bet · G001LU24 · 1976-12-31 00:00:00 — Rättspraxisuppvisar också endasl enstaka fall där domstol kunnal konstatera alt en fordranär preskriberad. Alt den nuvarande allmänna preskriptions-liden i många fall ärför lång framgår för övrigt av att bestämmelser om kortare preskriptionstiderhar måst införas i ett fiertal specialförfallningar. Detviktigaste motivet för förslaget till ny lagsliftning har enligt departementschefenvaril alt den nuvarande lioårspreskriplionen är alltför lång, framför allt närdel gäller fordringar som regelmässigt förekommer i det dagliga livet och somrör förhållandet mellan näringsidkare och konsumenter. Hit hör fordringar påköp av hushållsartiklar och annan lös egendom som är avsedd för enskilt bruk,fordringar på ersällning för reparationsarbeten, transporter m, m, Ipropositionen framhålls att det också är beträffande fordringar päkonsumenlområdel .som risken är störst för att en gäldenär som har betalat sinskuld blir nödsakad att betala på nytt. Föralt få en uppfattning om hur pass frekvenl det är att en gäldenär utsätts fördubbelkrav har utskottet från inhämtat upplysningar om verkelserfarenheter. Av den sammanställning som överlämnats till utskoliei kommit i kontakt med problemet genom skriftliga anmälningar frånenskilda konsumenter och genom verkels le-lefonrädgivning. Antalet klagomål harav verket beräknats lill något mer än ett tiotal . Klagomålen synesframför alll röra sig om konsumenttjänster i form av reparationer och annatarbete på fast egendom. Uppgifternafrån ger visseriigen inte belägg för att olika förelag mersystematiskt skulle försöka göra gällande dubbelkrav mot gäldenärerna.Sammanställningen visar dock att det förekommer ett antal fall av dubbelkravvarje år. Del kan dessutom hållas for troligt att det förekommer ett inleobetydligt antal fall som aldrig kommer lill konsumentverkels kännedom. Ställsdubbelkrav har gäldenären, om han är privatperson, ofta begränsade möjlighelerall visa alt han har betalt. Vanligtvis förenskilda personer inle ordentligaräkenskaper, och de sparar i me kvitton , 1 varje fall lordedel vara sällan förekommande alt de sparar kvitton m, m, under så lång lid . Det behövs därför enligl ulskoiieis mening ell ökat skydd förkonsumenten mot dubbelkrav. Härtill kommer att det all mänt sett måste vara ettkonsumentintresse all fordringar i nom konsument-området avvecklas inom enrimlig lid. Utskottet ansluter sig därför hell till departementschefensståndpunkt all den nuvarande preskriptionstiden bör förkortas när det gällerkonsument fordringar. Vadutskoliei nu anfört talar i viss mån för all preskriptionstiden borde sättasbetydligt kortare än . Om man infören alltför kort preskriptionstidföreligger dock en uppenbar risk för att borgenärer för att undvika preskriptionmycket snabbt ansöker om stämning eller betalningsföreläggande även mot sådanagäldenärer som kanske är fullt beredda att betala frivilligt, något som fränenskild synpunkt självfallet är betänkligt. LU 1976/77:24 25 treårigapreskriptionstiden ger enligl utskottets mening gäldenären tillräckligt rådrumoch undanröjer risken för att han i onödan skall utsättas för rättsligaåtgärder. Med en sådan tidsfrist lorde även borgenären få tillräcklig tid föratt kräva betalning eller för att åstadkomma preskriptionsavbrott. En fördelmed förslaget är också att man får samma preskriptionstid som gälleri Norgeför motsvarande fordringar och som man under de nordiska överiäggningarna varitöverens om att ha som utgångspunkt för enhetliga nordiskapreskripiionsbestämmelser. Utskottetvill i detta sammanhang erinra om att det föreligger en rekommendation till de olika länderna att försöka få till stånd enhetligaregler om preskription av fordringar. Läget är nu det att i harutarbetats en departementspromemoria som har remissbehandlats. Propositionen iämnet väntas föreläggas . I och i harnågra lagförslag inte framlagts. Detnorska departementsförslaget innebär att den treåriga preskriptionstiden, somi praktiken varit den mest tillämpade, nu även formellt görs till huvudregel.En preskriptionstid skall finnas endast i fråga om skuldebrev och handlän.Den tjugoåriga preskriptionstiden bibehålls i fråga om bankfordringar. Någonmotsvarighet till den svenska uppdelningen i skriftliga och muntliga fordringaroch i konsumentfordringar och andra fordringar finns inte. Det norska förslagetskiljer sig således något från propositionens förslag. När det gäller deviktigaste bestämmelserna, nämligen den kortaste preskriptionstidens längd,utgångspunkten för preskriptionstiden och sättet för preskriptionsavbrott,överensstämmer dock de båda förslagen. IDanmark och har företrädare för respektive lands justitiedepartementuppgivit för utskottsdelegationen att man inte har några principiellainvändningar mot förkortade preskriptionstider men att frågan inte bedömts hanågon prioritet. Om de svenska och norska förslagen skulle antas, kan man dockräkna med att även i och frågan om ny preskriptionslagstiftningkommer att aktualiseras. Somframgår av det föregående har företagarorganisationerna kritiseratlagförslaget, framför allt därför att det är tillämpligt på fordringar inom affärslivet.De svårigheter som enligt organisationerna skulle uppstå för de enskildanäringsidkarna till följd av den sänkta preskriptionstiden och de skärptareglerna om preskriplionsavbrotl finner utskottet dock något överdrivna, Sammagäller påståendena om att lagens utformning skulle medföralolkningssvårigheler. Utskottet hänvisar till att man i ochDanmark haft preskriptionstider på tre respektive i fråga om flertaletav de vanligaste fordringarna inom affärsväriden och regler ompreskriplionsavbrotl som är desamma som i propositionens förslag. Enligt vadnäringslivets företrädare i dessa länder uppgivit för utskottsdelegaiionen hargällande preskriptionsregler inte inneburit några nackdelar för näringslivet.Tvärtom har det varil lill fördel att fordringsförhållandena måste av- LU 1976/77:24 26 vecklasinom en inte alltför . Enligt utskottets mening borde det även försvenskt vidkommande vara till fördel med kortare fordringsför-hällanden. Juäldre en oklar fordran är desto svårare blir det för borgenären alt styrkagrunden för sin fordran och för gäldenären att ta ställning till anspråket ochframställa de invändningar som kan vara befogade. Utskottet vill också peka påatt, om i det enskilda fallet behov skulle finnas av längre preskriptionstid äntre är och parterna vill undvika rättsliga åtgärder, lagförslaget enligt 14 §ger parterna rätt att träffa avtal om förlängning av preskriptionstiden.Utskottet vill också erinra om att förslaget innehåller vissa lidsfrister (3§), vilka kan bli tillämpliga, om en borgenär har giltig ursäkt för all ejavbryta preskription på grund av att han t, ex. inte vet vem som är rättgäldenär eller på grund av att gäldenären inle kan anträffas. Detanförda innebär inte att utskottet vill bestrida att del vid en övergång tilldet nu föreslagna systemet för preskription av fordringar kan uppstå problemför näringslivet och de enskilda näringsidkarna. Det kan sålunda uppkomma behovav att ändra affärspraxis, administrativa rutiner m. m, Enligl utskottetsförmenande torde det dock i huvudsak röra sig om problem av övergångskaraktär.När det gäller tolkningen av lagens regler finns det enligt utskottets meninginte anledning anta all det skall uppkomma svårare problem än som normalt kananses följa med en ny genomgripande lagstiftning. Utskottet ulgår också fränatt företagarorganisationerna kommer alt informera sina medlemmar om de nyareglerna. Såsom kommer att framgå av det följande föreslår utskottet för attmöjliggöra informationsinsatser att lagens ikraftträdande senareläggs.Utskottet vill även erinra om att i fråga om fordringar som vid lagensikraftträdande ännu ej preskriberats gälleren särskild övergångstid föran inteborgenären oförskyllt skall åsamkas rättsföriuster när den nya lagstiftningenträder i kraft. Isammanhanget bör framhållas att de nu föreslagna preskriptionsreglerna ävenblir tillämpliga på privatlivets fordringar, t, ex, sådana som uppkommer närenskilda personer köper egendom av personer som inle är näringsidkare. Även isädana fall är del en fördel att fordringsförhållandet avvecklas inom en rimligtid. När det gäller fordringar mellan privatpersoner rör det sig inte sällan omlångfristiga lån, I sådana fall undertecknar gäldenären som regel en revers påbeloppet, i varje fall om beloppet är av någon storlek. Därmed kommer också entioårslid att löpa. 1 fråga om rena handlån blir preskriptionstiden däremotenligt huvudregeln . Som framgår av det ovan anförda innehåller det nyanorska departementsförslagel en tioårig preskriptionstid vid handlån. Frånnorsk sida har man emellertid uppgivit att man är tveksam om behovet av en långpreskriptionstid i dessa fordringsförhållanden, och departementets företrädarehar förutskickat all undantaget från treårsregeln, när det gäller handlän,möjligen kommer att utgå i den blivande propositionen. Utskottet kan inte finnaatt del för svenskt vidkommande finns anledning att undanta handlån fränhuvudregeln utan anser att man kan acceptera en treårstid även vid detta slagav privata fordringar. LU 1976/77:24 27 Sammanfattningsvis konstaterar utskottet sålundaatt förslaget om en förkortning av den allmänna preskriptionstiden och enskärpning av reglerna om preskriptionsavbrott innebär betydande fördelar settfrån konsumentsynpunkt. Även när del gäller fordringar utanförkonsumenlområdel är det en fördel all fordringsförhållanden avvecklas inom intealltför läng tid. De invändningar mot förslagen som gjorts av näringslivet ärenligt utskottets mening inte av den vikt att fordringar mellan näringsidkarebör undantas frän förslaget. Utskottet vill också betona alt det är en avgjordvinning om man kan ha enhetliga, generella preskriptionsbestämmelser och inteolika beslämmelser för skilda typer av fordringar. Propositionensförslag innebär även ett närmande till norsk rätt pä området. Ett genomförandeav förslaget lorde komma alt väsenlligt öka möjligheten att sä småningom uppnånordisk enhetlighet och härigenom uppfylla rekommendation. Tillundvikande av missförstånd vill utskottet stryka under att utskottet härvidinte avser exakt lika regler i de olika länderna utan en enhetlighet när detgäller de viktigaste bestämmelserna, nämligen de om preskriptionstidens längd,dess utgångspunkt, preskriptionsavbrott samt verkningar av preskription ochpreskriptionsavbrott. På anförda skäl anslutersig utskoliei till förslagets huvudpunkter. Närdet gäller enskildheter i lagförslaget vill utskottet först något beröra fråganom en yttersta preskriptionstid. Del förhällandet att utgångspunkten förpreskriptionstiden inte som i gällande rätt är fordringens tillkomst utan dendag då fordringen tidigast kan göras gällande innebär alt tiden mellanfordringens tillkomst och den tidpunkt när den preskriberas kan bli mycketlång. Detta kan självfallet i vissa fall innebära nackdelar för såväl gäldenärsom borgenär, I preskriptionslagsförslaget föreskrivs emellertid en ytterstapreskriptionstid endast i fråga om skadeståndsfordringar (6 §). Avsaknaden aven generell yttersta preskriptionstid kritiseras av lagrådet som föreslår atten sådan bestämmelse införs. Som framgår av vad utskoliei tidigare anfört harföretagarorganisationerna anslutit sig lill lagrådets ståndpunkt. har uttryckt att del kunde vara av intresse för konsumenternamed en sådan regel. Enligtdepartementschefens uppfattning talar siarka skäl mot att införa en allmänbestämmelse om en yttersta preskriptionstid från fordringens tillkomst. Hananser den främsta nackdelen med en sådan bestämmelse vara attpreskriplionslagen därmed blir mer komplicerad än enligt propositionsförslaget,något som ökar tillämpningssvårigheterna för både allmänheten ochmyndigheterna. Lagrådets förslag skulle enligt departemenischefen i självaverket innebära att man får två olika system för beräkning av preskriptionstid.Vidare inträder den komplikationen alt det kan löpa tvä olikapreskriptionstider med olika utgångspunkter beträffande en och samma fordran.Dessutom skulle man även fä dras med de inte obetydliga problem somhänger samman med frågan när en fordran skall anses tillkommen och som nuföreligger vid tillämpningen av preskriptionsförordningen. LU 1976/77:24 28 Vad departementschefen sålunda anfört som skäl motatt införa en generell yttersta preskriptionstid finner utskottet övertygande.Utskottet tillstyrker följaktligen bifall lill propositionen i denna del. Enfråga som varit föremål för en särskild hearing i ärendet är frågan ompreskription av medel innestående hos bank. F, n, gäller huvudregeln om tioårigpreskription även fordringar på medel som innestär på bankräkning. 1propositionen föreslås att preskriptionslagen ej skall vara tillämplig på sädanafordringar (1 § 2 st,). Undantagsbestämmelsen föreslås dock inte gälla fordranpå grund av insättning i inlåningsrörelse som drivs av t. ex. KF eller HSBeller fordran som slår inne på postgirokonto. Sådana fordringar preskriberasalltså enligt allmänna regler. Föratt tillgodose bankernas intresse av att kunna avveckla bankkonton som harstått outnyttjade föresläs i stället att i lagen om gäldsbetalning genom penningars nedsättande i allmänt förvar tas in en bestämmelseom alt nedsättning av belopp som satts in på räkning hos bank e. d, får skeäven om fordringen inte är förfallen till betalning, under förutsättning har förfiutit från det insättning eller uttag senast gjordes. Dessutomförordas att den tid som skall förflyta innan medel, som har satts ned, fårlyftas av den som har gjort nedsättningen förkortas frän tjugo till tio är. Delsagda innebär i praktiken att preskriptionstiden blir förifrågavarande slag av bankfordringar. Deföreslagna besiämmelserna har starkt kritiserats av ,och , som anser att även fordrangrundad på insättning på inlåningskonto i bank skall vara underkastad deallmänna preskriptionsbestämmelserna. Enligt föreningarna innebär denföreslagna regleringen betydande olägenheter. Dels är nedsäit-ningsförfarandeten omständlig och tungrodd metod för all avveckla konton, dels skyddarnedsättningsförfarandet banken frän krav på grund av kontot endast såvitt avserdet nedsatta beloppet. Banken skulle för att kunna utnyttjanedsättningsförfarandet nödgas successivt registrera konton på vilka inga nedsätiningareller uttag gjorts . För att kunna återkräva detnedsatta beloppet, om ingen inom föreskriven tid gör anspråk på detta, måstebanken ordna med en särskild bevaknings- och ålerkravs-rutin. Den viktigasteinvändningen mot förslaget är emellertid att banken kan utsättas för krav somgår utöver det nedsatta beloppet. Risken för att banken skall få krav på redanutbetalade belopp är störst när det gäller de motbokslösa kontona, såsomcheckkonton, kvittokonton m, fi. Antalet sådana konton lorde f n. uppgå tillcirka tre miljoner. För alt skydda sig mot dubbelkrav skulle bankerna tvingasatt spara bokföringsverifikationer under en i princip obegränsad framtid. Dettaskulle även med en utvecklad mikrofotografering av arkivalier ledalill oefterrättliga ar-kivförhållanden. Den enda alternativa lösningen synesföreningarna vara alt bankerna utnyttjar avtalsfriheten på området och medsamtliga kontoinnehavare träffar avtal om en särskild preskriptionstid. LU 1976/77:24 29 arnatorde man kunna utgå från all bankerna - om propositionens förslag genomförs -kommer att använda sig av denna lösning. Bankinspektionenhar förklarat sig hell dela bankföreningarnas uppfattning att ifrågavarandeundantag för vissa bankfordringar från de allmänna preskriptionsbestämmelsernabör utgå. För fordringar på medel innestående hos bank bör i stället gälla entioårig preskriptionstid. Utskottetvill för sin del framhålla att den nuvarande tioåriga preskriptionstiden intesynes ha inneburit några rättsföriuster eller andra nackdelar för kontohavarna.Enligl vedertagen praxis utbetalar bankerna nämligen innestående medel till densom visar sig berättigad därtill oavsett om preskription har inträtt. Manbetalar dock som regel inte ränta för tid efter del alt fordringenpreskriberats. Vad bankföreningarna och bankinspektionen invänt mot den ipropositionen ändrade ordningen finner utskottet tungt vägande. Utskottet kandärför inte ställa sig bakom propositionens förslag i denna del. Utskottetförordar att andra stycket i 1 § i förslaget lill preskripilonslag utgår.Vidare föreslär utskottet att i 2 S införs ell nytt, tredje stycke av innebördatt fordran grundad på insättning på räkning hos bank eller annan somyrkesmässigt bedriver inlåningsrörelse skall preskriberas när förflutitfrän det insättning eller uttag senast gjordes. Utskottet vill tillägga att detmed propositionens förslag är tveksamt vilken preskriptionslid som gällerbeträffande medel på postgirokonto. Som regel torde postgirot inte utfärdaskriftliga fordringsbevis, I dessa fall är preskriptionstiden . Utfärdasskriftligt fordringsbevis är preskriptionstiden . När det gäller kontonhos KF och HSB m. fi, kan det förekomma både motbokskonion och motbokslösakonton med olika preskriptionstider. Denna ovisshet om preskriptionstidenundanröjs med utskottets hänvisning till "annan som yrkesmässigt bedriverinlåningsrörelse". I samtliga angivna fall blir preskriptionstiden nu tioår. Beträffandelagförslaget i övrigt har utskottet ingen erinran. Utskottet återkommer i detföljande till frågan om ikraftträdande och till övergängs-bestämmelserna. Vad utskottet ovan föreslagit beträffande fordran påmedel som innestär hos bank föranleder att det föreslagna tredje stycket i I vjförslaget till lag om ändring i lagen (1927:56) om gälds betalning genompenningars nedsättande i allmänt förvar bör utgå, I övrigt föranlederförslagen inga kommentarer frän utskottets sida. LU 1976/77:24 30 Propositionen förelades vid riksmötetsöppnande. Dess behandling i utskottet har tagit en avsevärd tid i anspråk. Dentid som återstår fram till den i propositionen föreslagnaikraftlrädandetidpunklen är enligt utskottets mening alltför kort.Ikraftträdandet bör därför sena-reläggas. Enligt utskottets mening fordrar dennya preskriplionslagen betydande informationsinsatser frånjustiliedepartemenlets, myndigheters och organisationers sida. På grund häravföreslär utskottet all samtliga lagförslag skall träda i kraft den 1 januari1978. Den i övergängsbesläinmelserna till preskriplionslagen intagnaövergångstiden bör pä motsvarande sätt föriängas med . delsatt utskottets hemställan bort ha följande lydelse: all med förklaring att propositionen1976/77:5 inte kunnat oförändrad bifallas 1. antar förslaget lill preskripilonslag med följandei härvid fogad bilaga som utskottets .förslag betecknade ändringar, 2. antar förslaget till lag om ändring i lagen(1927:56) om gälds betalning genom penningars nedsättande i allmänt förvar meddels följande i härvid fogad bilaga som utskottets förslag betecknade ändringar,dels sådan ändring av ingressen till lagförslaget som föranleds härav, 3. antar de övriga genom propositionen framlagdalagförslagen med den ändringen alt lagarnas ikraftträdande bestämmes lill , LU 1976/77:24 31 Av reservanternaföreslagna ändringar i lagförslagen Denna lag---- (regeringensförslag) särskilt föreskrivet, Lagengäller ej fordran på medel som innestår hos bank. Fordran preskriberas-- (regeringensförslag) göras gällande. Preskriptionstidenär- (regeringens förslag) 1 § konsument- köplagen. Fordranpå medel som Innestår på räkning hos bank eller annan som yr kesmässigt bedriver Inlåningsrörelse preskriberas efter det insättning eller uttag senast gjordes. I fråga om---- (regeringens förslag) i 6-8 S>:. Dennalag träder i kraft Denna lag träder i kraft den I ja- 1977. nuari 1978. Lagen tillämpas--- (regeringensförslag ) nya lagen. Fordran som avses i andrastycket Fordran som avses i andra stycket preskriberas ej föreden , preskriberas ej före den / januari om icke preskriptionskulle ha inträtt 1981, om icke preskription skulle ha även enligtäldre be- inträtt även enligl äldre siämmelser, bestämmelser, 1 fråga om sådan fordranpä skatt I fråga om sådan fordran på skatt eller allmän avgift varomsärskilda eller allmän avgift varom särskilda bestämmelser ompreskription icke beslämmelser om preskription icke har meddelats skall förordningen har meddelats skall förordningen (1862:10s, 1)om tioårigpreskription (1862:10s, 1)om tioårig preskription och om kallelse å okändaborgenärer och om kallelse ä okända borgenärer äga fortsatt tillämpning isin lydelse äga fortsatt lillämpning i sin lydelse vid utgången avjuni 1977, vidutgången av , LU 1976/77:24 Lag om ändring i lagen (1927:56) om gälds betalning genom penningarsnedsättande i allmänt förvar Vägrar borgenär--- (regeringensförslag) hos överexekutor. Lag samma---- (regeringensförslag) skall eriäggas. Nedsättning av beloppsom innestår på räkning hos bank fårske även i annat fall än som angesi första och andra styckena, när tioår har förfhitit från det insättningeller uttag senast Dennalag träder i kraft den I juli 1977.1 fråga om nedsättning som har skett föreikraftträdandet gäller äldre beslämmelser. Dennalag träder i kraft . 1 fråga om nedsättning som har skettföre ikraftträdandet gäller äldre beslämmelser. GOTAB 53573 Slockholm 1977