bet · G001KU44 · 1976-12-31 00:00:00 — Därför föreslogs att det skulle kunna föreskrivas i vanlig lag att JKfår väckta åtal för visst slag av tryckfrihetsbrott endast efter tillstånd frånregeringen. Ävenjustitieministerns befattning med utgivningsbevis för periodiskskrift skulle enligt förslaget upphöra. MMU:sförslag i nu berört hänseende låg till gmnd för de förslag till ändringar iTF:s bestämmelser angående tillsyn och åtal, som regeringen framlade (prop. 1975/76:204). I propositionen följdes utredningens förslag attjustitieministerns befattning med tryckfrihetsfrågorna skulle upphöra. Enligtdepartementschefen talade principiella skäl rnot att justitieministern utövadetillsyn över TF:s efterievnad. Vidare anfördes att det nuvarande systemet varbehäftat med åtskilliga brister. I propositionen godtogs också MMU:s förslagatt tillsynen och åtalsbefogenheter skulle anförtros JK. I likhet med MMU förordadedepartementschefen att det borde finnas möjlighet att i vanlig lag föreskrivaatt allmänt åtal för visst tryckfrihetsbrott får väckas endast efterregeringens medgivande. Enligt departementschefen borde det dessutom varamöjligt för regeringen att anmäla tryckfrihetsbrott till allmänt åtal, vare sigsådant medgivande krävdes eller inte. Härigenom skulle nuvarande praxisbeträffande förhållandet mellan justitieministern och JK tillämpas i vissutsträckning. skulle förutsättningar skapas för en konstitutionellkontroll av tillsynen av TF:s efterlevnad. (KU 1975/76:54, KU 1976/77:1) har godkänt den föreslagna ordningen som skalltillämpas . Iett avlämnat betänkande (Ds Ju 1976:18) har MMU framlagt förslag tillföljdförfattning till ändringarna i TF. Enligt förslaget måste JK inhämtaregeringens tillstånd innan han väcker åtal i tryckfrihetsmål som gällerspioneri, obehörig befattning med hemlig uppgift och andra grövre brott mottryckfrihetsförordningen. MMU föreslår också att JK innan regeringensmedgivande lämnas får inleda endast sådan förundersökning som erfordras för attinhämta medgivandet. En proposition i ämnet har aviserats till slutet av maj1977. Chefens för befogenheter itryckfrihetsfrågor regleras i olika stadganden i tryckfrihetsförordningen. återfinns bestämmelserna om tillsyn och åtal. Av dessa framgåratt det ärjustitieministern som själv eller genom ombud skall vaka över förordningensefterlevnad. Ombuden förordnas av justitieministern, som också fastställer eninstruktion för tryckfrihetsombuden (1 §). Om justitieministern finner att KU 1976/77:44 B 47 allmäntåtal för tryckfrihetsbrott bör väckas, skall han anmäla detta till JK, somalltså är åklagare i sådana mål (2 §). TF:s10 kap. innehåller bestämmelser om beslag och andra särskilda tvångsmedel somriktar sig mot skrift och spridning av skrift. Behörig att besluta om beslag äri första hand justitieministern. Han kan även uppdraga åt tryckfrihetsombud attförordna om beslag. Denna beslutanderätt gäller till dess åtal väckts förtryckfrihetsbrott eller begäran framställts hos rätten om konfiskering (2 {;) Justitieministern eller tryckfrihetsombud har attbesluta om beslag inom från det skriften utgavs ochgranskningsexemplar avlämnades. Ombud som förordnar om beslag skall genastanmäla detta till justitieministern, som prövar om beslaget skall bestå (3 S).När justitieministern förordnat om beslag eller fastställt beslag somtryckfrihetsombud beslutat, skall han genast underrätta JK, som har att taställning till åtalsfrågan (4 {j). Ijustitieministerns befogenheteringår vidare att efter ansökan från ägarenmeddela utgivningsbevis för periodisk skrift (5 kap. 5 §) samt att återkallautfärdat utgivningsbevis (5 kap. 6 §). Sammanlagt avgjorde justitieministern 561tryckfrihetsärenden. En tabellarisk sammsntällning över dessa ärenden ochbesluten i dem återfinns i underbilaga 4. Det alldeles övervägande antalet,518 ärenden, gällde meddelande av utgivningsbevis Jör periodisk skrift. 511ärenden avsåg ansökan från ägaren om utgivningsbevis eller om ändrad titel påperiodisk skrift, för vilken utgivningsbevis redan meddelats. Ansökningarnabifölls i 458 fall (). Av övriga ärenden lämnades ansökan utan bifall i 44fall () under åberopande av att titeln företedde "sådan likhet medtiteln på skrift, för vilken utgivningsbevis tidigare utfärdats, att förväxlinglätt kan ske" (5 kap. 5 §, tredje stycket). Resterande nio ärendenavskrevs, sedan begärd komplettering inte kommit in från sökanden, ellerlämnades utan åtgärd därför att skriften inte uppfyllde TF:s kriterier på periodiskskrift (1 kap. 7 §). Avövriga sju ärenden, som hänförts till kategorin meddelande av utgivningsbevisför periodisk skrift, avsåg fyra ärenden anmälan om ändrad tryckningsort ochtre ärenden sådan utgivaranmälan (5 kap. 4 §) utan vilken utgivningsbevis ejfår utfärdas (5 kap. 5 § andra stycket). Dessa tre ärenden rörandeutgivaranmälan avskrevs då begärd komplettering inte kommit in. Dennäst största gruppen av tryckfrihetsärenden gällde återkallande avuigivningsbevis för periodisk skriji. Av de 23 ärenden som hänförts till dennagrupp avsåg 17 återkallelse efter anmälan från ägaren att skriftens utgivningupphört (5 kap. 6 § första stycket 1.). 1 ett fall återkalladesutgivningsbeviset med hänvisning till att skriften inte kommit ut med minstfyra nummer under något av (5 kap. 6 § första stycket 5. ).Resterande fem ärenden gällde anhållan från annan än ägaren om återkallelse avett utgivningsbevis. I tre av dessa ärenden förelades ägaren att visa attskriften KU 1976/77:44 B 48 Två ansökningar avslogs. Inomområdet för justitieministerns befogenheter i samband med kontrollen av TF:sefterlevnad förekom endast ett mindre antal ärenden. Ärenden, somgällde förordnande och entledigande av iiyckfrihets-ombud och vissa andraombudsfrågor (9 kap. 1 §, första stycket) uppgick till elva. En framställningom åtalsanmälan hos JK för tryckfrihetsbrott (9 kap. 2§)ochenframställningom,/ö/-o/-f//;aw/£'övö(?s7öt,'(10kap. 2 §) lämnades bådautan bifall. Två anmälningar gjordes till JK om att skrift saknade i ena falletuppgift om tryckeri, tryckort och tryckningsår, i andra fallet uppgift omtryckort. Att sådana uppgifter skall åsättas skrift föreskrivs i 4 kap. 4 ij.Brott mot denna föreskrift räknas inte som tryckfrihetsbrott utan som s. k.ordningsförseelser och handläggs ej som tryckfrihetsmål. Slutligenförekom ett mindre antal andra skrivelser och framställningar itryckfrihetsfrågor. Samtliga dessa ärenden, som uppgick till fem, lämnades utanbifall eller utan åtgärd. Enligt den ursprungliga lydelsen av 43 sii-rättshjälpslagen (1972:429)skulle anmälan till rättshjälpsnämnd omförordnande av offentligt biträde göras av "den myndighet som handläggermålet eller ärendet". Bestämmelsens avfattning ledde till att fråga omanmälan i ärende som handlades hos Kungl. Maj:t måste beslutas i konselj. Medhänvisning till att frågan egentligen närmast hade karaktären av ett led ivederbörande departements beredning av huvudfrågan föreslogs i proposition till1974 års riksdag (prop. 1974:71) att bestämmelsen ändrades. Enligt förslagetskulle stadgandet kompletteras med bestämmelse enligt vilken anmälan i ärendehos Kungl. Maj:t får avges av chefen for det departement, till vilket ärendethör, eller av tjänsteman som departementschefen bestämmer. godkändeförslaget (JuU 1974:18, rskr 235). En motsvarande bestämmelse hade redan tagitsin i 37 i? rättshjälpskungörelsen (1973:248)såvitt angick yttrande tillrättshjälpsnämnd över biträdes kostnadsräkning eller parts ansökan attoffentligt biträde skall förordnas. 1departementsprotokollen för hade endast påträffats ett beslut som harsamband med dessa bestämmelser. Beslutet, som är fattat av chefen förförsvarsdepartementet, innebär ett bemyndigande för chefen för arbetsenhet atti ärende som handläggs vid enheten avge yttrande som avses i 15§rättshjälpskungörelsen (08-25 § 12). Enligt uppgift från statsrådsberedningenhar motsvarande bemyndiganden givits av justitie- och finansministrarna. Utlämningför brott tn. Enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott harchefen for jitsiitiedepar-teincniei beslutanderätt i två hänseenden. KU 1976/77:44 B 49 1 23 § stadgas att den som i främmande stat ärmisstänkt, tilltalad eller dömd för brott, vilket enligt denna lag kanföranleda utlämning, får på begäran av behörig myndighet i den främmande stateneller med anledning av där utfärdad efteriysning anhållas elleråläggas reseförbud av åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om brottmål.Beslut om anhållande eller reseförbud skall utan uppskov anmälas hos rätten,som skyndsamt prövar åtgärden. Om rätten förordnar att anhållandet ellerreseförbudet skall bestå, skall chefen för genastunderrättas. Finner denne, att hinder mot utlämning föreligger eller attutlämning eljest inte bör ske, kan han utverka regeringens förordnande omupphävande av åtgärden. 1 annat fall skall den främmande staten genomutrikesdepartementets försorg underrättas om åtgärden. Därvid skall chefen förjustitiedepartementet ange inom vilken framställning om utlämningskall göras. Denna tid får inte vara längre än från den dagpersonen anhölls eller reseförbud meddelades. Underår 1975 fattade justitieministern åtta beslut som gällde tidsfrist förframställning om utlämning för brott till främmande stat. Enligt26 § utlämningslagen kan chefen för medge att den som avfrämmande stat utlämnas till annan stat får föras genom riket såvida denne inteär svensk medborgare och inte heller eljest synneriiga skäl talar däremot.Framställning härom görs på diplomatisk väg. 1det lagförslag som Kungl. Maj:t i samband med lagens tillkomst år 1957remitterade till lagrådet förutsattes att det skulle ankomma på Kungl. Maj:tatt ge tillstånd till genomtransport för den som av främmande stat utlämnadestill annan stat. Lagrådet ansåg emellertid att det föreslagna förfarandet varonödigt restriktivt och bedömde dessutom, med hänsyn till fiygtransporter, attdet var alltför omständligt att avvakta konseljbeslut. Därför föreslog lagrådetatt tillståndet skulle ges av chefen för . Maj:toch anslöt sig till lagrådets förslag och bestämmelsen fick därmedden utformning som ovan angivits. Någottillståndsärende av detta slag förekom inte departementsprotokollför . Enmotsvarighet till stadgandet i 26 § utlämningslagen finns i 40 § lagen(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet ay brottmålsdom.Denna paragraf innehåller regler om transitering genom av utlänning somhar berövats friheten i främmande stat och skall föras till annan främmandestat på grund av överenskommelse om verkställighetssamarbete enligt den s. k.brottmålskonventionen vilken bl. a. undertecknats av . Enligt stadgandetankommer det på chefen for att pröva frågan om transitering.Vid prövningen skall beaktas de omständigheter som enligt brottmålskonventionenkan utgöra grund för en vägran att medge transitering. Sådana gmnder är t. ex.att den dom som skall verkställas avser brott av politisk natur eller rentmilitärt brott eller att det finns synnerliga skäl att anta att domen harföranletts eller skärpts på grund KU 1976/77:44 B 50 avras, religion, nationalitet eller politisk åsikt. Inteheller något ärende av detta slag förekom i departementsprotokollet under år1975. 1 proposition till riksdag (prop. 1970:51)föreslogs en ändring i 11 kap. 9 § luftfartslagen (1957:297) som innebar attchefen för det departement till vilket ärenden rörande luftfart hör, dvs. f n.chefen för kommunikaiions-departementei, gavs befogenhet att förordna och särskilda ledamöter i med uppgiftatt verkställa undersökning av luftfartsolycka. Enligt då gällande bestämmelsertillkom dessa befogenheter Kungl. Maj;t. Ändringen motiverades med behovet avatt utredningen av en inträffad luftfartsolycka snabbt skulle komma i gång.Enligt propositionen kunde då gällande bestämmelser medföra att den tid somförfiöt innan kommissionen kom i arbete blev onödigt lång. Vid förslagets behandlingi lagrådet yttrade lagrådet följande: Bemyndigande för statsråd att avgöra ärenden stårmindre väl i överensstämmelse med den rådgivande ställning som regeringsformenanvisar statsråden och lärer numera vara ovanligt. Med hänsyn tillbeskaffenheten av nu ifrågavarande ärenden och de skäl som anförts förförslaget, lämnar emellertid lagrådet detta utan erinran. Riksdagenbiföll propositionens förslag (1 LU 1970:28, rskr 134). Underår 1975 förekom ett ärende, som gällde förordnande av ledamöter . Härskall nämnas att en arbetsgrupp inom försvars- och kommunikationsdepartementenmed företrädare för chefen för flygvapnet och luftfartsinspektionen nyligenavlämnat ett betänkande (Ds K 1977:2) vari föreslås inrättande av en . Kommissionen skall enligt förslaget vara ett utredningsorganför allvarligare luftfartsolyckor inom såväl den civila som militäraluftfarten. Om kommissionen inrättas kan enligt förslaget 11 kap. 9 i;luftfartslagen upphävas. I proposition till 1975/(prop.1975/76:18) föreslogs bl. a. sådana ändringar i utlänningslagen (1954:193), attbeslut om avlägsnande av utlänning genom avvisning, förpassning eller utvisningskulle förfalla, om det inte verkställts från det beslutet vannlaga kraft. Preskriptionen skulle inte gälla terrorister. Inte heller skullepreskriptionsregeln omfatta domstols beslut om förvisning. Som en följd häravföreslogs i propositionen vissa inskränkningar i fråga om möjligheterna attåterbryta beslut om avlägsnande. Återbryiningsrätten skulle enligt förslagetförbehållas regeringen. föreslogs införande av en ny bestämmelse i KU 1976/77:44 B 51 utlänningslagen(51 a §) enligt vilken det statsråd som ansvarar for handläggningen avutlänningsärenden skulle ges rätt att interimistiskt besluta om inhibition(uppskov) av verkställighet av avlägsnandebeslut i avvaktan på att regeringenmeddelar slutiigt beslut i ärendet. Förslaget godkändes avriksdagen (InU 1975/76:24, rskr 121). Iutlänningslagen föreskrivs i åtskilliga fall att förhör skall hållas medutlänning, i vissa fall först efter begäran av denne. I fråga om ärende somhandläggs av regeringen skall enligt lagens nuvarande lydelse regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer utse förhörsmyndighet. I en nyligen avlämnadproposition (1976/77:132) föreslås att frågor som rör förhör i utlänningsärendefår avgöras av det för dessa ärenden ansvariga statsrådet. med rätt förstatsrådet att delegera frågan till tjänsteman som statsrådet bestämmer. Denföreslagna ändringen (utlänningslagen 40 §) motiveras på följande sätt: Den ordning som gäller beträffande förhör iutlänningsärende som handläggs av regeringen vållar betydande olägenheter.Själva beslutet att förhör skall hållas i visst fall, liksom beslutet vilkenmyndighet som skall hålla förhöret fattas av regeringen vid regeringssammanträde.Om utlänningen har tagits i förvar, kan beslut behöva fattas så skyndsamt, attnärmaste ordinarie regeringssammanträde inte kan avvaktas. Extraregeringssammanträde blir då nödvändigt. En sådan ordning bör enligt minmening inte längre behållas. De frågor det här gäller har karaktär av led idepartementets beredning av utlänningsärendet. Propositionenhar ännu inte behandlats av . Beslutanderättför statsråd enligt förordning (motsv.) och enligt särskilt beslut avregeringen Bemyndigandensom gäller samtliga departementschefer eller statsråd Maj:t beslöt dels attåterkallelse som avser ärende vars prövning ankommer på Kungl. Maj:t istatsrådet inte behöver anmälas för Kungl. Maj:t, dels att till Kungl. Maj:tställd framställning i ärende vars avgörande tillkommer underordnad myndighetutan föregående anmälan för Kungl. Maj:t får överlämnas till sådan myndighet.Detta beslut som går under benämningen "1921 /"fär enligtstatsrådsberedningens skrivanvisningar numera anses gälla i fråga omregeringens befattning med sådana ärenden. Beträffande "brevets"innebörd och tillämpning anförs i skrivanvisningarna vidare följande: "Brevet" innebär inte att ärendenaformlöst kan läggas till handlingarna efter anmälan för departementschefeneller att annan än departementschefen kan fatta beslut i sådant ärende. "Brevet" innebär endast en reglering av kompetensfördelningen så tillvida att regeringen inte fattar beslut i ärendet. Beslutsfunktionen får i ställetanses tillkomma det ansvariga statsrådet. Något stöd i förordningen medinstruktion för för att KU 1976/77:44 statsrådetsbeslutanderätt får utövas av annan än denne finns inte. Ärendet bör anmälas förstatsrådet, som har att fatta beslut om ärendet skall avskrivas från vidarehandläggning eller överlämnas till underordnad myndighet. Beslutet skallgivetvis finnas bevarat i en urkund. Det naturligaste är departementsprotokollet,men det kan också tänkas att beslutet antecknas på handlingen i ärendet. Beslutom avskrivning eller återkallelse har betydelse som utgångspunkt för exempelvisfatalietid eller som det beslut varigenom ett överklagat beslut vinner lagakraft. Ett beslut av liknande slag som "1921 årsbrev" fattades av Kungl. Enligt detta beslutbehöver inte berättelser och redogörelser, som enligt meddelade föreskrifterskall inges till Kungl. Maj:t, anmälas i konselj om vederbörande statsråd inteifrågasätter någon särskild åtgärd. Även detta beslut får enligtskrivanvisningarna numera anses gälla i fråga om regeringens befattning medsådana berättelser och redogörelser. Protokollfördastatsrådsbeslut att avskriva återkallat ärende, att överlämna ärende tillmyndighet och att lägga berättelser och redogörelse till handlingarna varunder vanligt förekommande inom alla departement utomfinansdepartementet (se tabell 4). Från detta departement har upplysts att manför beslut av detta slag använder det enklare förfarande som anges istatsrådsberedningens skrivanvisningar. I stället för att protokollförasantecknas beslutet på handlingen i ärendet. Tab.4 Antal protokollförda statsrådsbeslut om att avskriva återkallatärende, överlämna ärende och lägga berättelser och redogörelser tillhandlingarna Av tabellen framgår bl. a. att avskrivning avåterkallat ärende helt naturligt förekom särskilt ofta inom departement medmånga partsärenden (besvärsärenden, dispensärenden m. m.j. Sådana departementvar kommunikations-, utbildnings-, arbetsmarknads- ochbostadsdepartementen Gfr KU 1975/76:50 s. 73). Antalet avskrivningsbeslut inomarbetsmarknadsdepartementet var emellertid inte speciellt stort. KU 1976/77:44 3 53 partementetbehandlades åtskilliga partsärenden men besluten otn avskrivningregistreras som nämnts i annan ordning. Närdet gäller exempelvis inrättande av en ny myndighet får iuppdrag av visst statsråd att förhandla om anställnings- och arbetsvillkor ifråga om arbetstagare hos myndigheten. Denna befogenhet grundas på ett beslutav Kungl. Enligt detta beslut bemyndigades chef att lämna sådant förhandlingsuppdrag i fråga om arbetstagarehos myndighet eller annan inrättning som hör till departementet. Bemyndigandetgäller enligt beslutet även statsråd som förordnats enligt 5 § RF attföredraga ärenden i departementschefs ställe. Från tordebemyndigandet även gälla statsråd som statsministern förordnat sotnföredragande i visst ärende eller viss grupp av ärenden i stället fördepartementschefen (7 kap. 5 § RF). Ingåsett avtal mellan parterna vid de förhandlingar som statsråd uppdragit åtavtalsverket att föra, sker det under förbehåll av regeringens godkännande.Formellt sett är regeringen alltså inte bunden av den ingångna överenskommelsen.Statsrådets uppdrag är följaktligen att betrakta som ett led i beredningen avett regeringsärende. Här skall ytterligare erinras om att i vissa fall krävsockså godkännande av lönedelegation för att avtalet skall bligijtigt. Underår 1975 utnyttjades detta bemyndigande i 18 statsrådsbeslut. Beslut omförhandlingsuppdrag till förekom inom samtliga departementutom social-, kommunikations-, jordbruks- och bostadsdepartementen. Inomförsvarsdepartementet uppgick antalet beslut till fem, inom vart och ett avjustitie- och utbildningsdepartementen till fyra. Inom vart och ett av deövriga departement där beslut av detta slag förekom fattades ett sådant beslut. Enliknande befogenhet för departementschef anges i instruktionen (1974:628) förstatens förhandlingsnämnd. Enligt 2 § instruktionen har nämnden bl. a. tilluppgift att på Kungl. Maj:ts eller departementschefs uppdrag föra förhandlingarmed kommun, landstingskommun eller annan icke-siailig huvudman, främst omvillkor för samverkan mellan staten och huvudmannen inom sjukvård, utbildningeller forskning. Fem sådana uppdrag lämnades , tre avutbildningsministern och två av socialministern. Genom3 § kungörelsen (1974:225) om utmärkelsen tilläggs departementschefbeslutanderätt i en fråga som berördemyndigheter som hör till departementet. Det heter nämligen i detta stadgandealt fråga om tilldelning av denna utmärkelse till chef för myndighet som lyderomedelbart under regeiingen skall prövas av "chefen för det departementdit myndigheten hör eller av myndighet eller tjänsteman som departementschefenbestämmer". förekom fyra sådana ärenden, ett inom vartderafinans-, utbildnings-, handels- och bostadsdepartementen. KU 1976/77:44 B 54 Bemyndigandensom gäller f era departementschefer Enligt bemyndigande av regeringen (Kungl. Maj:t)har departementschef i flera fall fått rätt au förordna experter, sekreterareoch annan bilrädespersonal i vissa mindre, statliga myndigheter, vanligenkallade nämnder. I vissa fall förekommer också att departementschefenbemyndigats att utse ledamöter i sådana nämnder men i regel utses ledamöternaav regeringen. Som exempel på nätnnder för vilka sådana bemyndiganden av olikaomfattning föreligger kan från försvarsdepartementets område nämnas försvaretsarbetstidsnämnd, försvarets fastighetsnämnd, försvarets ochförsvarets personalnämnd. Exempel från område är statenshandikappråd. Beslutsom grundar sig på sådana bemyndiganden har påträffats protokoll förförsvarsdepartementet (12 beslut), (8 beslut),(3 beslut), (7 beslut),industridepartementet (I beslut) och kommundepartementet (1 beslut). Befogenhetatt utse ledamöter, revisorer m, fl. i vissa icke-siatliga organ tillkommeribland departementschef i sådana ärenden fattades avcheferna för (1), (1),(l),(l) och industridepartementet(1). Inomnågra departement finns bemyndiganden för departementschefen att utse deltagarei sammanträden inom internationella organisationer m. m. Åtskilligt av detinternationella samarbetet ligger på utredningsplanet. Arbetet i t. ex. expertgruppereller andra underkommittéer har ofta huvudsakligen beredningskaraktär. Härfinns alltså en principiell likhet med regeringens bemyndiganden ikommittéfrågor. Enligtregleringsbrev för åttonde huvudtiteln (anslaget 1 1. Kulturellt utbyte med utlandet)bemyndigas chefen för att utse deltagare i konferenseroch kurser, anordnade av eller i samverkan med internationella organisationerpå kulturområdet. utnyttjades detta bemyndigande vid 27tillfällen. Jordbruksministernkan enligt olika bemyndiganden förordna deltagare i sammanträde medinternationell organisation inom sitt område. 104 beslut gmndade på sådanabemyndiganden fattades . Cirka hälften av dem avsåg deltagande isammanträde inom ramen för FAO. Detskall tilläggas att även utrikesministern och handelsministern - den senare isin egenskap av föredragande i utrikeshandelsfrågor - har erhållit motsvarandeslag av bemyndiganden. Statsrådsberedningenhar utarbetat förslag om övergång till denna ordning för att utse deltagare isammanträden inom internationella organisationer även för andra departement medstor internationell kontaktverksamhet. På grundval av ett sådant förslag beslötregeringen att ge chefen för kommunikationsdepartementetmotsvarande bemyndigande inom dennes ansvarsområde. KU 1976/77:44 B 55 Det finns exempel på att även ombud och sakkunnigavid förhandlingar med annan stat eller inom internationell organisation utsesav statsråd. Handelsministern har exempelvis fått regeringens bemyndigande atttillkalla sakkunniga för deltagande inom ramen för det nordiskaministerrådet (24 beslut ). Ett motsvarande bemyndigande harhandelsministern även såsom föredragande i utrikeshandelsärenden.