bet · G001JuU11 · 1976-12-31 00:00:00 — a. kanhänsyn tas till målsägandens intresse. Utskottet förordar med hänsyn till det sagda attåtalsprövningsregeln i 9 kap. 12 § andra stycket BrB får den utformningen attbedrägligt beteende som avses i 9 kap. 2 § andra stycket BrB ej får åtalas avåklagare, med mindre åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Utskottet återkommeri det följande till den särskilda frågan angående regelns tillämpning vid s. k.automatbedrägeri. Som framgår av redogörelsen ovanför gällande rätt har 9 kap. 2 § andra stycket BrB i praktiken ansetts omfattaäven s. k. automatbedrägeri, exempelvis begagnande av en telefonautomat medanvändande av värdelösa föremål i stället för mynt. Snyltningsbestämmelsenanses också täcka de fall, där automatmissbruket riktar sig mot en konkretnyttighet, t. ex. bensin eller andra varor. Ställningstagandet i propositionen såvitt gällersnyltningsbrotten innebär att automatbedrägeri inte faller in understraffbestämmelsen i 9 kap. 2 § andra stycket BrB. Med hänsyn härtill och motbakgrund av utvecklingen i fråga om sådant missbruk som det här närmast gällerbör enligt 3t 1976/77. JuU 1976/77:11 12 departementschefenfrågan om den straffrättsliga bedömningen av dessa gärningar lösas iförevarande sammanhang. I propositionen har i enlighet härmed upptagits ettförslag till en ny paragraf i 8 kap. som i huvudsak överensstämmermed det brottmålsutredningen lagt fram. Enligt propositionen skall dömas förautomatmissbruk om någon olovligen begagnar automatapparat genom att användafalska eller främmande sedlar eller mynt eller andra för apparaten ickeavsedda föremål. Straffet anges till böter eller fängelse i högst sex månadersamt i grova fall till fängelse i högst . Utskottethar ovan uttalat sig för att gällande bestämmelser i 9 kap. 2 § andra stycketBrB skall i huvudsak behållas. Härigenom kommer olovliga förfaranden medautomater i samma utsträckning som att falla in under dettalagrum. Detta förhållande gör att det skäl som framför allt motiverat den ipropositionen upptagna specialbestämmelsen om automatmissbruk bortfaller menbehöver å andra sidan som lagrådet påpekar inte utesluta att en sådanbestämmelse införs. Vidbedömandet av behovet av ett särskilt straffstadgande är av intresse vissauttalanden under remissbehandlingen av brottmålsutredningens förslag i dennadel. framhöll t. ex. att det är vanskligt att överblickavilka manipulationer med maskinella hjälpmedel som bör anses straffbara.Riksåklagaren () anförde att svårigheterna i räUstillämpningen enligt hansmening ej varit så stora att det kan anses motiverat att införa en särskildstraffbestämmelse. Enligt RÄ borde frågan om "vilseledande" avdatorer och andra apparater liksom annat liknande missbruk ses i ett sammanhangoch göras till föremål för en såvitt möjligt enhetlig reglering. Han förordadedärför att någon bestämmelse om automatmissbruk ej skulle införas. Utskottetansluter sig till den i dessa uttalanden framförda uppfattningen att detföreligger behov av närmare undersökningar angående möjligheten till enenhetlig straffrättslig reglering av förfaranden med automater, datorer ochandra liknande apparater. I sammanhanget bör beaktas att chefen förjustitiedepartementet enligt regeringens bemyndigande hartillkallat sakkunniga med uppgift att se över lagstiftningen omförmögenhetsbrott. Enligt direktiven skall de sakkunniga bl. a. närmareuppmärksamma problemen kring den straffrättsliga regleringen av s. k.datamissbruk. Medhänsyn till det sagda talar enligt utskottets mening övervägande skäl mot attnu införa ett speciellt straffstadgande om automatmissbruk. Förslaget härom ipropositionen bör därför lämnas utan bifall av . Utskottetsställningstagande leder till att olovliga förfaranden med automater, i den månde siraffrättsligt faller in under 9 kap. 2 § andra stycket BrB, ifortsättningen kommer att beivras enligt en straffskala som omfattar bötereller fängelse . JuU1976/77:11 13 funnit behovet av en strängare skala för grövre fall avautomatmissbruk vara så stort att det motiverar någon särskildåtgärd i detta ärende. Vid denna bedömning har utskottet beaktat att sådanaförfaranden ofta torde kunna bedömas enligt andra lagrum med strängarestraffskala, exempelvis som penningförfalskning enligt 14 kap. 6 och 9 §§ BrB. En annan konsekvens av utskottets ställningstagande är attden ovan förordade åtalsprövningsregeln blir tillämplig också på nuifrågavarande förfaranden. Något hinder häremot föreligger inte enligtutskottets mening; regeln får anses ge fullt tillräckliga möjligheter attbeivra dessa förfaranden. Utskottet delar departementschefensuppfattning att domstolarna bör vara oförhindrade att utfärda stämning,bevisföreläggande och kallelse till huvudförhandling . Utskottet, somförutsätter att möjligheten härtill utnyttjas främst i mindre brottmål ocheljest endast i mål som påkallar skyndsam handläggning, tillstyrker därför de ipropositionen föreslagna ändringarna i 45 kap. 10 § RB och med redaktionell jämkning 45 kap. 16 § RB. Att den tilltalade skall varapersonligen närvarande vid huvudförhandling i underrätt i brottmål ulgör engrundläggande princip i RB. I mål där anledning saknas att döma till annanpåföljd än böter föreligger personlig inställelseskyldighet om den tilltaladesnärvaro inte kan antas sakna betydelse för utredningen. Är den tilltaladeskyldig att komma personligen, skall rätten meddela förordnande därom. Närsådan skyldighet ej föreligger, får den tilltalades talan föras genom ombud.Kallelse till huvudförhandling skall enligt 45 kap. 15 § andra stycket RBalltid meddelas den tilltalade vid vite. Det gäller således även om han inte ärskyldig att komma personligen. Enligt regeringens förslag till ändring av 45 kap. 15 § RBskall vitesföreläggande meddelas bara när den tilltalade skall infinna sig personligen. Utskottet anser liksom departementschefen att systemet medobligatoriskt vitesföreläggande, även när den tilltalade inte behöver kommapersonligen till huvudförhandlingen, är behäftat med nackdelar. Somdepartementschefen påpekar medför nuvarande regel bl. a. en olycklig kollisionmed möjligheten att enligt 46 kap. 15 § andra stycket RB avgöra bötesmål i dentilltalades utevaro. Med hänsyn härtill delar utskottet departementschefensuppfattning att tilltalad inte alltid skall behöva kallas tillhuvudförhandling vid vite. Såsom lagrådet påpekar måste det emellertid ocksåför vissa fall, där personlig inställelse ej synes JuU1976/77:11 14 nödvändig, kunna framstå soin väsentligt att dentilltalade blir på något sätt företrädd. Utskottet anser därför liksom lagrådetatt möjligheten till vitesföreläggande för sådana fall bör behållas.Bestämmelsen i 45 kap. 15 § RB bör utformas i enlighet härmed. Härigenom vinnerman också större samstämmighet med lydelsen av 46 kap. 15 § första stycket RBangående förfarandet då den tilltalade uteblivit eller kommit tillstädes endastgenom ombud. Vid tillkomsten av RB infördes ettsärskilt straffprocessuellt förfarande, strafföreläggande. Förfarandet handhasav åklagare. var ursprungligen begränsat tillbrott, vara endast böter kunde följa, och fick inte användas om den misstänktevar under 18 är. Därutöver fanns regler om att vissa strafförelägganden skulleunderställas rättens prövning. Tillämpningsområdet för strafföreläggande hardärefter utvidgats genom lagstiftning . För närvarandegäller att strafföreläggande får användas dels beträffande brott för vilka inteär föreskrivet svårare påföljd än böter, dock inte normerade böter, delsbeträffande vissa i 1 § strafförcläggan-dekungörelsen särskilt uppräknadebrott, för vilka är föreskrivet dagsböter eller fängelse i högst sex månader.Som allmän begränsning för strafföreläggande gäller vidare att brottet i detenskilda fallet inte får förskylla allvarligare påföljd än högst 50 dagsbötereller, om det är fråga om flera brott, högst 60 dagsböter som gemensam påföljd.I straffföreläggande får utöver bötesstraff endast tas upp särskild rättsverkanav brottet. Hinder för utfärdande av strafföreläggande föreligger bl. a. oinförulsältningarna för allmänt åtal brister eller om föreläggandet inte tar uppalla brott av den misstänkte soin enligt åklagarens vetskap förekommer tillbedömning. Föreläggandet utfärdas enligt särskilt formulär ochundertecknas av åklagaren. Det skall innehålla uppgifter om den misstänkte, ombrottet med angivande av tid och plats för dess begående samt övriga omständighetersom krävs för att känneteckna det, om tillämpliga lagrum samt om detbötesstraff och den särskilda rättsverkan som föreläggs den misstänkte. Dennekan därefter underteckna ett godkännande av föreläggandet, dvs.förklara att han erkänner gärningen och underkastar sig det straff och densärskilda rättsverkan som har förelagts honom samt sända handlingen tillrikspolisstyrelsen. Han kan också omgående betala bötesbeloppet, varvidbetalningen i' princip gäller som godkännande. Godkänt strafföreläggandegäller som lagakraft-ägande dom. Om föreläggandet ej godkänns, äger åklagarenväcka åtal för brottet vid domstol. I propositionen föreslås atttillämpningsområdet för strafföreläggande utvidgas till att generellt avse ävenbrott, vilkas straffskala upptar dags- JuU1976/77:11 15 böter eller fängelse . Vidare föreslåsatt den nuvarande gränsen för det straff som högst får föreläggas höjs till 60dagsböter. I likhet med departementschefen och lagrådet anserutskottet att den beskrivna utvidgningen av tillämpningsområdet förstrafföreläggande bör genomföras. Utskottet tillstyrker därför de ändringarbeträffande möjligheten att utfärda strafföreläggande som framlagts i förslagettill ny lydelse av 48 kap. 4 § första stycket RB. Lagrummet bör erhålla denlydelse som förordats av lagrådet. I propositionen har utöver den ovanberörda utvidgningen av straff-föreläggandeinstitutet föreslagits införande avmöjlighet att använda strafföreläggande även beträffande brott med böter ellerfängelse i högst i straffskalan. Enligt förslaget skall således i 48kap. 4 § andra stycket RB föreskrivas att regeringen äger förordna attstrafföreläggande får utfärdas även beträffande sådana brott. Utskottet vill härvidlag till en början erinra om attförslaget i denna del ej varit föremål för remissbehandling och att det somdepartementschefen uttalar krävs ytterligare undersökning av vilka brottstypersom bör komma i fråga för en sådan vidare tillämpning avstrafföreläggande-institutet. En sådan undersökning bör som ocksådepartementschefen framhåller ske först sedan man vunnit erfarenheter avstrafföreläggan-dereformen i övrigt. Något behov av en reform i den riktning som föreslåsi propositionen torde knappast föreligga. Enligt utskottets mening är det ocksåovisst om några större rationaliseringsvinster skulle kunna uppnås därigenom.Härtill kommer att man med hänsyn till regeringsformens krav på lagform när detgäller domstolarnas rättskipningsuppgifter kan, som lagrådet närmare utvecklar,behöva söka en annan lösning än den som valts i propositionen. Med hänsyn till det anförda kan utskottet ej tillstyrkabifall till propositionen i denna del. Strafföreläggande väckande av åtal Av det ovan sagda framgår att i defall då den misstänkte bestrider ett strafföreläggande eller eljest lämnar detutan godkännande åklagaren äger väcka åtal vid domstol. Åtalet skall delgesden tilltalade enligt 45 kap. 9 § RB. hade övervägtinförande av ett system som innebär att ett bestridande av strafföreläggandeomedelbart skulle föras till domstol. Härigenom skulle man vinna betydande tidsmässigaoch processekonomiska fördelar. Utredningen hade utarbetat förslag till ensådan ordning som innebar att åklagare i dessa fall skulle kunna väcka åtalutan stämning och själv utfärda kallelse till huvudförhandling. Förslaget harej kunnat accepteras av departementschefen. I propositionen föreslås i ställeten modifierad ordning enligt vilken JiiU1976/77:11 16 åklagaren, om den misstänkte utan särskiltdelgivningsförfarande förklarat att han inte godkänner föreläggandet ellerefter delgivning lämnar föreläggandet utan godkännande, kan väcka talan utanstämningsansökan, varefter domstolen utfärdar kallelse i vanlig ordning. Ettsådant modifierat kopplingssystem bör enligt departementschefen kunnagenomföras utan några större förberedelser men ändå medföra avsevärda tidsvinsterför åklagare och domstolar. Departementschefen har ej närmare utvecklat vilkatidsvinster det föreslagna förfarandet skulle innebära för åklagare ochdomstolar. Enligt utskottets mening torde viss arbetsbesparing kunna ske hosåklagaren som enligt förslaget ej behöver upprätta särskild ansökan omstämning. Denna tidsbesparing torde dock bli begränsad med hänsyn till attåklagaren även med det föreslagna förfarandet har att göra de rättsligaöverväganden som görs före upprättande och ingivande av siämningsansökan.Beaktas bör också att samma arbetsbesparing för åklagaren torde kunna uppnåsinom ramen för nuvarande system genom användning av blankettset eller genomändringar i de administrativa rutinerna. Vad gäller domstolssidan bör som lagrådet påpekar beaktasatt rättens granskning av ingivna handlingar ej kan göras mindre noggrann änvad som är fallet. Enligt förslaget i propositionen skall domstolen alltidsvara för kallelse av den tilltalade och ansvara för att denne får del av detgenom det ingivna strafföreläggandet framförda ansvarspåståendet. a. till att delgivning av ansvarspåståendet får betydelse frånpreskriptionssynpunkt bör det enligt utskottets mening såsom lagrådet närmareutvecklar ej komma i fråga att föreskriva annat än formell delgivning. Någonminskning av antalet delgivningar skulle då ej kunna uppnås genom detföreslagna förfarandet. Ej heller i övrigt torde kunna uppnås någonrationaliseringsvinst av betydelse. Med hänsyn till det sagda innefattar enligt utskottetsmening propositionen ej bärande skäl för ett kopplingsförfarande av föreslagenart. Härtill kommer att behovet av en reform i berört hänseende torde kommaatt minska till följd av den beslutade avkriminaliseringen av fylleri-och parkeringsförseelser, vilka utgör större delen av de brottsom beivras genom strafföreläggande. Av nu anförda skäl avstyrker utskottetbifall till propositionen i denna del. Utskottet delar den i propositionenframförda uppfattningen att möjlighet bör införas för åklagare att istrafföreläggande ta upp frågan om ersättningsskyldighet enligt lagen omåtergäldande av kostnad för blodundersökning i brottmål. Härvid bör enligtutskottets mening i princip väljas den lagtekniska lösning som lagrådetförordar. I den av lagrådet föreslagna lagtexten bör dock göras en jämkning såatt det tydligt JuU1976/77:11 17 framgår att åklagaren vid prövningen attåterbetalningsskyldigheten har att tillämpa samma regler som domstol. I propositionen har föreslagits attden nya lagstiftningen skall träda i kraft . Av tidsmässigaskäl bör ikraftträdandet bestämmas till . Utöver det anförda föranleder propositioneninga erinringar eller särskilda uttalanden från utskottets sida. 1. att riksdagenbeträffande bedrägligt beteende antar 9 kap. 2 § i det genom propositionen 1975/76: 148 framlagda förslaget till lag om ändring i med den ändringen att lag rummet erhåller följande såsom utskottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag 9 kap. 2§ Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till skadansomfattning och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, skall förbedrägligt beteende dömas till böter eller fängelse . Skaffar sig någon Begagnar sig någon av husrum, 1. rum påhotell eller på pensionat, förtäring, transport, tillträde till 2. förtäringpå restaurang, kafé el- föreställningeller annat dylikt, ler annat sådant näringssälle, som tillhandahålles under förut-5.transport med taxi, järnväg, sättning av kontant betalning, och buss eller annatallmänt samfärds- gör han ej rätt för sig, dömes,vare medel eller sig han vilseleder någon eller ej,4. tillträde till föreställning, som för bedrägligt beteende. Detta gäl- tillhandahålles underförutsättning ler dock icke, om gärningen avserav kontant betalning, och gör han värde, som ej är ringa, och om ej rätt för sig,dömes, om ej gär- den i övrigt är sådan som sägs iningen föranleder ansvar enligt 1 I §. eller 3§, för bedrägligt beteende, vare sig han vilseleder någon eller ej. 2. att riksdagenbeträffande grovt bedrägeri beslutar dels alt 9 kap. 3 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att härav betingade ändringar vidtas i ingressen till det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i brotts balken. JuU1916/11:11 18 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3§ Är brott som förut i detta kapi- Ärbrott som / 1 § sägs att an- tel ärsagt att anse som grovt, skall se som grovt, skall för grovt befor grovtbedrägeri dömas till fäng- drägeri dömas till fängelse, lägst else, och högst och högst . Vid bedömande huruvida brottet ärgrovt skall särskilt beaktas, om gärningsmannen missbrukat allmänt förtroendeeller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gärningeneljest varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburitsynnerligen kännbar skada. 3. att beträffandeåtalsprövningsregel antar 9 kap. 12 § i det genom propositionen framlagdaförslaget till lag om ändring i med den ändringen att lagrummet erhållerföljande såsom utskottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag 9 kap. 12 § Vad i 8 kap. 13 § sägs om inskränkning iåklagares åtalsrätt skall äga motsvarande tillämpning beträffande annat i dettakapitel omförmält brott än grovt bedrägeri. Bedrägligt beteende som avses Bedrägligt beteende som avses i 2 § andra stycket må ej åtalas i 2 § andrastycket må ej åtalas avåklagare, med mindre åtal av av åklagare,med mindre åtal fin- särskilda skäl finnes påkallat ur nes påkallat ur allmän synpunkt, allmän synpunkt. 4. att riksdagenbeträffande automatmissbruk dels avslår det genom propositionen framlagdaförslaget till lag om ändring i såvitt avser ny lydelse av 8 kap.12 § och införande i 8 kap. av en ny paragraf, 8 a §, dels beslutar att häravbetingade ändringar vidtas i ingressen till lagförslaget; 5. att riksdagenför nu ifrågavarande ändringar i antar enikraftträdandebestämmelse av följande som utskottets förslag betecknadelydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag Denna lag träder i kraft den Denna lag träder i kraft den 6. att riksdagenbeträffande vitesföreläggande antar 45 kap. 15 § i det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i med den ändringen att lagrummet erhåller följande såsom utskottets förslag betecknade lydelse: 15 § Till huvudförhandlingen skall åklagaren kallas. Biträdermålsäganden åtalet eller för han eljest talan jämte åklagaren eller skall hanhöras i anledning av åklagarens talan, skall ock målsäganden kallas. Skallmålsäganden infinna sig personligen, förelägge rätten honom vite. Den tilltalade skall kallas till huvudförhandlingen istämningen eller genom särskild kallelse. Skall han infinna sig personligen,förelägge rätten honom vite. Förekommer anledning, att den tilltalade ejskulle iakttaga sådant föreläggande, må förordnas att han skall hämtas tillrätten. Meddelas ej föreläggande eller förordnande som sagts nu skall dentilltalade erinras om alt målet må avgöras utan hinder av hans utevaro. Om inställandeav tilltalad, som är anhållen eller häktad, förordne rätten. Den tilltalade skall kallas till huvudförhandlingen istämningen eller genom särskild kallelse. Erfordras att han inställer sig personligeneller att lian eljest kommer tillstädes, förelägge rätten honom vite.Förekommer anledning, att den tilltalade ej skulle iakttaga sådantföreläggande, må förordnas att han skall hämtas till rätten. Meddelas ejföreläggande eller förordnande som sagts, skall den tilltalade erinras omatt målet kan komma att avgöras utan hinder av hans utevaro. Om inställandeav tilltalad, som är anhållen eller häktad, förordne rätten. Om kallande av vittne och sakkunniggälle vad i 36 och 40 kap. är stadgat. 7. att beträffande bevisföreläggande antar 45kap. 16 § i det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring irättegångsbalken med den ändringen att lagrummet erhåller följande såsomutskottets förslag betecknade lydelse: 45 kap. 16 § Stämning, som utfärdas av åklagare,skall innehålla vad i 4 § stadgas om siämningsansökan och vara undertecknad avåklagaren. I stämningen skall åklagaren tillika förelägga dentilltalade alt inom viss, av åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligenhos rätten uppgiva de bevis han vill åberopa vid huvudförhandlingen och vad hanvill styrka med varje särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om åklagaren pågrund av den tilltalades erkännande eller annan omständighet finner uppenbart,att I stämningen skall åklagaren tillika förelägga dentilltalade att inom viss, av åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligenhos rätten uppgiva de bevis han vill åberopa vid huvudförhandUngen och vad hanvill styrka med varje särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om åklagaren pågrund av den tilltalades erkännande eller annan omständighet finner uppenbart,att bevis ej kommer att av den tilltalade uppgivas och att ej heller annan förberedande åtgärd erfordras. bevis ej kommer att av den tilltalade uppgivas. Om det ärlämpligt, må åklagaren i stämningen kalla den tilltalade till huvudförhandling. Då mål av åklagare utsattes tillhuvudförhandling, åligge honom att iakttaga de föreskrifter om tiden förhuvudförhandling, som meddelats av rätten; åklagaren äge ombesörja kallelseroch förelägganden, som avses i 15 §. Stämningen skall med därvid fogade handlingar delgivas dentilltalade. Sedan stämningen delgivits, skall den med bevis därom omedelbarttillställas rätten. 8. att beträffande utvidgning avstrafföreläggandeinsti-tiitet antar 48 kap. 4 § i det genom propositionenframlagda förslaget till lag om ändring i med den ändringenatt lagrummet erhåller följande såsom utskottets förslag betecknade lydelse: Strafföreläggande får utfärdas då för brottet stadgas a) böter, dock ej normerade böter, b) böter eller fängelse saml brottet ensamt eller jämte annat sådant brott som gemensamt straff finnes förskylla högst sextio dagsböter. Strafföreläggande får utfärdasbeträffande brott, för vilket ej stadgas svårare straff än böter, dock ejnormerade böter, och beträffande brott, för vilket stadgas dagsböter eller fängelsei högst . Skola dagsböter följa å brottet, får dock strafföreläggandeutfärdas endast när brottet ensamt eller jämte annat sådant brott som nunämnts finnes förskylla högst sextio dagsböter. Regeringen äger förordna, att strafföreläggande fårutfärdas även beträffande brott, för vilket stadgas dagsböter eller fängelse ihögst men vilket i övrigt är sådant som anges i förslå stycket. 9. att beträffande strafföreläggande väckandeav åtal dels avslår det i propositionen framlagda förslaget till lag om ändringi såvitt avser ny lydelse av 48 kap. 12 §, dels beslutar atthärav betingade ändringar vidtas i ingressen lill lagförslaget; 10. altriksdagen antar det i propositionen framlagda förslaget till lag om ändring irättegångsbalken i den mån det icke omfattas av utskottets hemställan ovan; JwU1976/77:11 21 11. att för nuifrågavarande ändringar i rättegångsbal ken antar en ikraftträdandebestämmelse av följande såsom ut skottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag Denna lag träder i kraft den Denna lag träder i kraft den 12. att beträffandeblodprovskostnad antar det i propo sitionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1946: 864) om återgäldande av kostnad för blodundersökning i brott mål med den ändringen att lagen erhåller följande såsom ut skottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag I fråga om skyldighet att till I fråga om skyldighet att till