bet · G001SfU22 · 1976-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om sjukpenningförmåner I motionen 1976/77:256 av i Uddevallam. (s) hemställs alt hos regeringen begär att pensionskommitténfår i uppdrag alt se över frågan om förtidspensionärers räll lill sjukpenning isamband med förvärvsarbele. Imotionen 1976/77:678 av i (s) hemställs attriksdagen hos regeringen begär sådan översyn av lagen om allmän försäkring attäven förvärvsarbetande under skall kunna fö del av sjukpenningförmånerna. Imotionen 1976/77:1079 av m. fl. (m) hemställs att riksdagenhos regeringen begär utredning om sjukdomsbegreppet i lagen om allmänförsäkring syftande till bl. a. all arbetsoförmåga, som icke beror på sjukdomenligt vad man nu kan uttolka av lagen, också skall kunna grunda rätt tillersättning från den allmänna försäkringen. Imotionen 1976/77:1087 av () hemställs all hosregeringen begär alt förslag framläggs om sådan ändring av lagen omallmän försäkring, all sjukpenning kan utgå vid intensivbehandling av stammareoch i liknande fall. Imotionen 1976/77:1091 av m. fl. (vpk) hemställs att riksdagenbeslutar 1. att åldersgränsen borttages ur bestämmelsernaom sjukförsäkring och alt minderårigs arbete under ferier och fritid därmedanses sjukpenninggrundande. 2. all praktikanter oavsettutbildningsform erhåller räll lill sjukpenning och att lagen om allmänförsäkring ändras i enlighet härmed. Imotionen 1976/77:1298, yrkandet 2, av m. fl. (s) hemställs att riksdagenhos regeringen anhåller om utredning av frågan om regler för sjukpenning viddeltagande i av sjukvårdshuvudmännen anordnade eller förmedlade s. k.hälsoresor. Avyrkandena i motionen 1298 behandlar utskottet i detta betänkande endastsistnämnda yrkande. Yrkandet 1 i motionens hemställan har utskottet behandlat ibetänkandet SfU 1976/77:19 och yrkandet 4 i betänkandet SfU 1976/77:15.Yrkandet 3 i motionens hemställan kommer utskottet att pröva i samband medbehandlingen av en lill aviserad proposition avseendesjukförsäkringens ersättningsregler. 1 1976/77. SfU 1976/77: 22 2 Den som är försäkrad enligt lagen om allmän försäkringoch bosatt i riket skall fr. o. m. den månad under vilken han fyller varainskriven i allmän försäkringskassa. Inskrivningen medför rätt tillsjukpenningförsäkring om den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst uppgårtil I minst fyratusenfemhundra kronor. Den sjukpenninggrundande inkomsten motsvararden inkomsi i penningar eller vissa naturaförmåner som den försäkrade kanantagas för år räknat komma att tills vidare åtnjuta av eget arbete, antingenpå grund av anställning eller genom annat förvärvsarbete. Inkomsten fastställsav med ledning av olika föreliggande uppgifter om denförsäkrade och efter förfrågan hos denne eller arbetsgivaren om den framtidaberäknade årsinkomsten. Vid beräkningen av den sjukpenninggrundande inkomstenbortses från inkomst överstigande det vid årets ingånggällande basbeloppet. Närändring av betydelse för rätten lill sjukpenning eller sjukpenningens storiekkommit till kännedom skall kassan ompröva tidigare beslutom tillhörighet till sjukpenningförsäkringen samt i förekommande fallfastställa ny sjukpenninggrundande inkomst. Ändring i sjukpenningförmånen skerdärvid inte förrän efter det fött kännedom ominkomständringen. Försäkradesom åtnjuter hel förtidspension har inte rätt lill sjukpenning. Anledningenhärtill är att båda förmånerna utgör ersättning för inkomstbortfall vidnedsättning av arbetsförmågan. Sjukpenningen ersätter inkomstbortfallet vidkortare sjukdomsperioder, medan förtidspensionen ersätter inkomstbortfalletvid föriust av arbetsförmågan . Helsjukpenning utgör för dag av den fastställda sjukpenninggrundandeinkomsten, delad med trehundrasextiofem. Förrätt lill sjukpenning krävs enligt huvudregeln i 3 kap. 7 S AFL att sjukdomförorsakat nedsättning av arbetsförmågan med minst hälften. Som sjukdom ansesockså sådant tillstånd av nedsatt arbetsförmåga som förorsakats av sjukdom förvilken sjukpenning ulgetts och som alltjämt kvarstår sedan sjukdomen upphört.Enligt 3 kap. 8 S andra stycket AFL skall, om den försäkrade är föremål föråtgärd av beskaffenhet som anges i 2 kap. 11 S samma lag, arbetsförmågan ansesnedsatt i den mån den försäkrade p. g. a. åtgärden är hindrad att utföraförvärvsarbete. Som sådan åtgärd anges i sistnämnda författningsrum"åtgärd som är ägnad att förkorta sjukdomstiden eller att eljest helteller delvis förebygga eller häva nedsättning av den försäkradesarbetsförmåga". Ipraxis har som förutsättning för att i 2 kap. 11 S AFL avsedd åtgärd skallanses föreligga krävts att - oavsett om sjukpenning utgått före åtgärdensvidtagande - sjukdomen redan medfört eller, om åtgärden inte vidtas, kan antaskomma att medföra nedsättning av den försäkrades arbetsförmåga med minsthälften. SfU 1976/77: 22 3 I socialvårdskommilléns utredning och förslagangående lag om allmän försäkring (SOU 1944:15) logs begreppet sjukdom upp isamband med förslaget om sjukvårdsförsäkringen. Kommittén framhöll att denicke funnit lämpligt eller ens möjligt all i lagtexten ge en definition pådetta begrepp utan all man vid bedömande av huruvida sjukdom förelåg eller ej iförsta hand syntes ha all hålla sig till vad som enligt vanligt språkbruk ochgängse läkarvetenskaplig uppfattning var att anse såsom sjukdom. Med denna utgångspunkttorde såsom sjukdom kunna betecknas varje onormalt kropps-eller själstillstånd,som inte sammanhängde med den normala livsprocessen. Efter en sjukdomsprocesskvarblivande missbildningar eller stympningar utan samband med sjukliga symptomborde dock icke räknas såsom sjukdom. Å andra sidan borde icke endast självasjukdomsprocessen såsom sådan ulan även en efter sjukdomsprocessen kvarståendenedsättning eller rubbning av det fysiska eller psykiska tillståndet kunnaräknas såsom sjukdom. Kommittén framhöll att även om det sagda lorde kunnatjäna som ledning vid lagtillämpningen, hade kommittén icke därmed avsett altbinda densamma. Del syntes tvärtom angeläget att i tillämpningen ävenskälig-hetssynpunkier beaktades. Enligt dittills tillämpad praxis ersatte deerkända sjukkassorna i vissa fall sådan lakar- och sjukhusvård, som föranleddesav medfödda kroppsfel och genom vilken arbetsförmågan hos den vårdade kundehöjas, dock icke då fråga var om åtgärder, vilka helt eller huvudsakligen varbetingade av önskan att förbättra utseendet. Kommittén hade utgått ifrån attangivna praxis skulle tillämpas även efter den nya lagstiftningens införande. Kommitténerinrade slutligen om den inskränkning av sjukdomsbegreppet som ligger därialt sjukvårdsersättning endast utges då vård lämnats eller vård eller läkemedelförskrivits av läkare. Vidremissbehandlingen av kommitténs förslag påpekade försäkringsrådet att den föreslagnabestämmelsen all med sjukdom skulle jämställas vissa tillstånd avarbetsoförmåga eller nedsatt arbetsförmåga måste anses innebära all även sådanaefter en sjukdomsprocess kvarblivande missbildningar eller stympningar utansamband med sjukliga symptom, som icke borde räknas såsom sjukdom, omfattadesav bestämmelsen. Rådet hade ej något alt erinra mot elt dylikt stadgande.Skulle emellertid något annat vara åsyftat, borde bestämmelsen omarbetas.Enligt kommitténs uttalanden rörande sjukdoms-begreppet skulle försäkringenersätta sådan läkarvård som föranleddes av medfödda kroppsfel och genom vilkenarbetsförmågan hos den vårdade kunde höjas, dock icke åtgärder, vilka helteller huvudsakligen var betingade av Önskan att förbättra utseendet. Då en dylikgränsdragning för vad som borde ersättas och icke ersättas ej låg i sakensnatur eller framgick av sjukdomsbegreppet, syntes i detta hänseendeuttryckliga bestämmelser i lagtexten erforderliga. 1anledning av vad försäkringsrådel anfört underströk departementschefen (prop.1946:312 s. 224) att sådan efter sjukdom kvarstående arbetsoförmåga I*1976/77. SfU 1976/77: 22 4 somföranletts av missbildningar och stympningar i förevarande hänseende bordejämställas med sjukdomstillstånd. Beträffande vad försäkringsrådet i övrigtanmärkt uttalade departementschefen alt praxis på området helt tordeöverensstämma med kommitténs uttalanden i saken och att någon uttryckligbestämmelse därför icke torde vara påkallad. Tidigarebehandling m. m. Sjukpenningvid åtgärder i sjukdomsförebyggande syfte Utredningskrav rörande bättre ekonomiskaförhållanden för personer som undergår rehabilitering behandlades av riksdagen1969 och 1970. Andralagulskoltet som före frågans behandling vid riksdag hade haft ettomfattande remissförfarande framhöll i sitt utlåtande 2LU 1970:57 alt systemetmed förmåner från två olika håll för dem som undergår ar-betsmässigrehabilitering visat sig medföra svårigheter vid tillämpningen. Utskottetinstämde i den av remissinstanserna framförda uppfattningen attersättningsreglerna vid rehabilitering var svåröverskådliga och i behov av enöversyn. 1 utlåtandet erinrades om att en översyn i viss omfattning redanpågick genom en av chefen för tillkallad sakkunnig meduppdrag alt utreda frågan om sjukpenning vid arbetsvärd. Utskoltel ansågemellertid en samordnad översyn påkallad och förordade därför alt en sådanskulle komma till stånd. Utskottet underströk särskilt vikten av att denenskilde hade ett kontinuerligt försäkringsskydd under pågåenderehabiliteringsbehandling. Därför borde enligt utskottets mening rehabiliteringsbehovetoch inte i första hand sjukdom vara avgörande för rätlen lill förmåner. En översynvar - menade utskottet - omfattande och därför tidskrävande, och det varangelägel att det utredningsarbete som redan påbörjats beträffande frågan omsjukpenning vid arbetsvärd inte blev fördröjt genom en samordning avutredningsarbetet på rehabilileringsområdet i ett större sammanhang. Utskottetutgick därför ifrån att denna fråga skulle behandlas med förtur. Maj:t lill känna vad utskottet anfört. Riksdagsskrivelsen överlämnadestill socialpolitiska bidragsulred-ningen. Utredningsarbetetbeträffande frågan om sjukpenning vid arbetsvärd m. m. finns redovisat ibetänkandet S 1971:6. Även denna frågas vidare utredning överiämnades tillsocialpolitiska bidragsutredningen. Sedansocialpolitiska bidragsutredningen i en publicerad rapport (DsS1975:4) gjort en kartläggning av vissa socialpolitiska bidrag och redovisatfrågor som bör prövas i ett fortsalt utredningsarbete med inriktning på ensamordning av olika bidragssystem, tillkallade chefen för socialdepartementeten särskild utredning med uppdrag all, på grundval av denna rapport, undersökavilka förbättringar i samordningshänseende som, inom ramen för befintligabidragsnormer och de för dessa fastlagda principerna SfU 1976/77: 22 5 ifråga om bidragens inriktning och omfattning, kan genomföras. En avhuvuduppgifterna för utredningen är att systematiskt gå igenom lagen om allmänförsäkring med beaktande av samordningsfrågorna både inom denna lag och iförhållande till andra bidragsförfallningar. Vidfjolårets behandlade socialförsäkringsulskottet (SfU 1975/76:7) enmotion som syftade till en sådan ändring av AFL att sjukpenning skulle kunnautgå till deltagare i rehabiliteringskurser för vuxna hörselskadade. Utskottet,som pekade på bestämmelserna i 3 kap. 8 S och 2 kap. 11 S (dåvarande 4 kap. 2S) AFL och den tillämpning dessa fåu i praxis, ville inte bestrida attbestämmelserna i deras nuvarande utformning kunde leda till resultat som för deförsäkrade stundom kunde te sig svårförståeliga. Bedömningen avarbetsförmågans nedsättning innebar i regel en bedömning av i vilkenutsträckning den försäkrade kunde ulföra förvärvsarbete, och det måste - ansågutskottet - ofta vara myckel svårt för att inte säga omöjligt att avgöra om enviss sjukdom, till följd av alt en rehabiliteringsåtgärd inte vidtagits,föranlett all den försäkrades möjligheter att utföra förvärvsarbete blivit -eller kunde väntas bli - nedsatta i den omfattning som krävdes föratt sjukpenning skulle kunna utgå. Detla i sin lur torde ha medfört attmöjligheterna att utge sjukpenning vid rehabilitering i samband med sjukdom ipraktiken blivit begränsade i en omfattning som med hänsyn tillrehabiliteringens syfte att återställa arbetsförmågan måste anses mindretillfredsställande. Utskottet ansåg det därför önskvärt att deltagare irehabilileringskurser av den art som avsågs i motionen fick någon form avkompensation för inkomstbortfall i samband med kursen. Frågan om en sådankompensation borde emellertid inte begränsas till enbart de hörselskadade,utan även andra grupper försäkrade kunde ha ett berättigat behov av ettmotsvarande stöd. Utskottet pekade på att erhållitregeringens uppdrag all utreda frågan om utformningen av stödet vid sjukdom förden som deltar i arbetsmarknadsutbildning eller bedriver vuxenstudier liksomandra frågor rörande samordningen mellan sjukförsäkringen och sådant stöd ochatt i utredningsuppdraget ingick att till förnyat övervägande la upp frågan omsjukpenning till den som deltar i yrkesutbildning som ett led i rehabiliteringefter sjukdomsfall. Enligt utskottets mening borde den i motionenaktualiserade frågan och därmed sammanhängande spörsmål prövas inom ramen förnämnda utredning. Sedan gett regeringen till känna vad utskottetanfört har riksdagsskrivelsen, betänkandet och motionen Överiämnals tillriksförsäkringsverket. Utskottet behandlade i sitt betänkande 1974:13 enmotion som tog upp frågan om handikappades ställning när del gällde rätt lillsjukpenning vid förlust av arbetsförmågan på grund av handikappet. SfU 1976/77: 22 6 falldär sjukpenning inte utgivits vid inkomstbortfall i samband med ut-provning ochreparation av orlopediska hjälpmedel. Utskottet hänvisade lill de uttalandenbeträffande vad som skulle inrymmas i begreppet sjukdom som gjorts iförarbetena till AFL och som redovisats ovan och framhöll all dessa uttalandenoch bestämmelsernas utformning inte syntes hindra att sjukpenning utgick vidföriust av arbetsförmågan i de fall som motionärerna åsyftat. Enligtulskottels uppfattning var del angeläget att ett auktoritativt avgörande i denaktuella frågan kunde ges av högsta instans. 1 delta betänkande behandlar utskottet eU anlalmotioner som från delvis skilda utgångspunkter syftar till alt vidgamöjligheterna alt få kompensation för inkomstbortfall i form av sjukpenning. Åldersgränsenför tillhörighet till sjukpenningförsäkringen har alltsedan den allmännasjukförsäkringen infördes varit . I två motioner, motionen 678 av i och motionen 1091 av m. fl., ifrågasätts omdenna gräns bör bibehållas. Motionären i den förstnämnda motionen påpekar redan bortser från 16-årsgränsen såväl när det gäller föräldrapenning isamband med barns födelse som när man fastställer underiaget för avgifter lillsjukförsäkringen. Han hänvisar också lill att många ungdomar börjarförvärvsarbeta och då inte har möjlighet att ens på frivilligväg skaffa sig elt sjukpenningskydd vid inkomstbortfall. Sjukförsäkringensregler bör därför - menar man - ses över i syfte att ge även förvärvsarbetandeungdomar del av sjukpenningförmånerna. Motionärerna i motionen1091 anseratt bör slopa 16-årsgränsen för all ge minderårigamöjlighet att kompensera sig för inkomstbortfall vid sjukdom under feriearbeleeller annan skolledig lid. Utskottetvill inte bestrida alt det finns skäl som lalar för en sänkning avåldersgränsen för tillhörighet lill sjukpenningförsäkringen. Frågan tillhöremellertid det ämnesområde som den tillsatta socialpolitiska samordningsulredningenskall behandla. Ulskotlel anser därför alt någon åtgärd i frågan inte ärerforderlig och avstyrker bifall lill motionen 678 och motionen 1091 imotsvarande del. 1motionen 1091 erinrar motionärerna om alt de i en annan motion, 1976/77:1278,vilken behandlas av arbetsmarknadsutskottet i betänkandet AU 1976/77:21, begärtatt praktikanter skall fåavtalsenlig lön. I konsekvens härmed framställermotionärerna ett yrkande i motionen 1091 av innebörd att praktikanter underpraktiktiden och oavsett utbildningsform skall ha rält till sjukpenning vidsjukdom. Enförutsättning för att sjukpenning skall kunna utgå är alt den försäkradeåtnjuter sjukpenninggrundande inkomst. Denna beräknas med hänsyn till inkomsi-och arbetsförhållandena så som de kan bedömas under ell år framåt SfU 1976/77:22 7 itiden och fastställs först då årsinkomsten kan beräknas uppgå till lägst 4 500kr. Praktikanternas rält lill sjukpenning vid sjukdom under prak-likiiden ärdärför beroende av vederbörandes löne- och anställningsförhållanden. Kortarepraktikljänslgöringar som ligger före eller mellan studieperioder medför iallmänhet inte att sjukpenninggrundande inkomsi fastställs, medan så kan skevid längre avlönade praktikperioder i synnerhet om de ligger i slutet av enutbildning. Arbetsmarknadsutskottel har i sill nämnda betänkandeframhållit att förbättringar i praktikanternas ekonomiska villkor måste skegenom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter och även erinrat om attvissa frågor som rör de ekonomiska villkoren för praktikanter prövas avsysselsättningsutredningen. Eftersom frågan om ett förbättrat sjukpenningskyddför praktikanter sammanhänger med förbättringar i deras anställnings- ochlönevillkor och utskottet inte finner del möjligt att slopa detta samband fören enstaka grupp, avstyrker utskottet bifall till motionen 1091 även i dennadel. Förmånernafrån den allmänna försäkringen vid sjukdom kan utgöras antingen av sjukpenningeller förtidspension (sjukbidrag). Sjukpenningen är avsedd för kortvarigasjukdomsfall och för den första liden av långvariga fall, medan förtidspensionutgår vid de bestående sjukdomsfallen. Är den försäkrades förmåga ellermöjlighet att bereda sig inkomst genom arbete nedsatt i sådan grad att inteteller endast ringa del därav återstår, utgår hel förtidspension. I dessa fallupphör rätten lill sjukpenning helt. i m. fl. motionärer påpekar i motionen 256 alt personer somuppbär hel förtidspension men som bereds arbete i skyddade verkstäder fårvidkännas ett större inkomstbortfall vid sjukdom än de av deras arbetskamratersom tillhör sjukpenningförsäkringen. Motionärerna menar att dessa skillnaderbör kunna utjämnas genom en samordning av sjukförsäkringens ochfolkpensioneringens bestämmelser och de begär att pensionskommittén skall få iuppdrag all se över frågan i syfte att åstadkomma en sådan samordning. Deeffekter som motionärerna påtalar sammanhänger med skillnaderna i sättet attkompensera förlusten av arbetsförmågan vid korttids- och långtidssjukdom. Vidkortiidssjukdom ansluter sig kompensationsnivån nära till det aktuellainkomstbortfallet, medan långiidsskyddet i form av sjukbidrag ellerförtidspension från folkpensioneringen utgår med ett för alla lika belopp. Fullkompensation utgår även i det fall en mindre del av arbetsförmågan kvarstår.Det är enligt utskottets mening knappast möjligt alt man i enlighet med vadmotionärerna föreslår kompenserar bortfallet av arbetsförmågan två gånger.Utskottet kan därför inte biträda yrkandet i motionen 256. Vidåtgärder som är ägnade att befrämja hälsan och förebygga sjukdom utgårsjukpenning antingen om ett sjukdomstillstånd föreligger som medför föriust avarbetsförmågan med minst hälften eller om man kan anta att sådant tillstånduppkommer om åtgärderna inte vidtas. SfU 1976/77:22 8 m. fl. framhåller i motionen 1298 atthandikappade personer ofta upplever en klar förbättring av sitt hälsotillståndvid vistelse och vård utomlands. Motionärerna menar därför att-i de fallsjukvårdshuvudmännen anordnar och förmedlar s. k. hälsoresor i syfte att bevaradeltagarnas arbetsförmåga och dessutom svarar för kostnaderna för resorna ochgenom läkare dokumenterar behovet av dem - sjukpenning bör kunna utgå för atttäcka deltagarnas inkomstbortfall. För att nå en lösning i denna riktning begärmotionärerna att frågan utreds. Ävenherr tar i motionen 1087 upp frågan om möjligheterna alt få sjukpenningvid åtgärder som är ägnade alt bevara arbetsförmågan. Motionärenpekar främst på de svårigheter som f n. föreligger att få sjukpenning vidintensivbéhandling mot stamning men nämner även andra grupper för vilka rättentill sjukpenning bedömts restriktivt , exempelvisdeltagare i hälsoresor. Motionären kräver en lagändring av innebörd attsjukpenning generellt skall utgå vid sådana och liknande behandlingar. inledningsvis redovisat behandlades vid fjolårets en motionsom syftade till att personer som genomgick rehabiliteringskurser för vuxnahörselskadade skulle kunna få sjukpenning vid inkomstbortfall. Utskottetuttalade därvid att det var önskvärt att deltagare i sådana kurser fick någonform av kompensation för inkomstbortfallet men att frågan om en sådankompensation inte borde begränsas till enbart de hörselskadade eftersom ävenandra grupper försäkrade kunde ha ett berättigat krav på ett motsvarande stöd.Frågor av denna art kunde enligt utskottets mening prövas inom ramen fördeninom pågående utredningen om samordning mellansjukförsäkringen och stödet vid arbersmarknads-utbildning och vid vuxenstudier.Utskottets betänkande godkändes av , och harnumera fått uppdraget att pröva frågorna. Frågan om sjukpenning till personersom genomgår intensivbehandling mot stamning kommer enligt vad utskotteterfarit också att behandlas i detta sammanhang. Vadhärefter angår frågan om sjukpenning vid deltagande i hälsoresor är det enligtutskottets uppfattning önskvärt att sjukpenning kan utgå i sådana fall dåsjukvårdshuvudmännen ställer allmänna medel till förfogande för att beredapersoner i behov därav möjlighet att delta i sådana resor. Utskouet biträderdärför yrkandet i motionen 1298 om en utredning i syfte att få till stånd enbättre samordning mellan sjukvårdshuvudmännens och sjukförsäkringens insatserpå området. Vad utskottet anfört bör ges regeringen till känna. Genomdet anförda får enligt utskottels mening även yrkandet i motionen 1087 ansestillgodosett. Utskottetbehandlar slutligen motionen 1079 av m. fl., i vilkenmotionärerna begär en utredning om sjukdomsbegreppet i AFL i syfte att få enliberalare bedömning av rätten till sjukpenning när ar- SfU 1976/77:22 9 betsoförmåganhänger samman med kroppsliga defekter utan föregående sjukdomstillstånd. Isammanhanget hänvisar motionärerna till en dom i försäkringsdomstolen. Domeninnebar att en person som hade ett synfel och som blivit arbetsoförmögen tillföljd av att hennes glasögon gått sönder inte ansågs berättigad tillsjukpenning med motiveringen att arbetsoförmågan berott på ett byggnadsfel ochinte på sjukdom. Utskottethar såsom framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsen tidigare berört deproblem som kan uppstå vid tolkningen av begreppet sjukdom. Enligt utskottetsmening framstår det som rimligt att sjukförsäkringens bestämmelser också kanomfatta fall som det nu relaterade. Eftersom denna fråga ligger inom ramen förden socialpolitiska samordningsutredningens arbete anser utskottet emellertidinte att det finns anledning för att nu vidta någon särskild åtgärd ianledning av motionen 1079 och utskottet avstyrker därför bifall till densamma. 1. med bifall till motionen 1976/77:1298, yrkandet 2,och med anledning av motionen 1976/77:1087 i motsvarande del ger regeringentill känna vad utskottet anfört angående en utredning om sjukpenning vidhälsoresor, 2. avslår motionerna 1976/77:256, 1976/77:678,1976/77:1079, 1976/77:1087 i motsvarande del och motionen 1976/77:1091. Närvarande:herrar Aspling (s), Carisson i * (c), Ringaby (m), iNennesholm (c), i (s), fröken (), (),fröken (), herrar (), Åkeriind (m), i (s), i (c), (), i (c) och iNorrköping* (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering.