prot · FZ0961 · 1975-12-31 00:00:00 — Därmed tas vikligasleg mol förverkligandet av idén Mälarstad med snabbtåg i mitten av 1980-lalelmed hasiigheler pä ., vilkel gör det möjligl all resa mellan orterrunt pä som det tar atl resa frän en förort i . Utöver fördelarna med snabba förbindelser vinner man den effekten attprivatbilismen ökar mindre än vad den annars skulle gjon. Vi får dessutom enrobustare arbetsmarknad och en rikt differentierad region, där vi lällare kanangripa de balansproblem som då och då uppstår på olika områden avsamhällslivet. Deljag sagl har mest berört persontrafiken på inom Mälarregionen.Jag vill, innan jag slutar, framhålla del önskvärda i del atl en ökande andelav godstransporterna förs över lill . Del finns många skäl som talar fördella; trafiksäkerheten på våra landsvägar, energi-och miljöaspekter m. m. Jagtror att SJ i dag-och ännu mer i framliden - har goda tekniska resurser för altlösa industrins transporlproblem. Vissa conlaineranläggningar utnyttjas f n.inte i tillräcklig omfattning. En väsentlig förutsättning för atl SJ med siörreframgång skall kunna hävda sig i konkurrensen om godstransporterna torde varaatt beslutsbefogenheterna decentraliseras lill trafikområdena så långl sommöjligt. SJ har f n. långa beslutsvägar, vilkel försvårat möjligheterna lill engod och fiexibel service och snabba besked. För alt åstadkomma korta och snabbabeslutsvägar borde del vara tänkbart atl reducera antalet trafikområden samtau i ansvarshänseende ställa irafikområdescheferna direkl undercenlralförvallningen i när del gäller ärenden rörande fraktavtal ochliknande. Delär min förhoppning all del kommande riksdagsarbetel skall gejärnvägstransporterna en mer framträdande plats i del svenska transportarbetet,och även om inle järnvägen kan bli hela svenska folkels järnväg i denbemärkelsen alt alla människor har tillgäng till järnväg pä sin ort, sä börjärnvägarna ändå kunna tjäna som pulsådror för land-transporterna i vårt land. I detla anförandeinstämde (). Del har redan sagts myckel om regional balans i denna deball, och delhar slagils fasl all det är elt av samhällsverksamhetens mål all nå en sådan.Delta förutsätter, som också har sagts, etl samlat grepp över utvecklingen inomalla sektorer. Mål och medel inom t. ex. arbetsmarknadspolitiken,regionalpolitiken, trafikpolitiken, energi- och miljöpolitiken måste självklartvara sä utformade att samspel mellan samhällssektorerna uppnås och alt enfortsatt samhällsutveckling kan förverkligas under effektiva och harmoniskaformer. Utvecklingeninom transportsektorn är av central belydelse när del gäller all forma vårframlida näringslivssiruktur och vårt framlida bosättningsmönster. Det starkasambandet mellan transportsektorn och andra samhällssektorerställer krav på samplanering och samordning. När vi nu eftersträvar enbalanserad regional ulveckling måste ocksä fortsatta satsningar göras itrafiksystemet för atl ge önskvärd utvecklingsslimulans pä såväl den regionalasom den lokala nivån. HerrSundgren har i sill anförande berört de besväriiga planerings-ochutvecklingsproblem som finns i landskapen runt . Jag har, herr lalman,för avsikt att i fortsättningen uppehålla mig vid de speciella omständighetersom gör del ytterst angeläget att någonting händer på trafikområdet iMälardalen och i . Utvecklingen inom länets näringsliv harlidigare berörts i skilda sammanhang, och det har fastslagits att detbeträffande både Eskilstunaregionen och andra delar av länet är nödvändigt medjust ett samlat grepp för utvecklingsslimulans. Inom det socialdemokratiskapartiet i råder också en mycket positiv anda när del gäller atl drivapå utvecklingen och trygga sysselsättningen i länet. Glädjande nog har dessasträvanden även vunnit anslutning från övriga partier. Vihar påtalat olika brister i kommunikationerna. Vi ser emellertidden regionala trafikplanering som genomförts som mycket värdefull när detgäller att förbättra såväl persontrafiken som godstrafiken i länet. I planernahar målen för trafikförsörjningen redovisats och bristerna i nuvarandeförsörjning analyserats. Förslagen, som redovisats i trafikplanerna, kommerallmänt atl innebära avsevärda förbättringar när del gäller tillgänglighetentill allmänna kommunikationer. Del är nu angeläget att planerna på såvälpersonsidan som godssidan förverkligas. Jag vill i detla sammanhang starktunderstryka länsslyrelsens förslag till dimensionering och lokalisering avterminalanläggningar i anslutning till godslrafiken. Del är viktigt inte minstfrån ekonomisk synpunkt atl anpassa investeringar i trafikanläggningar så allde främjar etl effektivt ulnytijande av transportapparaten. I anslutning till den regionala trafikplaneringen finnsdel på personsidan förhållanden inomlänet som är värda all uppmärksamma. Jag länker då bl. a. pä iraflkslandardenlill och från . För oss sörmlänningar är del angelägel all hagoda förbindelser med Slockholm. Huvudparten av länets kontakter utåt riktarsig lill detta område. En stor del av befolkningen i länet harStockholmsregionen som dagligt resmål för arbete eller service, del har deinventeringar som gjorts i samband med trafikplaneringen klart visat. Dessutom-det är också viktigt i sammanhanget - ulgör vårt län en alltmer attraktivboende- och rekrealionsmiljö för många människor i Storstockholmsomrädel. Vihar tidigare motionerat - bl. a. - om behovel av ett förbättratjärnvägsnät inom länet. Med hänsyn till alt så många är beroende av tätakontakter med huvudstaden är del mest angeläget all vi fär snabbare och tätareförbindelser med , Vi anser därför atl en upprustning av vissa bandelarär nödvändig, t. ex. mellan och Slockholm. Del gäller bl. a. räiningav banan, vilket skulle göra del möjligl att öka reshastigheten. En förbättringav denna förbindelse skulle vara av myckel stort värde, inte minslför utvecklingen i och kommuner. När det gäller deninierregionala irafiken är del vidare angeläget med goda lorbindelser mellanEskilstuna, och , detta med hänsyn lill alt utvecklingen alltmergår i riktning mot ett gemensamt utnyttjande av befintliga utbildnings- ochsjukvårdsresurser. Vi har lidigare från sörmlandshåll hävdat angelägenheten aven snabb förbindelse runt . Behovet kvarstår - förstärkt, vågar Jagpåstå - och har ju också i sitt anförande varit inne pä denfrågan. Behovetav tätare och snabbare förbindelser med är slarkl uttalat,men självfallet behöver vi för alt trygga länels fortsatta utveckling ävensalsa pä trafiken inom regionen. Det gäller här inte minsl all förbättra denkollekliva trafiken. På socialdemokratisk sida anser vi det nödvändigt medökade samhälleliga insatser av olika slag. Kommuner och landsling måste kännasilt ansvar för länets invånare och medverka lill att ge kollektivtrafiken ökadtillgänglighet. Det är vidare angeläget alt kommuner och landsting medverkarlill alt göra prissättningen på trafiktjänsterna attraktiv. Koslnaderna för enstandardförbättring inom länet måste enligl vår uppfattning bäras solidarisktav alla. Fullföljandetav intentionerna på det regionala planei som konkretiserats i de regionalatrafikplanerna kräver dock fortsatta insatser från statens sida förutom påkollektivtrafiken även på andra områden inom trafiksektorn. Del gäller t. exvissa angelägna vägprojekt inom länet där trafikfrågan är direkt styrande förden fortsatta kommunuivecklingen. Jag länker här pä förbindelserna mellanEskilstuna och när del gäller såväl trafikutbud som vägstandard.Europaväg 3 har således pä sträckan mellan och en lågstandard med korta siktsträckor. Trafiksäkerheten längs den aktuellavägsträckan är oiill-fredsslällande, särskilt mot bakgrund av atl resandetmellan och är av stor omfattning. En betydande del avdenna trafik består av arbetsresor samt resor till serviceinrättningar iEskilstuna. Närdet gäller angelägna vägprojekt länker Jag vidare på irafiksiiua-tionen vidSträngnäs. , som haren mycket hög irafikiniensitet, går f n. genomSträngnäs centrum samt pä en rörlig bro över Strängniisljärden.Bron är smal och har otillräcklig bärighet, och den har vid flera tillfällenhaft skador som inneburit avstängning. Från irafiksäkerhetssynpunkt medförtrafiken med lunga laslbilar på de smala gatorna genom den gamla bebyggelsenstora problem. Broöppningarna stör dessulom trafikrytmen och orsakarirafikstockningar. En förutsättning för att skall kunna fungera somcentralort inom kommunen torde vara att den centrala delen befrias frångenomfarisirafiken. Bronoch genomfartsleden vid är frågor som har en framträdande plats ilänels långtidsplanering. Från socialdemokratiskt håll har vi sedan längedrivit bl. a. frågan om förbättringar av vid . Vi beklagaratl i sin flerärsplan inle delar vår uppfattning i fråga omprioritering av resurser. I den mån en ombyggnad inle kan ske medlanspråklagande av ordinarie vägpengar bör förutsätt- ningarna all med s. k.beredskapsmedel genomföra åtgärder närmare undersökas och dä främst den mycketangelägna upprustningen av vid . Avslutningsvis,herr lalman, vill jag uttrycka en förhoppning om en fortsatt satsning päkolleklivlrafiken. Jag vill ocksä än en gång betona viklen av atl den genomsamhällsinsatser fär chansen att hävda sig på prisområdel. Det är angelägetfrån jämlikhetssynpunkt i första hand, men det är också nödvändigt för atlkollektiva färdmedel skall framstå som elt realistiskt alternativ till den egnabilen. Slutligen hoppas jag att den Ibrbälirade kolleklivlrafiken förSödermanlands del - det gäller både Eskilstuna- och Nyköpingsomrädel - kommeralt innebära bällre förbindelser med Slockholm. Hen (): I debatten om sysselsättningsfrågorna mäste vi - av ekonomiska skäl -skilja på två huvudformer av arbeten. Jag avser då de arbeten som i sin helhetkostar pengar all bedriva och de som i stället inbringar pengar. Denhuvudform som kostar pengar för enskilda människor och för samhället är deolika förvaltnings-, vård- och servicearbelena, som vi alla förvisso är i höggrad beroende av. Men den arbetsformen ger inte någol nytillskott av pengarlill landet. För att verkligen ha råd all ulöka den sektorn är vi i högsla gradberoende av den andra huvudformen av arbele. Del är den varu- ochijänsleproducerande sektor som genom export kan öka storleken av vår lolalaförsäljningsmarknad och förhoppningsvis tillföra vårt land envälslåndsbevarande valulaökning. Detärju i huvudsak genom exportverksamheten som vårt hittillsvarande välslånd harkunnat uppnås och bibehållas. Det började efter ,då efterfrågan på den intakta svenska induslrins produkter var mycket slor ochden svenska tillgången på råvaror och elkraft var riklig och billig. 1dag är lägel mera bekymmersamt. Det är inte alls svårt atl tillverka mycket mervaror än vi framställer . Här finns lokalulrymmen, maskiner och friställdarbetskraft som skulle räcka till en avsevärt utökad produklion. Men del ärjust del viktiga ordet efterfrågan som är nyckeln lill våra exporlmöjligheler. Dåvi har bland världens högsla priser på våra varor - och inte gärna kansänka lönekostnaderna - ivingas vi lill atl försöka skapa efterfrågan pä våratraditionella produkler, dvs. all på nytt inrikta världsmarknadens inlresse päde svenska produkterna. Dellagörs också genom de olika branschorganisationerna och genom statens olikaexportfrämjande organ, i det alt man på olika säll visar upp sådanl som svenskindustri kan producera. Industrin försöker internt alt anpassa sinaproduktpriser till världsmarknadspriserna, bl. a. genom rationalisering ochviss omstrukturering. Delta hjälper lill viss del men inle tillräckligt,eftersom hela den svenska hanteringskedjan frän råva- ruframsiällning tillfärdig produkt inkl. transporter, emballage m. m. forlfarande är bland världensdyrare procedurer. Rationaliseringen och omstruktureringen ställer samtidigtmänga människor utan arbete. Inteminst inför locktonerna om god tillgäng pä kärnenergi tycks industrin börjasalsa rätt kraftigt på automalisering av tillverkningsprocesserna. Man får juinvesteringsbidrag till de nya automalmaskinerna, som i alll hastigare taktkonstrueras och tillverkas av skickliga maskin-leverantörer i och utom landei.Maskinen förutsattes arbela snabbare, billigare och kanske mera perfekt än denmänskliga arbetskraften. Dessulom kostar den inte någon betungandearbetsgivaravgift. Men risken för minskning av antalet arbelslillfällen ökarytterligare. Vårtland behöver definitivt fiera hundra tusen nya arbetstillfällen, och i förstahand sådana som verkligen kan ge landei inkomster. Man säger ofta att nyaarbetsplatser kostar några per anställd atl tillskapa, menså dyrbart behöver del visst inie vara. Del slår tiotusentals maskiner av olikaslag oanvända vid tusentals arbetsplatser över hela landet, och elkraftenräcker gott lill alt driva dem med - särskilt om man gör de stora besparingarav energi som kan göras vid vissa processindustrier. Man skulle nästan kunnasäga: Ju mer lält-tillgänglig elenergi, desto mer automalisering -ju mindreelenergi, desto mer behov av mänsklig arbeiskraft. Del är främst de farliga,tunga och smutsiga arbetena som bör göras av industrirobotar och automater.Resten bör vi låta människorna sköla även i fortsättningen. Mennu gäller det alltså alt öka våra exporlmöjligheler. Vad ledningen förmindreförelagen verkligen behöver försl och främsl är inte lånemöjligheter,investeringsbidrag och räntesänkning ulan det är en säker avsättningsmarknadför sina produkter. Den slora osäkerheten är troligen den mestdämpande fakiorn på entusiasmen och effektiviteten även hos de mest djärva ochutvecklingsbara företag. Ombara tilltron lill framliden och en säker efterfrägemarknad kan upptäckas ochupprätthållas sä vägar säkert flera småföretagare föra den sega kampen för sittförelag vidare. Dendynamiska kraften hos landels mänga mindreföreiag bör därför uppmuntras ochstödjas även med andra medel än de renl ekonomiska. Och del är här som delbehövs nya, rejäla hjälpinsatser, som inte kosiar så myckel men kan geåterbäring i form av tusentals nya arbetstillfällen. Istort sell gäller atl mindreförelagen - hur skickliga och effektiva de än är -har myckel begränsade möjligheler att hävda sig på marknader i främmandeländer. Ju mer avlägsna marknader - desto svårare all få kontakter ochmarknadskännedom. Och det är just marknadskännedom som behövs för att kunnasvara upp mot del vikliga nyckelordet "efterfrågan". Desom vill exportera en produkt - den mä vara hur attraktiv som helst på densvenska marknaden - gör en stor och dyrbar chansning, som tyvärr oftamisslyckas då man satsar på olika utlandsmarknader. Antingen råder ingenefterfrågan pä Just den produkten eller ocksä finns motsvarande produkt redandär, men till lägre pris eller bällre anpassad lill just den marknaden. Desvenska mindreförelagen vet nämligen inle tillräckligt myckel om efterfrågan,behov, önskemål och krav som råder på den tilltänkta marknaden. Deras produktär vanligen anpassad till det egna företagels tillverkningsidéer, -metoder ochallmänna inriktning inom . Varanblir med andra ord producentanpassad. Men de varor som skall kunna ha framgångpå väridsmarknaden måste fylla resp. marknads akluella behov. De varor som vivill exportera måste vara marknadsanpassade. Atlhjälpa mindreförelagen lill kunskap om marknadsbehovel i olika delar av världenär kanske det allra viktigaste som kan göras för all främja exporten. Detinnebär en form av återanpassning lill den marknadssituation som rådde underden svenska exportindustrins glansperiod, då man arbetade helt i linje medrådande efterfrågan. Sä gör våra storindustrier alltjämt. Genom sinaorganisationsenheter ute på världsmarknaden skaffar man sig kontinuerligtkunskap om vad som verkligen behövs pä resp. marknad, och man tillverkar istort setl inle nägra produkter som man inte har avsättning för. Föratt underlätta för mindreförelagen - och därigenom skapa arbetstillfällen -bör man ge de mindre exportföretagen en avsevärt utökad leknisk exporlserviceav uppsökande karaktär. Man bör därför förstärka våra handelssekreterarkonioroch övrig utlandsrepreseniation med personal som är tekniskt,försäljningsmässigl och kreativt inriktad. Dessuppgift bör vara all bokstavligen gå ut och söka efler lämpligatillverkningsidéer och marknadsbehov. Om svenska exportprodukter skall anpassastill marknadsbehovet och efterfrågan så mäste alll delta vara känt hostillverkaren - och del är den mycket viktiga men ännu felande länken i mindreförelagensexporlkedja. Attförse våra världsmarknadsfrämmande mindreföretag med pålitligatillverkningsförslag som slutgiltigt kan komma att leda lill avsättning av denfärdiga produkten - del är kanske viktigare än all i olika politiska utbudlaborera med diverse ekonomiska räddningsbidrag. Hur mycket pengar som änerbjuds till vissa småförelag sä kan dessa visseriigen producera mera men inlesälja mera, om inle den rätta efterfrågan finns, dvs. alt marknadsanpassningensköts rätt. Det är inie alls svårt atl tillverka varor. Svårigheten ligger sombekant i att sälja dem. Landetsmindreföreiagare måste alllsä ges de viktiga informationer som eneffektiv uppsökande marknadsinventering kan lämna. Jag har i följd medmolioner försökt anvisa olika sätt att ge denna service. I är tycks motionen hakommil på avvägar, men Jag vill nämna all förra årels moiion har nummer1975:283, om någon läsare av protokollet skulle vara intresserad avinnehållet. Vad gäller export av byggvaror får Jag hänvisa till motionen1975/76:1764. annan myckel viktig fråga för exporten gäller framställningen av nya, unikaprodukter. Det är alltså svårt all konkurrera när det gäller alll fler av vårairadilionella produkter. tillverkar varje land sina egna kylskåp, spisarosv. lill lägre priser än de svenska. Därför bör vår exportindustri satsa påframtagning av nya, unika produkter, vara först med dem på väridsmarknaden ochsälja så länge som del går. Denkonkurrensmöjligheten har vi genom landets många skickliga uppfinnare och enförhållandevis lätt anpassningsbar småindustri. Men för att åstadkomma godaresultat pä del området mäste landets seriösa uppfinnare och de innovaiivamindreförelagen faen ännu bällre service med avseende på patentfrågor,möjlighet lill experiment och modelltillverkning, tillgång till idébank osv.Verksamheten genom STU räcker inle på långa vägar för alt fånga upp och hjälpafram de tillverkningsvärda uppfinningsidéer som finns ute i landei. De braföretagarföreningarna gör god nytta - de dåliga har inte tillräcklig fantasioch skaparkraft för all la vara på det exporimässigl värdefulla. Delregionala utvecklingscentrum i är en fin försöksverksamhet, och detbör skapas några center till i landei-nästa gärna i , somärett sedan gam mall känt stort industrilän men som har fåll bekymmer medsysselsättningen. Jag har väckt en motion (1975/76:1765) som just handlar omVästmanland och industrin där. Menvad som verkligen behövs i varje län är ett kollektivt industrihus där länetsmindreföreiagare. uppfinnare m. fl. kan samsas om utrymme och maskiner för altutföra experiment och försökstillverkning av tillverkningsvärda artiklar.Enskilda uppfinnare och småföretag med begränsad maskinutrustning har inle deresurser som erfordras för all tillverka en fungerande försöksmodell. Men ellgemensamt - kollektivt - industrihus, som kan vara en nedläggningshotadindustri eller en han-dikappverksiad eller en yrkesskola, kan ge dennavärdefulla hjälp till att skapa n>a unika produkter för vår export. Den verksamhetenbör alllsä stödjas och uppmuntras. Som siste talare dä vi nu från avsnittet om arbetsmarknadsfrågor gåröver till sociala frågor kommer Jag hell naturligt in pä sjukdomssitualionen.Den nya rekordnoteringen över 100 miljoner sjukdagar under är 1975 mäste sessom en varningssignal. Produktions-, löne-och skattebortfallet uppgår tillflera tiotal miljarder kronor, och mycket mänskligt lidande uppkommer. Ännuär långt ifrån alla miljörisker och arbetsskador eliminerade. Ännu har strävandenatill förebyggande verksamhet bara kommil en liten bit på väg. Den skickligasvenska sjukvärden arbeiar för högtryck men hinner inle med all erforderligbehandling. Alltför många människor köar i väntan på behandling. Det är enhögst otillfredsställande siluaiion. Men i grunden är del inle alls sjukvårdensfel all många människor får vänla. Grundfelet ligger i att del är alldeles förmånga människor som blir sjuka. Jag tillåter mig all upprepa delta: Det ärtyvärr alldeles för många människor som blir sjuka och skadade. Deförebyggande åtgärderna måste förbättras, resurserna härtill måste förstärkasoch samordnas. Det är nu tio är sedan Jag först begagnade Det ärockså jag framlade förslag om atl samordna landels hälsovårdandemyndigheter lill ell hälsodepartement. 1975 har några läkare i skrift anförtall detla steg verkligen bör las . Jag har föreslagit det i en motion (1975/76:752). Det nya ord som jag vill lansera i det sammanhanget ärhälsoskydd i stället för hälsovård. Alla landets hälsoskyddande tjänstemän ochorganisationsenheter - del må gälla arbetarskyddsombud, hälsovårdsinspektörer,sköterskor, läkare eller andra - har f n. minsl fyra olika huvudmän ihälsoskyddsfrågor. Det är arbeiarskyddssiyrelsen, livsmedelsverket samt delarav socialslyrelsen och . Detkan aldrig bli någon riktig ordning på della vikliga område - i varje fall inlenågon riklig samordning - förrän man slår ihop de hälsoskyddande funktionernatill en väl samlad och effektivt målinriktad loppresurs. Den må gärnakonkurrera med socialslyrelsen i vad gäller alt hjälpa människor frän sjukdomoch skador, men har lillräckligl bekymmer med att hjälpa demsom redan har blivit sjuka. Socialstyrelsenhar f ö. kanske dragit på sig extra bekymmer genom atl inta en så avvisandehållning genlemol THX och andra naturmedel av olika slag än om man hade varitlilel mer förstående för svenska folkels inställning till olika nalurenligamedel och metoder. Socialstyrelsenshållning kan naluriigtvis beiecknas som akademiskt rätlinjig, men den saknar avallt atl döma den folkliga förankring som kan sägas överensstämma med en aktivpatienlpolilik. Det bör äntligen göras klart för sjukvårdandedel atl sjukvården mäsle inrymma betydligt mer än högkvalilaliv tekniskutrustning, starka kemiska läkemedel och skicklig, men alltför hårtrutinbelaslad personal. Manlalar om psykosomatiskt betingade sjukdomar. Man erkänner förloppet psykiskoch därmed senare total ohälsa. Man försöker atl snabbi bota den somatiskadelen - den kroppsliga sjukdomen - men hinner inte med att följa upp den psykiska återvägen tillfull hälsa. Den alltmer mekaniseradesjukvården tillgodoser troligen inte i tillräckligt hög grad de känslomässigabehov som många - och särskik då sjuka - människor har. I del hänseendet lämnasde ofta till sig själva eller till alt söka mera förslående medmänniskor. Därstår dä bl. a. den icke konventionella medicinen, de fria utövarna ochhälsokoslhandeln lill tjänst. Det måste fä anses som värdefullt att enskildamänniskor genom egna aktiviteter försöker behälla sin hälsa och t. o. m. botasina krämpor. Menatl läka och bota upphör tyvärr alltmer att betraktas som en egen aktivitet ochblir i allt högre grad läkarens och lasarettens uppgift. Den sjuka människankommer i ökande omfattning all omhändertas av tekniska ingenjörsprodukler ochkemiska preparat. Sjukvården håller därmed på all förvandlas från en personligtjänst av sjukvårdspersonalen till en teknisk produkt från en myndighei. Pådelta säll föriorar människorna alltmer sin vilja och kraft all dra försorg omsig själva - sin egen hälsa - och till slut upphör de kanske hell alt tro atlett självständigt handlande över huvud laget är önskvärt och möjligl. mobilisera patientenssjälvläkande krafter och använda naturens egna läkemedel, förvandlar denmoderna lekniska sjukvården patienten lill en kraftlös och oförståendeåskådare. Dekemiska syntetläkemedlen skall i mänga fall undertrycka den akluella sjukdomenssymtom; feber, bakterier vid infektion, lindra smärtor, reglera blodtryck m. m.Detla ger inle verklig läkning i den meningen att man stimulerar t. ex.sviktande organ lill bättre funktion.