bet · G001SfU8 · 1976-12-31 00:00:00 — Dennaomfattar alltid en av föreningen bekostad specialförsäkring avsedd att täckaden förtust en spelare kan åsamkas genom alt han lill följd av skada ellersjukdom måste avstå från spel. Även i andra idrottsklubbar än elitföreningarnaförekommer i allmänhet spelarförsäkringar. Dessa tecknas kollektivt för ett lagoch är avsedda att ge spelarna viss ersättning i samband med sjukdom ellerskada. Detnu anförda ger enligt utskottets mening stöd för antagande att en idrottsmanmera sällan torde lida någon påtaglig förlust till följd av alt hansidrotlsinkomst inte är sjukpenninggrundande. Inte heller torde det förhållandetatt inkomsten inte grundar rätt till ATP i allmänhet innebära någon störrenackdel. Den aktiva tiden som idrottsman torde oftast infalla före30-årsåldern. Idrottsmannen torde därför i normalfallen ha goda möjligheter attföre pensionsåldersinträdet tjäna in erforderliga pensionspoäng. Ävenom utskottet således anser frågan om rätten till socialförsäkringsavgifter påidrottsinkomster vara ett spörsmål med, i vart fall f n., begränsad betydelse villutskottet som sin mening gärna uttala alt del måste anses vara ett berättigatkrav att en idrottsman, som till följd av idrottsutövning helt eller delvisavstår från annan sysselsättning, skall få tillgodoräkna sig inkomst av dennaidrottsutövning som undertag för beräkning av socialförsäkringsavgifter.Nämnda inkomst är, i det fall den inte utgör ersättning för direkta utgifter, iallmänhet att anse som skattepliktig och bör enligt utskottets mening i principgrunda rätt till både sjukpenning och pension. Det finns således enligtutskottets mening skäl som talar för att en utredning av frågan omidrottsmännens sociala förmåner och finansieringen av dessa kommer till stånd.En förutsättning för att en sådan utredning skall bli meningsfull torde emellertid- vilket också framhållits av SFC vid dess uppvaktning inför utskottet - varaatt man på ansvarigt håll inom idrottsrörelsen söker åstadkomma en kartläggningav verksamhetsformema inom elitidrotten i syfte att uppnå mera enhetliga normerför engagemang av och ersättning SfU 1976/77:8 11 Innan en sådan kartläggning kommit till stånd torde det ofta intevara möjligt att ens med någon grad av enhetlighet och rättvisa bedöma om och ivad mån inkomst av idrottsutövning bör utgöra undertag försocialförsäkringsförmåner. Enligt vad utskottet erfarit avser RF atti samråd med närmast berörda specialidrottsförbund påbörja en undersökning avmöjligheterna att fö till stånd enklare och mera enhetliga former förverksamheten inom elitidrotten. Meddet anförda anser utskottet sig ha besvarat motionen. Någon åtgärdmed anledning av densamma anser utskottet inte påkallad . att avslårmotionen 1975/76:265. Närvarande:herrar Aspling (s), Ringaby (m), i Nennesholm (c), i (s), fröken (), fröken (), herrar (), Åkeriind(m), (), i (c), i (s), frökenEngman (s), herrar i (s), Wei-nehall (c) och (). SfU 1976/77:8 12 med yttrande över motion om rätt till sjukpenning vid förlustav idrottsinkomst upphävde SvFF sina amatörbestämmelser genombeslut av förbundsmötet. Detla beslut föranleddes främst av etiska skäl. Vidden tidpunkten gällde emellertid alltjämt Riksidrotlsförbunds (RF:s)allmänna lävlingsbestämmelser, som var bindande även för SvFF och dessföreningar. De enda bestämmelser, som SvFF behöll, var dels den ommalchpremier. dels del alltjämt gällande stadgandet i j 3 tävlingsbeslämmel-serna: Utbetalning av ersättning är frivillig frånförbunds och föreningens sida. Förbund eller förening må utgiva sådana endastnär dess ekonomi det tillåter. Spelare får ej neka spelapå grund av utebliven ersättning. Då RF, likaledes främst av etiska skäl, sedermeraupphävt sina allmänna tävlingsbestämmelser, finns inga formellabegränsningar för föreningarna i vad avser rätten att utge ersättningar tillspelarna. På grund av föreningarnas ekonomiska läge utgår ersättningaremellertid som regel endast lill spelare i div. I och div. II. Det alldeles övervägande antalet spelare i vårt land kommer ändå medsäkerhet att liksom spela fotboll utan att erhålla någon ersättning. 1SvFF:s tävlingsbestämmelser, i; 51 e), anges bestämmelser för långtids-registreringav spelare i div. I och II.Huvudmotivet för detla slagsregistrering aren önskan att bereda föreningarna i div. I och II och derasspelare möjlighet att träffa överenskommelser om att dessa spelare skarepresentera sina respektive föreningar under viss bestämd tid, dock längst treår. ()finns 217 spelare långtidsregistrerade, vanligen för två,undantagsvis . Somframgår av nämnda ij 51 e)är rätten alt avtala om långtidsregistreringbegränsad lill föreningarna i div. I och II, dvs.till 42 bland SvFF:s f n. 3 142 medlemsföreningar. Om varje därtill berättigadförening skulle sluta avtal med samtliga de spelare, som brukar ingå i den s.k. A-lagslruppen, eller vanligen högst 16 spelare-ofta färre-, så skulle antaletlånglidsregistreringar ändå inte kunna uppgå lill fiera än 672 bland de inomSvFF för licenserade 147 614 spelarna. SvFFutesluter inte möjligheten att del i något enstaka fall kan förekomma s. k.spelarkonlrakt ulan att långtidsregistrering verkställes eller kan verkställas.Sådant avtal kan civilrättsligt vara bindande för spelaren och hans föreningmen det saknar verkan - och kan inte åberopas - om och när fråga uppkommer omspelarens övergång lill annan förening. SfU 1976/77:8 13 övergångregleras därvid uteslutande genom tillämpning av lävlingsbestäm-melserna. Dé s.k. spelarkonlrakt, som torde utgöra grunden för långlidsre-gislrering, avser enreglering av ett civilrättsligt förhållande mellan förening och spelare, avvars materiella innehåll SvFF inte ansett sig kunna fordra att fö del. Detspörsmål, varom här är fråga, torde m. a. o. inte kunna avse mera än högst enprocent av de licenserade fotbollsspelarna. Spörsmålet är det oaktat av storbetydelse, enär det kan bli aktuellt även inom andra idrotter, som t. ex.bordtennis, ishockey, motorsport, skidor och tennis. Spörsmåletkan enklast uttryckas sålunda: "Är idrottsutövare, som uppbär ersättningfrån lävlingsarrangör - vilket förekommer i individuella idrotter -eller frånden förening, i vilken han är medlem och som han representerar i tävling -vilket förekommer i lagidrotter - att anse som arbetstagare eller som friyrkesutövare?" Förden alldeles övervägande majoriteten (minsl 99 96) av fotbollsspelarna i vårtland - liksom för övriga idrottsutövare - är svaret uppenbariigen nej i bådaavseendena; av den anledningen att dessa idrottsutövare inte åtnjuter någon somhelst ersättning annat än möjligen för havda resekostnader eller för jämförbaraexpenser. Sådan medlem i ideell förening kan enligt SvFF:s mening inte vara attanse som vare sig arbetstagare eller fri yrkesutövare. SvFFvill i detta sammanhang erinra om den av (SOU 1969:29) ochav statsmakterna godtagna definitionen på idrott: "Alla de tävlingsmässigaoch andra fysiska aktiviteter, som människorna utför för alt uppnå ett visstresultat eller få motion och fysiskt aktiv rekreation". Oavsett vilkenidrott, den enskilda individen valt, är det endast undanlagsvis, som detävlingsmässiga aktiviteterna blir individens levebröd, yrke. I finnsveteriigt ingen fotbollsspelare, som har fotbollen som yrke, ingen fotbollsförening,som har de ekonomiska resurser, som erfordras för att hälla anställdafotbollsspelare, utan samtliga fotbollsspelare i vårt land representerar sinaföreningar på grund av sitt medlemskap i dem. Fråganär således, huruvida de fotbollsspelare eller andra idrottsutövare, som ehuruicke professionella i sin idrott, ändå åtnjuter ersättningar med varierandebelopp och beteckningar eller in natura, skall anses inneha"anställning", dvs. vara arbetstagare, eller utföra "annatförvärvsarbete", dvs. vara fria yrkesutövare eller uppdragstagare. Sedanförevarande ärenden anhängiggjordes, har bl. a. lagen omanställningsskydd (SFS 1974:12) utfärdats. Denna lag äger tillämpning påarbetstagare i allmän eller enskild tjänst (1 ). Anställning gäller tillsvidare, om ej annat avtalats (S 5). Uppsägning skall från arbetsgivarens sidavara sakligt grundad (i; 7) och ske skriftligen (8 i:;). "Sakliggrund för uppsägning föreligger ej, om det skäligen kan krävas attuppdragsgivaren bereder arbetstagaren annat arbete hos sig. Beroruppsägning på förhållande som hänför sig lill arbetstagaren personligen, fåruppsägningen icke grundas enbart på omständighet som arbetsgi- SfU 1976/77:8 14 vårenhar känt innan varsel eller underrättelse enligt 31 § andrastycket lämnades om uppsägningen. 18§ Avskedande får äga rum, om arbetstagaren grovt har åsidosatt sina åliggandenmot arbetsgivaren. Avskedandefår icke grundas enbart på omständigheter som arbetsgivaren har känt till merän en månad före avskedandet." Detfinns i lagen ytterligare ett antal stadganden om uppsägningstid, om lön ochandra förmåner under uppsägningslid, om turordning vid uppsägning ochpermittering, om företrädesrätt lill ny anställning, om varsel av ochöveriäggning med arbetstagarorganisation, om tvist om giltigheten av uppsägningeller avskedande, om skadestånd m. m., stadganden som alla lillsammantagnavisar, alt den som förvandlat sin hobbyverksamhet som fotbollsspelare till en iviss utsträckning betald verksamhet, inte kan anses vara arbetstagare i den s.k. Åhmanska lagstiftningens mening. Enligt SvFF:s mening kan inte heller lagenmed sina ovan citerade stadganden komma lill tillämpning i fråga omförhållandet mellan förening och spelare. SvFFhar visserligen funnit nödvändigt alt införa särskilda regler omrepresentationsrätt, regler som bl. innehåller bestämmelser om ett slags"uppsägningstid" - som varierar beroende på om det gällerföreningsbyte inom landet eller övergång till utländsk klubb - men sådanaregler fanns och visade sig nödvändiga långt innan fotbollsspelare i vårt landkunde påräkna någon ersättning på grund av sin fotbollsuiövning. Det tordeknappast behöva påpekas alt varken medlemskap i en idell förening ellerlävlingsbestämmelser av den idrotlsadminislrativa karaktär som SvFF:s kankonstituera ett anställningsförhållande. Detskulle enligt SvFF:s mening vara absurt, om lagen om anställningsskyddomöjliggjorde bedrivande av annan reguljär lagidrott här i landet än sådan,därutövarna avstår från ersättning. Lagen är för övrigt så utformad, all det måsteanses nödvändigt med en kompleiteringslagstiflning - sannolikt ännu ettundantag i 1 i;:ens uppräkning -om och när professionell lagidrott införes häri landet. Detla är oundgängligen nödvändigt både ur idrottslig synvinkel ochmed tanke på internationell sedvänja och internationella föreskrifter inom denprofessionella idrotten. Debordtennis-, golf- eller tennisspelare och motorsportsutövare, som finns ilandet och som de facto är professionella, är enligt vår mening att anse somsjälvständiga företagare, dvs. de åtnjuter inkomst av annat förvärvsarbete änanställning. Över huvud tagel måste varje utövare av individuell idrott, somerhåller ersättning av olika arrangörer i sådan betydande omfattning, alt hanfår anses tävla i förvärvssyfte, betraktas som fri yrkesutövare, ehuru han itävling alltid i sin egenskap av medlem i ideell förening representerar denna,dess regionala organisation "specialdistrikts-förbundel" eller dessnationella specialidrottsförbund. (1 det alldeles övervägande anlalet fall ärdel emellertid inte tal om tävling i förvärvssyfte utan om en hobby, låt varaalt idroiisutövaren får ersättning för sina expenser. SfU 1976/77:8 15 Ialla dessa fall är del inte fråga om inkomst av förvärvsarbete enligt 3 kap. 2§ lagen om allmän försäkring.) Delförhållandel, att idrottsutövare i en lagidrott mera extremt än i deindividuella idrotterna företräder sin förening, dess specialdistriklsförbundeller nationella specialidrottsförbund kan i förevarande hänseende inte fåinnebära någon skillnad i bedömningen. Även dessa idrottsutövare och bland demfotbollsspelarna är, i den mån de uppbär ersättning på grund av sin idrottsligatalang, alt betrakta som fria yrkesutövare. (Men i alla de övriga -enbart ifotboll långt över 120 000 fallen - förekommer enbart expens-ersättningar elleringa ersättningar alls. Inte heller i alla dessa fall inom lagidrotterna är detfråga om inkomst av förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 5; lagen om allmänförsäkring.) Detvore ytterst olyckligt, om de s. k. spelarkonlrakten, som tillkommit primärt avrent idrottsliga och tävlingsmässiga skäl och inte för att skapa ettanställningsförhållande, skulle förvandla ett i och för sig obetydligt anlalfotbollsspelare - och möjligen ett jämförbart eller mindre antal utövare avandra lagidrotter - från fria yrkesutövare (vilket de enligt vår bestämdauppfattning är) till arbetstagare. Mot bakgrund av vad ovan upplysts och att des. k. spelarkonlrakten har sin främsta grund i idroltsadministrativa ochtävlingsmässiga överväganden, får deras förekomst inte övervärderas. Rimligenborde man, med bortseende från kontrakten, betrakta varje idrottsutövare, somtävlar mot nämnvärd ersättning, dvs. i förvärvssyfte, som en fri yrkesutövareoberoende av den idrottsgren - individuell eller lagidrott - han valt ochoberoende av om han är professionell eller ej. Ettmotsatt synsätt skulle i väsentlig mån försvåra, ja, renlav omöjliggörabedrivandet av exempelvis fotboll på elitnivå här i landet. Spelarnas intressesynes nämligen som regel ha gällt och gälla endast den direkta ersättningen,medan del förefaller, som om man ansett sig kunna bortse från eventuella iframtiden utfallande sociala förmåner. De föreningar dessa spelare företräder,har som regel genom olycksfallsförsäkringar eller genom alt ta självrisk hållitspelarna skadelösa, när de skadats under fotbollsuiövning. Om föreningarna nuskulle åläggas att utge alla de avgifter för sociala försäkringar m. m., somdet åligger arbetsgivare alt utge, bleve följden sannolikt, alt ett fiertal s.k. elitföreningar nödgades upphöra med sin verksamhet. Alternativet, nämligenalt de berörda spelarna skulle acceptera erforderlig reducering av sina direktaförmåner, får anses orealistiskt. Inomdel s. k. måste man acceptera,att småförelag slås ut och allföretagsamheten koncentreras till ett allt mindre antal stora företag medförutsättningar att drivas lönsamt. Idrottenutgör emellertid ingen del av , idrottsföreningarna är ibokstavlig mening ideella föreningar, och detla gäller även de s. k.elitföreningarna. Ehuru dessa har representationslag, i vilka medlemmar/spelare medverkar mot ersättning, som kan betecknas som biinkomst eller somstudiebidrag, så bedriver inte minst elitföreningarna en omfattande SfU 1976/77:8 16 idrottsligverksamhet, i vilken utövarna inte erhåller någon ersättning. Detta gäller inteminst alla ungdomar från sju å ålder och upp till senioråldern (fr. o.m. i fotboll; åldersbestämmelserna varierar mellan olikaidrotter). Idroltsverksamhelentorde knappast vara självfinansierad i någon förening. Med självfinansieringförstås, att föreningens verksamhet helt bekostas med, förutom medlemsavgifter,entréintäkter vid de tävlingar föreningen arrangerar, dvs. i fotboll vidrepresentationslagets matcher. Tvärtom finansieras idrottsföreningarna nästanundantagslöst medelst dels samhällsstöd - olika utformat i olika kommuner mensom regel koncentrerat till ungdomsverksamhet, till vilken även statsbidragutgår - dels s. k. biinkomster, främst från lotterier (bingo), vilka i dagtorde utgöra den huvudsakliga grunden för finansiering av föreningens övrigaverksamhet. Del torde knappast finnas några möjligheter att åstadkomma någranämnvärda inkomstförstärkningar för föreningarna, vilkas som regel frivilligtoch utan någon som helst ersättning arbetande ledare redan nu dignar under deekonomiska bekymren. Inte sällan måste ledarna ta på sig personligtbetalningsansvar för föreningen. Del måste för varje idrottsledare framstå somofattligt, om samhället skulle pålägga vissa föreningar avgifter, som om dessaföreningar utgjorde företag, arbetsplatser enligt vanligt språkbruk. Det vore inte minst ur samhällets och folkhälsanssynvinkel olyckligt om ett antal idrottsföreningar skulle tvingas upphöra medsin verksamhet, därför att lagstiftningar, som i och för sig avser det normalaarbetslivet, också skall anses giltiga för idrottsföreningar och utövare avlagidrotter: Visserligen gällerdet ett ringa antal föreningarochidrottsutövare, men med tanke på den stora betydelse utövningen av elitidrotthar i vad avser att stimulera till utövning av breddidrott, moiionsidrotl, voredel olyckligt om konsekvenserna av ett antal i och för sig väsentliga ochvärdefulla sociala lagstiftningar skulle bli socialt negativa föridrottsrörelsen och därmed för samhället. Man måste m. a. o. iaktta den störstaförsiktighet, om och när man vill försöka att tillämpa för det normalaarbetslivet utfärdade lagar och författningar på de särskilda förhållandenainom idrotten. Det måste ur idrottsrörelsens synvinkel betraktas som absurt omen utövare av en individuell idrott, som erhåller sin ersättning av olikatävlingsarrangörer, betraktas som fri yrkesutövare, medan en utövare av enlagidrott, därför att han erhåller motsvarande men oftast mindre ersättningfrån sin förening, betraktas som arbetstagare. SvFFär således av den uppfattningen att ett bifall till motion1975/76:265 skulle få allvarlig negaliv effekt för idrottsrörelsen. Avslutningsvisfår SvFF framhålla alt samtliga klubbar anslutna till förbundet ur juridisksynpunkt är s. k. ideella föreningar, dvs. de tillgodoser eller tillvaratar ejmedlemmarnas ekonomiska intressen. Förutsättningen för att få medverka i ensådan förenings fotbollslag i någon av SvFF admini- SfU 1976/77:8 17 streradtävling är alt vederbörande är registrerad som medlem i föreningen. En sådanmedlem har i vanlig ordning genom sin rösträtt möjlighet att direkt ellerindirekt påverka föreningens beslut i olika frågor. Detta gäller även hurföreningens ekonomiska medel skall användas, bl. a. i form av ersättningar förtränings- och tävlingsverksamhet. I en sådan verksamhet kan det alltså ej varafråga om att en medlem utför ett arbete för annans räkning. Medlemmenförbinder sig att deltaga i tränings- och tävlingsverksamhet endast om civiltarbete ej lägger hinder i vägen. Det är här alltså ej fråga om, som påstås imotionen av i och i Röslånga, attmedlemmen, för att uppfylla förpliktelser mot föreningen, måste avstå från ettcivilt heltidsarbete. Medlemmenkan ej i varje situation göra anspråk på deltagande i tränings-ochtävlingsverksamhet ulan kan avstängas eller uteslutas från sådan verksamhetutan iakttagande av arbetsrältslig uppsägning. Ävenmedlemmen kan när som helst ulan iakttagande av uppsägningstid upphöra med sinidrottsliga verksamhet i föreningen. Medlemmen har sålunda varken rättigheteller skyldighet att medverka i föreningens fotbollsverksamhet. Dådet i detta fall alltså varken är fråga om arbete för annans räkning elleranställningsavtal skall socialförsäkringsavgifter uppenbarligen ej beräknas påhär ifrågavarande ersättningar. Även om ett arbetstagare förhål lande skulleanses föreligga, skall, vad gäller sjukförsäkringen och folkpensioneringen,bortses från arbetstagare som icke är obligatoriskt försäkrade enligt lagen omyrkesskadeförsäkring.