenskommelse mellanirafikförsäkringsbolagen bonus ej påverkas i anledning av utbetalning förskadad ren. Bestämmelsen, som gäller , är föranleddav önskemålen att så långt möjligt förhindra smitning från olycksplats försammanstötning med renar. Däremot flyttas bonus ned LU 1976/77:5 3 enligtvanliga regler om ersättning utges i anledning av personskada eller annansakskada än renskada. Somnämnts tidigare gäller trafikförsäkringen inte skador på det egna fordoneteller på egendom som befordras med detta. Bilägaren är här hänvisad tillförefintlig vagnskadegaranli eller lill den möjlighel till ersättning somföljer av den frivilliga kaskoförsäkringen. All kaskoförsäkring meddelas medsjälvrisk. Även vagnskadegarantier är förenade med villkor om självrisk. Vidvagnskadeförsäkring är självrisken normall lägst . Rabatt lämnas påpremien, varvid trafikförsäkringens bonus läggs till grund för rabatter enligtföljande. Rabattenpåverkas inte av alt kaskoförsäkringen tas i anspråk. Föratt underiätta regleringen av ersättning för dödad ren har överenskommelse år1974 träffats mellan och , varigenom normer fastställts för beräkning av ersättningsbeloppen.Ersättningen är indexreglerad, så att den anpassas till vid skadetillfälletgällande basbelopp. Tidigareriksdagsbehandling m. m. Frågor om skadestånd och försäkringsersättning medanledning av sammanstötning mellan motorfordon och vilt har vid fleralillfällen behandlats av . Statligabidrag med anledning av skador som uppkommit på motorfordon vid sammanstötningmed älg lämnades fram till den 1 juli 1972.Dessförinnan anlitades Jaktvårdsfonden i detta syfte. Frän mitten av 1960-taletutdelades bidragen frän älgskadefonden i det län där sammanstötningen inträffat(prop. 1965:19, JoU 1965:4, rskr 144). Bidrag lämnades efter skälighetsprövningi varje särskilt fall och i regel endast för fordonsskada som inte ersattes päannat sätt. Ipropositionen 1969:1, bil. 11 förordade departementschefen att bidragen urälgskadefonderna skulle avskaffas. Departementschefen anförde, att bärandemotiv för sådana bidrag numera saknades med hänsyn till den skadelidandesmöjligheteratt fa ekonomiskt stöd genom försäkring eller genomvagnskadegarantier. Till grund för departementschefens ställningstagande låg enav domänstyrelsen och utförd utredning rörandeersättning av Irafikskador vållade av älg och rådjur. En sådan utredning hadebegärts av riksdag (JoU 1965:4, rskr 144). Enligt utredningen uppgickantalet ansökningar om bidrag ur fonden till LU 1976/77:5 4 Av dessa hade 40-50 gällt kollision med rådjur och därför inleföranlett någon åtgärd. Under /67 utdelades totalt cirka 155 000kr. i bidrag ur fonderna. Utredningen framhöll all bidragen frånälgskadefonderna hade fåll en omfattning som knappast varil avsedd från början.Med hänsyn lill de förbättrade möjligheterna att få ersättning förfordonsskador genom försäkring eller garantier saml lill de förhållandevisstora kostnaderna för handläggningen av bidragsärendena fann utredningen allbidragen borde avskaffas. förordade utredningen alt ökade insatserskulle göras för att förebygga viltolyckor i trafiken. Vidpropositionens behandling i jordbruksutskottet förelåg även ett antal moiioneri frågan. 1 motionerna 1:155 och 11:274 föreslogs all ersättning urälgskadefonderna även fortsättningsvis skulle utgå om betydande skador uppkommitpå fordonet. 1 två andra moiioner, 1:825 och 11:976, föreslogs atttrafiksäkerhelsverket skulle erhålla uppdrag att utreda former för elltrafikskadeskydd ägnat all i stort sett hålla trafikanter ekonomiskt skadeslösavid villolyckor i irafiken. Beträffandede två sistnämnda motionerna hänvisade jordbruksutskottet i sitt av riksdagengodkända belänkande till att och trafiksäkerhelsverket i närasamarbete med hade att vidla olika ål-gärder för all förebyggavillolyckor i irafiken, all försöksverksamhet med vilispeglar och andraolycksförebyggande anordningar redan pågick och att bl. a. ined hänsyn härtillskäl ej förelåg alt nu föreslå någon åtgärd i anledning av del i motionernaframförda önskemålet om yiieriigare ulredning. Påhemställan av jordbruksutskottet godkände vad i propositionenföreslagits om avskaffande av bidragen ur älgskadefonderna saml avslogmotionerna 1:155 och 11:274 (JoU 1969:1 p. 46, rskr 9). Fråganom ersättning med anledning av kollisioner mellan motorfordon och djur återkomvid riksdag. 1 motionen 1974:523 föreslogs att skulle begäraen utredning rörande möjligheten att genom fondbildning eller genom någonannan försäkringsform minska eller eliminera bilisternas kostnader vidsammanstötning med ren. motionen 1974:810 begärdes skyndsam ulredning ochförslag rörande förbättrande av trafiksäkerheten med avseende på renfaran påvägarna. 1sitt av godkända betänkande anförde jordbruksutskottet, att utskottetutgick från att alla berörda parter skulle vidtaga de åtgärder som var möjligaför alt nedbringa antalet sammanstötningar mellan motorfordon och ren.Utskottet hade för sin del inte något au erinra mot all den i motionen 1974:523föreslagna undersökningen kom till stånd. Utskottet ansåg all en sådanulredning i alll väsenlligt även kunde lillgodose syftei med motionen 1974:810. Påulskottels hemställan gav , med bifall lill motionen 1974:523 och ianledning av motionen 1974:810, som sin mening regeringen till känna vadutskottet sålunda anfört (JoU 1974:1, rskr 114). LU 1976/77:5 5 Med anledning av beslut tillkallades är1974 en särskild sakkunnig med uppdrag att utreda frågan om bilisternaskostnader vid sammanstötning med ren (). Utredningen avgav idecember 1975 betänkandet (Ds Jo 1975:16) Renar och bilar. Ibetänkandet redovisas inledningsvis vissa statistiska uppgifter. Det totalaantalet till trafikförsäkringsbolagen anmälda fall av skador i anledning avmolorfordonstrafik utgjorde genomsnittligt ca 320 000 perår. Antalet för polisen kända renolyckor översteg åriigen 800. Antalettrafikdödade renar torde enligt utredningen ha uppgått till minst 1 000 per äroch antalet kända smitningar till 276 (1973) och 375 (1974). Utredningenframhåller att personskador i samband med sammanstötningar med ren ärsällsynta. Ersättningen för de bildödade renarna beräknas ha uppgåtttill . Utredningenavvisar möjligheten att genom en fondbildning minska eller eliminerakostnaderna i samband med en renolycka. En fondbildning förutsätter all medelför en fond kan ställas till förfogande. Att kräva att renägarna skulle bidratill en fond vore enligl utredningen att frångå de principer pä vilkatrafikskadelagen bygger. Utredningen anser det vidare omotiverat attfinansiera en fond med bidrag från bilförarna eftersom ersättning redan enligtgällande regler skall utgå från trafikförsäkringen för det inblandadefordonet. Några bärande motiv för att låta staten bidra lill en sådan fondfinner utredningen inle heller föreligga. All anvisa medel för ell sådantändamål skulle bl. a. kunna fä konsekvenser i form av krav på en motsvarande anslagstilldelningför liknande ändamål, t. ex. för reglering av älgskador, framhållerutredningen. Pälikartade grunder avvisar utredningen tanken pä att införa en specialförsäkringför renskador. Utredningenpåpekar att det är den bonusföriust som kan drabba bilisterna efterianspråkiagande av försäkringen som ofta är mest kännbar men konstaterar att,genom den tidigare redovisade överenskommelsen beträffande ändring avbonusbestämmelserna som träffats mellan trafikförsäkringstxilagen, en väsentligförbättring kommer att inträffa för de berörda försäkringstagarna.Bonusföriusler på i vissa fall . behöver i fortsättningen inleuppkomma. I betänkandet anförsvidare. Utredningen anser det också vara bra, att denangivna lösningen ryms inom ramen för gällande försäkringssystem, vilketunderiättar för den enskilde försäkringstagaren. Denne kan vända sig till sittförsäkringsbolag som en kostsam administration vid en fondbildningkan undvikas. Del är givetvis att beklaga att försäkringstagarna även ifortsättningen får svara för eventuella självrisker men den ändring avförsäkringsvillkoren som skall genomföras betyder dock en väsentlig förbättringi förhållande lill vad som gäller. 1 ekonomiskt avseende innebär vad nunämnts att LU 1976/77:5 6 bilägarnasåsom kollektiv flr bära de ökade kostnader som uppkommer inomförsäkringssystemels ram. i ett vidare sammanhang måste dessa dock ansesbegränsade. Det ligger för övrigt i ett sådant systems natur att utjämning avkostnaderna skall äga rum mellan olika försäkringstagare. En yiieriigare effekt av att smitningarna kanförväntas minska blir enligt utredningen att djurskyddsintresset tillgodoses. Ibetänkandet, som inte utmynnar i förslag om lagstiftning eller annan åtgärd,framhålles sammanfattningsvis all den föreliggande frågan genomöverenskommelsen mellan trafikförsäkringsbolagen synes ha fltt en lösning somför försäkringslagarnas del och även från andra synpunkter måste ansestillfredsställande. Betänkandet,som remissbehandlats, är f n. föremål för övervägande inomjordbruksdepartementet. I motionen framhålls att det är vanligt med fall avsmitning frän en olycksplats efter sammanstötning mellan motorfordon och viltoch att en anledning härtill torde vara att en sådan olycka ofta medförkostnader för bilföraren, bl. a. i form av bonusföriust vid anlitande avtrafikförsäkringen. Motionärerna menar att ett sätt att minskasmitningstendensen skulle vara att ge bilföraren möjlighet till ersättning uren av allmänna medel skapad fond. Ett annat sätt skulle vara att höjatrafikförsäkringspremien med några kronor. Motionärerna föreslår att frågornaom smitningens orsaker och ersättningsregler vid denna typ av olyckor utreds. Närskada uppkommit vid kollision mellan motorfordon och djur skalltrafikskadelagen tillämpas med avseende pä ersättningsfrågorna. Vid personskadautgår ersättning till den skadelidande i form av trafikskadeersättning urfordonets trafikförsäkring. Motsvarande gäller om det påkörda djuret skadaseller dödas och djuret tillhören annan person, t. ex. en renägare. Förtrafikförsäkring gäller att försäkringstagaren är berättigad till viss rabattpå premien (bonus) för skadefria åir. Som motionärerna framhållit medför ettianspråkiagande av försäkringen att bonusen minskar. Fråganom ersättning med anledning av kollisioner mellan motorfordon och djur harbehandlats av vid flera tillfallen, . gav dåregeringen till känna att frågan borde närmare utredas. Med anledning häravtillsatte regeringen med uppdrag att utredamöjligheten av att minska bilisternas kostnader vid sammanstötning med ren. Päinitiativ av utredningen har träffats en överenskommelse mellanirafikförsäkringsbolagen, gällande från , av innebörd att bonusej skall påverkas om trafikförsäkringen utnyttjas genom att ersättningutbetalas för skadad ren. I avgivet betänkande har utredningen anfört attföreliggande fråga härigenom fltt en lösning som LU 1976/77:5 7 Utredningen har därför ej funnit skäl föreslå någonlagstiftning eller yiieriigare åtgärd. Utredningens betänkande är förnärvarande föremål för behandling i . mening finns det anledning anta att den sålunda träffadeöverenskommelsen mellan Irafikförsäkringsbolagen kommer att leda till en nedgångav antalet smitningsfall vid renkollisioner. Syftet med motionen flr därföranses vara i huvudsak tillgodosett. Med hänsyn härtill och då regeringensställningstagande till utredningens betänkande inte bör föregripas" anserutskottet att motionen inte bör föranleda något initiativ från sida. att avslårmotionen 1975/76:725. Närvarande:herrar i (s), i (s), i (c), i (s), herrar Ekinge (fp), i (c),(), (), (), (), herrarSilfverstrand (s). Ollen (m), i (s), . (c)*och ()*. *Ejnärvarande vid betänkandets justering. GOTAB 52.136 Slockholm 1976