prot · FZ097 · 1975-12-31 00:00:00 — har vi vidtagit olika åtgärder för att förbättrariksdagens utåtriktade information och för att hos medborgarna väcka ett ökatintresse för det arbete vi bedriver här i . Allt fier människorhar väl fått klart för sig att en betydande del av arbete sker iutskotten, men det finns fortfarande väldigt många människor som har denmissuppfattningen att huvuddelen av arbetet i stället utförs här i kammaren.Det finns utifrån rena informationsaspekter all anledning att få till ståndett ökat intresse från all- mänhetens sida för detväsentliga arbete som utförs i utskott. Mankan, herr lalman, i del här sammanhanget fråga sig varför riksdagsmajoriteteninte mera positivt har övervägt en åtgärd som definitivt skulle öka intressetför riksdagsarbelet, nämligen möjlighet till offentliga utskottsutfrågningar.Jag vill redan här peka på att vad motionärerna syftar till inte är att införaoffentliga utskottssammanträden. Några sådana förslag har mig veteriigl intelagts fram i , ulan vad reservanterna vill är ju att vi i vissa fallskall få möjlighet alt ordna offentliga utskottssammanträden i samband medutfrågningar av experter. Vi har också sagt att det är rimligt att en minoritet,en tredjedel av ett utskott, får möjlighet att få till stånd en offentligulskollsulfrågning. Del är delta som reservanterna vill och inte att införaoffentliga utskottssammanträden, vilket är något helt annat. Självfallet skallutskottens överläggningar liksom tidigare ske inom stängda dörrar. Iblandär det svårt att för utomstående förklara varför ett utskott har kommit framtill ett visst ställningslagande. Det kan vara svårt att redovisa de grundersom finns bakom utskottets motivering, och det skulle då naturligtvis innebäraen klar förbättring om man hade möjligheter att offentligt ha utfrågningar föratt på så sätt också offentligt redovisa en del av det beslutsunderlag som ettutskott har i olika sammanhang. Vi skulle då ha möjligheter alt kalla ellerinbjuda representanter för såväl den offentliga som den privata sektorn och pådet sättet tillföra utskottens beslut en ökad sakkunskap. Mankan fråga sig varför vi inte har fått den här möjligheten. Justnu finns det några frågor som jag gärna vill nämna för all exemplifiera hur manskulle kunna använda etl sådant här institut. Jag tänker på de många beslut somriksdagen har att fatta om 80. Där skulle delvara intressant för utskotten all höra olika representanter för detta storaprojekt. Inför de försvarsbeslut som vi skall fatta i 1977 och somkommer att få verkningar långt fram i tiden skulle det naturligtvis också varautmärkt att kunna höra företrädare för totalförsvaret offentligt redogöra förhur olika förslag kommer alt verka på del framtida svenska försvaret. Kärnkraftenär en annan fråga där jag tror det skulle finnas stort intresse alt höra olikaparter inom ram. 1andra länder har man praktiserat systemet med offentligautskottsutfrågningar. Del är inle bara i man har det här institutet. Såvittjag kunnat förstå har detta bidragit till ett ökat intresse för resp.parlaments totala arbete. Man kan utgå ifrån alt om vi i får den härmöjligheten, som naturligtvis skall användas med en viss restriklivitet,skulle vi också få en välbehövlig ökning av intresset för vårt arbete. Jag trordet skulle leda lill en ökad uppmärksamhet inte bara för utskottsarbetet utanäven för kammardebatterna. Jagtror slutligen, herr talman, alt en sådan här reform skulle stimulera intressetför vårt arbete minst lika mycket som alla de förslag som riksdagensinformaiionsuiredning har presenterat. Underdetta anförande övertog herr försie vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. HerrROMANUS (fp): Den svenska har etl väl etablerat rykte för tråkighet - deltror jag tyvärr att vi är medvetna om och överens om. Man kan naturligtvis frågasig: Gör del någonting? Del är ju inle för att underhålla folket som vi ärvalda lill detta uppdrag. Men det är inle bra om människor uppfattarriksdagsarbetet och riksdagsdebatterna som något ointressant. Den som inleorkar lyssna får heller ingen information, och är ju det högstabeslutande organet i vår demokrati. Det är allvarligt om riksdagensöverläggningar inte upplevs som angelägna. Viborde därför ta oss en allvarlig funderare på vad som kan göras för att skapamer intresse kring överläggningarna i detta hus, utan alt ha några förutfattademeningar om hur sådana reformer skall gå till. Vi borde inte vara främmande föratt dra nytta av erfarenheterna i andra länder. Del är ju ändå just därför allvi är öppna för sådana erfarenheter som vi reser ut och ser oss omkring sårelativt mycket som vi gör. Vi bör naturligtvis dra nytta av erfarenheter frånandra länder på ett sådant sätt att vi får fördelarna av vad man där har försig utan alt behöva ta nackdelarna. Endebatt blir lätt en uppläsning av en serie anföranden. Den som pågår just nuger en bra illustration till del. En utfrågning däremot har större liv. Den germindre möjlighet all dölja besvärande fakta genom alt tala om någonting annat.Den blir mer dramatisk, och därför har den också större förutsättningar attväcka allmänhetens intresse. Den metoden borde vi utnyttja. Detär också en sådan tanke som ligger bakom frågestunder, även om desannerligen också kunde göras mer livfulla. Även på den punkten kunde vi dra enviss nytta av erfarenheterna från våra studieresor. Jag behöver bara peka påde välkända frågestunderna i del engelska underhuset. blandandra kunde konstatera alt även och harfrågestunder, där man har större möjligheter att genom friare och snabbarefrågor få fram information pä ett intresseväckande sätt. Där har vi myckel attlära, även om vi med fördel kunde undvika en del av de överdrifter somförekommer i dessa länder. Idealet ligger antagligen någonstans mellan densvenska iråkigheten och den anglosaxiska kalabaliken. Meninle heller en förbättrad frågestund här i kammaren kan fylla samma funktionsom utfrågningar i utskotten. Dels är utskotten mindre och har alltså möjlighetall göra en mera ingående utfrågning, dels kan man där fråga ut experter ochrepresentanter för olika iniressenigrupper. Frågestunden i kammarenkoncentreras naturligen på de politiska synpunkterna och på regeringensansvar. Utfrågningarförekommer ju också i utskotten -jag skulle tro i växande omfattning. De gervärdefull information till ledamöterna, men ofta förs inte den informationenvidare - bara slutsatserna. Och ledamöternas tolkning av informationen kanibland variera ganska kraftigt. Det skulle bli bättre upplysning lillallmänheten om själva utfrågningen kunde göras offentlig. Det skulle också draintresse till riksdagsarbelet. Människor skulle få klart för sig att vi arbetarmed viktiga aktuella frågor och att vi gör det på ett inträngande och grundligtsätt. Låtmig ta ett enda exempel. har enhälligt beslutat att ta uppasbestfrågan till granskning, med anledning av de nya fakta som har kommit framunder sommaren. Vi skall ha en utfrågning om etl par veckor med bl. a.företrädare för arbetarskyddsstyrelsen och experter av olika slag. Vilketintresse skulle inte en sådan utfrågning få hos allmänheten, om den gjordesoffentlig. Många har efter de uppgifter som har kommit fram frågatsig; Vad gör egentligen myndigheterna? Andra har tyckt opinionsbildning och den nyhetsförmedling som förekommit har varitförvirrande och kanske överdriven. Med en offentlig utfrågning skulle mankunna skapa klarhet för båda de här grupperna. Manskulle skapa en samlingspunkt för uppmärksamheten omkring asbestfrågan, ochmänniskor skulle få information som de kunde ha förtroende för. De skulle fåbesked om vad den ansvariga myndigheten gör och vad den har för motiveringar,och de skulle få veta hur man svarar på frågor från riksdagsledamöter, som ärföreträdare för allmänheten i det här fallet, och som också redan är och ännumer skulle bli tränade i att ställa frågor på ett sådant sätt alt de verkligenfår fram de väsentliga fakta. Jagtror inte någon skulle bestrida att en sådan utfrågning i asbestfrågan i dagskulle möta ett väsentligt intresse hos allmänheten, både den som arbetar medasbest och andra. Den skulle också visa att när del händer något i san-ihället,när fakta kommer fram som rör människornas liv och hälsa, reagerar riksdagensnabbt och gör etl gediget arbete. Detär förvånande att man inte vill ta den här chansen att öka upplysningen lillallmänheten och öka intresset för arbete. Del kan ju bero pä attriksdagen fick en allt mindre central plats isamhällsarbetet, till förmån för regeringen och förvaltningen. Men är detinte så längre. har återtagit sin centrala plats. Sedan vi fåttenkammarriksdag, i synnerhet med minoritetsregering, är åter förmänniskorna del centrala samhällsorganet, även om de inle intresserar sigsärskilt myckel för våra överläggningar. Därför borde vi nu kunna ta upp denhär tanken - även de som varit tveksamma. Vihar från folkpariiet fört fram del här förslaget år . Vi kommer inleatt ge oss. Vi kommer alt fortsätta även om vi inte får gehör den här gången.Vår erfarenhet är att det lönar sig att vara enveten när man har ståndpunkter ifråga om demokratins arbetssätt som man tror på. När det gälldeenkammarriksdagen, ett rättvist valsätt osv. fick vi ju igenom delösningar som vi arbetade för. påstå all offentligautfrågningar i utskott är lika vikliga som de saker som jag nu harnämnt. Men de skulle vara ett värdefullt tillskott. Jagvill sluta med den refiexionen att visar det sig mot förmodan att vi inteskulle fä samma goda erfarenheter i vårt land som man haft på andra håll avoffentliga utskottsutfrågningar, behöver vi inte använda dem så myckel. Men detär värt ett försök. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till reservationen av m. fi. i (s): talade om hur man skulle kunna placera i en säcentral position som möjligt i den allmänna debatten och i allmänhetensmedvetande. Men del skall man väl inle diskutera med utgångspunkt i frågan omriksdagen framstår som tråkig eller ej. Man bör snarare utgå från om riksdagenfullgör sina uppgifter på ett sakligt så tillfredsställande sätt som möjligt. Närgrundlagberedningen avvisade tanken pä offentliga utfrågningarsåsom ett reguljärt inslag i beredningsarbetet, gjordes det bl. a. med delargumentet att utfrågningarna kunde leda till att kom att stå tillbuds för sakliga diskussioner i utskotten. Det var den sistnämnda risken som dåvar avgörande för beredningens avståndstagande från denna tanke. Viär ganska överens om det som i nämnde i sitt anförande,nämligen all vi inte kan tänka oss en full offentlighet vidutskottssammanträdena. Jag vill gärna säga att dessa utskottsulfrågningar skallvi se inle såsom föreställningar för allmänheten utan såsom en utgångspunkt närdet gäller att få fram material, som gör att riktiga beslut kan fallas. Tagnaur sitt sammanhang - beredningsarbetet i utskotten - framstår dessautfrågningar såsom tämligen ointressanta för massmedia, eftersom man interedovisar dem i sammanhang med de överväganden som sker senare i utskotten. Konstitutionsuiskottelsmajoritet har hävdat att offenllighetsinlresset borde tillgodoses på annatsätt. Det klargjordes betänkande. Man sade då att det var självklartatt sådana upplysningar, som riksdagsutskotten får vid muntliga genomgångaroch sedan lägger till grund för sina ställningstaganden, så snart som möjligtbringas till offentlig kännedom. Det kan åstadkommas genom alt utskotten i sinabetänkanden lämnar en utförlig redovisning för de upplysningar som inhämtats. Vidareär del viktigt att press och massmedia får del av utskotlsbetänkandena såsnart som möjligt. kan det också vara nödvändigt att kalla tillpresskonferenser för all snabbt ge offentlighet åt en fråga som det finns ettsärskilt intresse för. kan man tillgodose kravet på offentlighet om vad som förekommer inomutskotten. När man, som gör, hänvisar till utländska erfarenheter,måste man ha klart för sig all del finns väldigt olika utgångspunkter i olikaländer. har inle en pariamenlarisk de- Där är delnaturligtvis viktigt med utskoitsförhör, som är kongressens möjlighet att fåkontakt med regering och administration. 22 nktnhpr 1975 "konfrontation i kammaren, och vi har möjligheter att diskutera dessafrågor genom olika institut och i samband med behandlingen av Offentliga utskotts- ärendena. utfrågningar Konslitutionsuiskoitelhar vid resor inhämtat erfarenheter från men också från ettoss mer närstående land, nämligen . Där fanns inte någon entusiasm företl system av detta slag. Man ansåg att det skulle förrycka utskottsarbetet ochvara ett negativt inslag i riksdagsarbelet. HerrRomanus sade att man skulle kunna ta upp sådana frågor som asbest ocharbetsmiljön. Men, käre , när ni lar upp den frågan isocialutskottet har den ju redan tidigare diskuterats i oändlighet genommassmediernas egna insatser. I värt öppna samhälle är massmedierna snabbtframme och ser till all frågor belyses. I TV-program kan man skapa intressekring dessa frågor och få den dramatik som önskar, t. ex. iHerbert . Jagtycker inle au ledamöter skall agera såsom ersättare för deskickliga s. k. skjutjärnsreportrar som finns inom massmedierna. Riksdagensledamöter kan medverka i diskussioner och bli utsatta för förhör i samband medmassmediernas bevakning av dessa frågor. Men vi skall inte fiylla över programsom Pejling till utskotten, utan utskotts-utfrågningarna skall begränsas tillatt gälla sådana frågor som har betydelse för avgörandena i utskotten ochutformningen av betänkandena där. Jag yrkar bifall till konstitulionsutskottets hemställan. i yttrar sig mer som myndighetsperson änsåsom journalist, när han påstår att de offentliga utskottsutfrågningarna skullebli något slags "föreställningar för allmänheten" och vara mindresakliga än de utfrågningar som utskotten nu har och som inte är offentliga. Detär också mer såsom myndighetsperson än såsom journalist som han tror attpresskonferenser - när det gäller all väcka allmänhetens intresse - kan ersättaen verklig utfrågning. Om det är någonting som inte skulle hålla med om vore det väl att arrangeradepresskonferenser skulle kunna fylla samma funktion. Delsom nu händer är att socialutskottet skall ha en utfrågning om asbest. Då sägerherr att den frågan redan är diskuterad i massmedierna. Vi kan sittai vårt slutna rum och tala, för det har inget intresse längre för allmänheten. Medall aktining för TV-programmet och dem som producerar det tror jag ändåatt en utfråning i socialutskott skulle ha förutsättningar både allskapa större intresse och att ge en grundligare och mer fullödig information.De som svarar på en utfrågning i ett riks- dagsulskott känner kanskeatt de har något större krav på sig beträffande saklighet, fullständighet ochexakthet än när de uppträder i ett TV-program, som mer är en kamp om att överhuvud taget få komma fram och yttra sig, än en saklig diskussion. Sedankan TV-programmet ha ett värde i sin stil för alt populariserasamhällsfrågorna. Att del verkligen skulle ge tittarna en inträngande information,som de kan ha samma förtroende för som för en ulskollsulfrågning, tror jagemellertid inte. Det undrar jag om ens tror. Manskall inte diskutera om är tråkig eller inte, utan om den fullgörsina uppgifter på ett bra sätt, säger . Men om är förtråkig, så fullgör den inle sina uppgifter på ett bra sätt. En av riksdagensuppgifter är just att redovisa de viktiga samhällsfrågorna på ett sådant sättatt allmänheten orkar lyssna på vad vi säger. förstår jag att en del avallmänheten inte orkar följa med i riksdagsdebatterna, därför att vi läggerupp dem på etl tråkigt sätt. Det jag nu säger är naturligtvis även självkritik. Vimåste se över våra arbetsformer, och utfrågningar i utskotten är etl tilläggsom vi borde kunna pröva. Del betyder inte att de skulle fylla samma funktion iSverige som de gör i , där man inte har några sådana frågor till regeringensledamöter som vi har, utan de skulle komplettera den möjlighet som vi har altfråga ut regeringens ledamöter i kammaren. Del är en möjlighet att mera inträngandefråga ut experter, organisationsförelrädare, representanter för deverkställande myndigheterna osv. har inte klargjort vad det skulle vara för nackdelar, om denutfrågning som ändå skall komma till stånd i socialutskotlel om asbest, blevoffentlig. Utfrågningen skall ju ändå äga rum. Den tar alltså inle mera tidfrån arbetet, men ger en chans att visa allmänheten vad håller på mednär del gäller denna vikliga fråga, och lämna en information som kan vara någotmera samlad än den nyhetsförmedling som har förekommit här . Jagvidhåller alltså mitt yrkande om bifall till reservationen av m.fi. i (m): i är en känd socialdemokratisk journalist. Närman lyssnar till honom i de här frågorna får man emellertid inle något intryckav att man framför sig har en journalist i ordets rätta bemärkelse, pigg pä atthitta nyeter och på alla sätt få fram sanningen och ingenting annat änsanningen. Han företräder här en mycket försiktig attityd, som jag aldrigannars har upplevt hos någon journalist. Jag tror att chefredaktören lill minst nio tiondelar talar som myndighetsperson och högst en tiondelsom journalist. Utskottsfrågningarär inte, som säger, ointressanta för massmedierna. Tvärtom kommermed all säkerhet offentliga utskotts- utfrågningar, om deinförs, att ha ett väldigt stort nyhetsvärde för massmedierna, helt enkeltdärför att man kan förutsätta att sådana utfrågningar bara kommer att anordnasi ärenden som är kontroversiella och där det finns särskild anledning förriksdagen alt ibland få fram information från personer i ansvarig ställning.Ämbetsmännen är ju ingalunda till bara för att hjälpa regeringen i dessämbetsutövning, utan självfallet skall vi i också ha möjligheter atthöra vad ämbetsmännen, som har ett direkt ansvar för vissa frågorshandläggning, anser om dessa frågors vidare öden. Jagkan, herr talman, inte förstå varför de utfrågningar som vi i växandeutsträckning faktiskt anordnar inte i en del fall skulle kunna bli offentliga.Och jag tycker inte att de utländska erfarenheterna är helt ointressanta. Mankan dra en del paralleller i det avseendet, och det är inle bara som hardet här systemet. Interparlamenlariska unionen har gjort en utredning om dettasom jag rekommenderar för studium och som visar att ett mycket stort antalländer faktiskt har etl sådant institut. Dessutom,, skall vi inte vara så förtvivlat rädda för att en och annanriksdagsman i sådana här sammanhang kunde ställa frågor som skulle bli säkniviga för vissa ämbetsmän att de skulle föra tankarna till vad som kallasskjutjärnsjournalislik. Tvärtom, i den mån vi började slälla sådana frågor tillolika ämbetsmän tycker jag att del skulle vara en . i (s): Jag gjorde verkligen min bedömning utifrån konstitutionsutskottetsutgångspunkter, eftersom det har varit min uppgift här. Men jag skall gärnaanta utmaningen all också se saken från journalistiska utgångspunkter. Referatfrån utskotten kommer att ske på massmediernas villkor. Utskotten kommer inteatt fä dirigera press-, radio- eller TV-referaten frän utskotten. Ocksåmyndighetspersoner får svara på massmediernas villkor. När jag hör av den saklighet som skulle prägla socialutskottets utfrågningar iförhållande till massmediernas täckning av frågorna, ser jag en risk från massmediernassynpunkt. Myndighetspersonerna skulle vägra alt delta i sådana debatter somförs i programmet Pejling, där journalister ställer inträngande frågor på ettmera erfaret sätt än vad riksdagsmännen kan. De skulle vägra med hänvisningtill att de skulle uppträda i det hedervärda socialutskottet. Jagöverskattar inte det journalistiska värdet av ulskoltsulfrågningar som skallanknyta till arbetsförhållandena i , för de utfrågningarna skallgöras med tanke på de beslut som senare skall fattas. Jag föredrar en så öppendebatt som möjligt, så tidig redovisning av materialet som möjligt men endiskussion om väsentliga samhällsfrågor på n-iass-mediernas villkor. Sedankan det väl, i , finnas anledning att nämna att närkonstitutionsutskottet besökte och gjorde en utfrågning, där och jagdeltog, var det en enda ledamot bland dem som vi utfrågade som hade enavvikande mening. Alla partiers företrädare sade att de var emot offentligautskottsförhör, men det framträdde en politiker som lika engagerat - kanske änmera engagerat än och - talade för offentligautskoitsförhör. Det var Glistrup. HerrROMANUS (fp): i åberopade alt danskarna inle varintresserade. Det förvånar mig inte så myckel. Del finns säkert mänga parlamentsom är lika konservativa som det svenska. Men vi brukar ju berömma oss av attgå före när det gäller offentlighet, att vara liksom litet mera föroffentlighet än andra länder. 1 del här fallet är inle någonföregångare. Han påstår visserligen alt han vill ha en så öppen debatt sommöjligt, men då är det en bakvänd slutsats att säga nej lill offentlighet. Detblir väl en mera öppen debatt, om utfrågningarna är offentliga? Ochutfrågningarna finns ju redan. säger att del skulle bli så osakligt när del är offentlighet, altreferaten från utskotten skulle ske på massmediernas villkor osv. Jag förstårverkligen inte att det är en journalist som talar. Journalister som är emotoffentlighet, finns det sådana? Det skulle i så fall vara journalisten somsamtidigt är riksdagsman och medlem av konstitu-lionsutskoiiet. vill ha debatt på massmediernas villkor. Är massmedierna motoffentlighet? Är det på massmediernas villkor att utskotten skall hållautfrågningar utan offentlighet? Jag undrar om företrädare för massmedierna iallmänhet uppfattar saken på det sättet. Finns det några massmedier i de ländersom har offentliga utfrågningar som tycker alt utskotten i stället skall utfrågningar i slutna rum? Sedansade att det kommer att bli så, om vi får offentligautskottsutfrägningar, att folk kommer att vägra att ställa upp i TV under hänvisningtill att de skall vara med i socialutskottet. Tror på detta? Ärdet verkligen hans uppriktiga uppfattning, eller var del ett skämt? Är det så ide länder där man har offentliga utskottsulfrågningar att människor vägrarslälla upp i TV därför alt de har chans alt få komma till ett utskott och tala?Har mött några sådana under sina resor utomlands? Det skulle varaintressant att få de erfarenheterna redovisade. Eftersomherr i talar offentligt här skulle man möjligen kunna troalt han försöker visa hur osakligt det blir när saker och ting är offentliga,och därför drar han till med sådana där argument. föra en diskussion på massmediernas villkor- så öppet som möjligt - finnsdel bara en slutsats att dra: man bör göra dessa utfrågningar offentliga.Skulle sedan utfrågningarna spåra ur fullständigt, får vi väl utgå ifrån attriksdagen har så gott omdöme att institutet inte utnyttjas så myckel. Men jaghar svårt all tänka mig att det skulle bli en sådan effekt av offentligheten ide svenska utskotten, lika litet som på andra håll. i (fp): i har tydligen inte så värst många sakargumenlatt komma med i det här fallet. Han har därför dragit lill med sådant somkonstitulionsutskottets medlemmar upplevde när de var i och fick höraGlistrup plädera för totalt öppna utskottsförhandlingar i alla lägen. Det ärinte del, i , denna diskussion handlar om. Delvar en slående illustration av del gamla ordspråket "på sig själv kännerman andra", när kom med sin tes om att saklighet blirlidande på offentlighet. HerrBJÖRCK i (m): Efter att ha lyssnat på i journalistiskafilosofi förstår jag bättre den socialdemokratiska pressens problem. HerrSVENSSON i (s): Journalister vill få fram nyheter sä snabbi som möjligt. Därför vill deinle vänta med att diskutera vissa frågor tills ett utskott bestämmer sig omoch när utfrågningar skall ske i etl eller annat ämne. Därför menar jag ocksåatt den öppenhet inför massmedierna som f n. visas från företrädare förmyndigheter m. fi. Den kritiska granskningen bör ske även iframtiden. Närdet gäller Glistrup är det riktigt att han vill ha av utskottensförhandlingar offentliga. När , i och herrLindahl i talar i den här frågan skulle man nästan kunna tro att nivill detsamma. Det var bra att ni preciserade era ståndpunkter.