prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — Vi ställer oss också kritiska till de övriga punkt-skattehöjningarna,som vi menar tillsammans med redan inträdda prishöjningar ytterligare skullebelasta löntagarna. Enannan sak är om sådana ökade statsinkomster används för reformer med ell brafördelningspolitiskt innehåll: utbyggnad av daghemmen, förbättring avfolkpensionerna, höjda ersättningar till AMU-elever. Det är sädana reformer somvi anser vikliga och som vi kommer att fortsätta att kräva. Sådana reformer,menar vi, bör i första hand finansieras med höjda skatter på kapital ochbolagsvinster. Härkommer också in frågan om besparingar, t. ex. pä militärutgifterna. Vi anseratt reformpolitiken inte kan läggas utanför det område som lagils upp tilldiskussion. var i korthet de skäl som avgjorde alt vi inte kunde eller villevara med om något slags enligt den modell som regeringenskisserade. Regeringen valde all kompromissa och göra upp med herrar ochFälldin, med resullal att man lämnar stora låglönegrupper utanför uppgörelsensamtidigt som man kräver älerhäll-samhet i avtalsrörelsen. Detta kommernaturligtvis att innebära nya rekordvinster för förelagen på samma säll somskedde efter den förra uppgörelsen, som regeringen gjorde med . Vivarnade den gången regeringen för all söka borgerligt stöd i den ekonomisk?politiken. Vi gjorde det därför alt enligt vår mening går det aldrig att föraverklig arbetarpolitik tillsammans med etl eller flera borgeriiga partier. Vad som krävs är en fastekonomisk politik med sikte på att värna sys- Nr 34 selsättning och ekonomisk stabilitet, men del kan bara ske genom en Onsd-ieen den planniässignäringspolitik och ingripanden mol monopol och storfinans. 12 mars 197S "ekonomiska politiken är grundläggande för hela den politik som Del är den ekonomiska politiken som avgör hur Finansdebatl storadelar av den statliga budgeten som skall satsas på reformer. den ekonomiska politik sombedrivs avgör själva statsbudgetens storlek. Men den ekonomiska politiken ärnaturligtvis inte självständig. Så länge man underordnar den ekonomiskapolitiken uppgiften att söka stabilisera den kapitalistiska ekonomin, bedriverman en ekonomisk politik på kapitalets villkor. Inriktningen av politikenbestäms med andra ord av dem som har makten över näringslivet, maklen överproduktionen, över människors arbete och liv. Den som har den ekonomiska maktenbestämmer takten i hela samhällsutvecklingen, och det är delta som är grundenför demokratins begränsning under ett kapitalistiskt samhällssystem. Detär det kapitalägande fåtalels profitintressen som styr ekonomins utveckling.För dem är det inte en huvudsak alt skapa nylligheler, för dem är delhuvudsaken att producera sådant som ger goda vinster. Den senaste tidensekonomiska utveckling ställer allt skarpare profithushållningens grundläggandevanart . I hela den kapitalistiska världen växer arbetslösheten,som stressen ökar för dem som har jobb och allt fler slås ul urarbetslivet. Kapitalets rovdrift med energitillgäng-arna fortsätter trotshotande energikris. Mifiöförslöringen förvärras trots att det finns tekniskamöjligheter all skydda och bevara mifiövärden. Den ekonomiska tillväxttaktenverkar avta, men alltmer läggs ned på lyxproduktion som halva jordensbefolkning lever i sväll eller halvsvält. Utvecklingen här i landetavviker inte från den som allmänt gällt för hela den kapitalistiska världen. Också här ten derar arbetslösheten all växa. Också här förstörs penningvärdet av ständiga prisstegringar. Också här tenderar tillväxten all avta. Också här ökar ut slagningen ur arbetslivet. Också här hotas den yttre livsmifiön. Också här leder kapitalets koncentration lill näringsmässig och regional obalans. Enligt AMS siffror omfattade arbetslösheten under 1960-lalels första hälft i genomsnitt ca 23 000 personer. är femärsmedeltalet omkring 58 000 personer. Denna stegring försöker man ofta framställa som en statistisk villfarelse. Man framställer del som all denna ökning i huvudsak skulle bero på att antalet dolt arbetslösa minskar. Av vissa versioner får man intrycket alt arbetslösheten ökat bara därför all arbetsmarknadspolitiken blivit så mycket effektivare och att vi inte alls skulle ha alt göra med en arbelslöshelskris i . Det är ell illusionsmakeri alt föra resonemanget på det sättet. Del har sin riktighet all fler söker jobb. Men antalet varsel om personalinskränk ningar har kraftigt ökat. Den lid de arbetslösa fär gå ulan arbete tenderar all bli allt längre. ökat antal personer förtidspensioneras, många av 106 arbelsmarknadsskäl. Allt färre lediga platsernyanmäls lill arbelsförmed- Det fordras enallt större AMS-verksamhet för att sysselsätta människor som slås ul urarbetslivet. Mentill denna bild hör också att tillväxttakten i ekonomin minskar. växte BNP i genomsnitt med 4,9 96, med 3,och med 2,7 96. Vibetvivlar inte uppgifterna att flera tidigare dolt arbetslösa nu söker arbete.Men den växande arbetslösheten har som huvudförklaring de utslag av ekonomiskastagnalionslendenser som jag här visat. Arbetslösheten är verklig, inteskenbar! med den växande arbetslösheten har inflationen ökati takt. Under 1960-talel hade vi en genomsnittlig konsumentprisslegring påomkring 4 96 . Hillills under 1970-talel har prisstegringarna varit igenomsnitt 8 96. Denna utveckling strider mot den borgerliga nationalekonominsteori att priserna skall gå ned när arbetslösheten ökar. En studie somredovisats i en dansk ekonomisk tidskrift visar också att prisökningarnaaccelererar vid konjunkturnedgångarnas första fas. Detta kan bero på attmonopolen då har makt all kompensera elt försäfiningsborifall med stigandepriser. är det så alt produktiviteten och därmed utbudet ökarkraftigt i konjunkturuppgångarna. Dettapekar mot det vari prisstegringarna har sin främsta orsak. Det är monopolensmakt - koncentrationen av makt och kapital hos stora förelag i händerna påmäktiga finansintressen. Dessa dominerar marknaden och kan styra den utan störreavseende vid konkurrenter. Och som ell obestridligt faktum står attkapitalkoncentrationen kraftigt har ökat . Bara under åren1969-1972 berördes 204 500 anställda av förelagssammanslagningar enligt statenspris- och karlellnämnd. Monopoliseringenleder till prisstegringar. Monopolen höjer priserna. Men till inflationenbidrar också att har gjorts avhängigt av den kapitalistiska världensvalutasystem som i mänga är befunnit sig i ett kaotiskt tillstånd. Denekonomiska politiken måste som målsättning ha att bryta de s. k. friamarknadskrafterna, dvs. kapitalägarnas makt över ekonomin. Detta innebär banar väg för en socialistisk samhällsomdaning. Inuläget betyder en sådan politik minskad makt för kapitalet, ökad makt för dearbetande - omfördelning lill de lågavlönades förmån på kapitalägarnasbekostnad. uppgörelse som regeringen har träffat med och folkpartietfinns ingenting av en sådan politik. Och hur skulle del kunna finnas del närman i kompromissens namn ger efter för rent borgerliga krav. Lålmig upprepa några exempel pä vad den senaste uppgörelsen har inneburit.Sparavdragen fördubblas och har den effekten att för den som har . iinkomst blir skalielälinaden genom del nya avdraget , medan den somfiänar . får en skattelättnad på . När detgäller avdragsrätten för sjukförsäkringsavgiften fär den som har . enskaltelälland på , medan den som fiänar 100 000 kr.får en skattelättnad på dubbelt så myckel. av egenföretagarnas inkomster skall vara fria frånarbetsgivaravgift innebär en klar orättvisa mol löntagarna som får betalaarbetsgivaravgift på varenda krona de fiänar. drabbas kommuner och landsting av betydande förändringar som deicke får tillfredsställande kompensation för. Denna försämring av kommunernasoch landslingens ekonomi drabbar i första hand låginkomsttagarna. Vartlog jämlikhelspolitiken och låglöneprofilen vägen? Den försvann i den härhanteringen. I stället har man avlägsnat sig från en sådan politik. Låglöneprofileni skatteutredningens förslag kompenseras naturligtvis inte av all vårt krav omen höjning av barnbidraget med . Nupåstår regeringen och mittpartierna samstämmigt alt det finns en stor fördelmed del här slaget av uppgörelser. Genom att de knyts till avtalsuppgörelsernapåstås effekten bli att inflationen bromsas. Vi har en annan uppfattning. Vimenar all della är en dålig och farlig politik för lönlagarna. Den bygger påden gamla borgerliga myten om att det är priserna som jagar lönerna och intetvärtom. Delhar aldrig varit sant. är det dessutom helt tydligt att monopolprissättningen- här hemma och utomlands - är den kraftigaste inflationsdrivande faktorn.Storfinansen fiänar ju på inflationen och driver därför själv på den. Vill manta krafttag mot inflationen måste man göra del på hell annat sätt än att drivastatlig inkomstpolitik. Det borde vara främmande för arbetarrörelsen allacceptera all partier i överiäggningar sinsemellan skall diktera ramen förlönekraven. Det är alt beskära förhandlingsrätten, och det borde rätteligenleda till en skärpning av avtalskraven, eftersom de som vinner på dennapolitik är arbetsgivarna. Jagtycker att det var en ganska mild beskrivning som gav när man i enledare kommenterade: "Som försvar för skatteuppgörelsen sägsdel all del är arbetsgivarna som får betala kostnaderna för skallesänkningen.Del är nog inle så enkelt. Höjningen av socialförsäkringsavgifien förarbetsgivarna anses nämligen motivera en särskild återhållsamhet frånlöntagarna i avtalsrörelsen. Därmed ger man kanske v'ål slora möjligheter förarbetsgivarna att övervältra betydande delar av kostnaderna pålöntagarna." Delär väl inget tvivel om alt den tolkningen delas också av mänga socialdemokrater,som har litet svårt att hänga med i regeringens lovprisande av uppgörelsen. Defår till svar att uppgörelsen var nödvändig på grund av det pariamentariskaläget. Men vem var del som inför förhandlingarna i kanslihuset var ute ochspridde antydningar om att regeringen skulle vara beredd lill nyval? Det varregeringens eget folk. Menade regeringen då ingenting med det? Del måste mannaturligtvis ha gjort. Då framstod inle en dålig kompromiss med de borgerligapartierna som något nödvändigt. Då var man beredd att ändra det pariamentariskaläget genom nyval. Men man gjorde inte det när allt kom I stället valdeman att göra upp den här gången med två borgerliga partier om en skatteomläggningsom innebär all man dels avlägsnar sig frän låglöneprofilen, dels medverkartill att binda den fackliga rörelsen i lönekampen. Vi som är här har säkert med intresse lyssnat till . Jag fär hälsa honom välkommen. Det är litet synd alt åhörarskaranvar så begränsad. Det kunde väl dels bero på den olyckliga tiden , delsbero på att herr befinner sig på annat häll. Annars hade mani någon mån en känsla av alt han provpredikade för att bli byrådirektör istatistiska centralbyrån när man åhörde den väldiga mängd statistik som fannsmed i hans anförande. Alla de siffrorna hinner jag måhända icke ta upp, menjag återkommer lill dem. För den svenska löntagaren blev 1974 ett på många sätt gott år,Realinkomstulvecklingen blev den bästa sedan kriget. Prisökningarna var visseriigen alltför höga, men de var ändå lägre äni de flesta andra länder. kunde viktiga krav från löntagarna och destora folkgrupperna förverkligas i en aktiv reformpolitik. Arbetslivetsreformering har förts framåt. Pensionerna har förbättrats kraftigt.Pensionsåldern sänks. Bostadspolitiken har reformerats. Inom regional- ochnäringspolitiken har kraftålgärder satts in för att värna och utvecklasysselsättningen. var antalet sysselsatta 127 000 fler än förett år sedan. Jaghar påpekat att det finns elt klart samband mellan ä ena sidanindustrisamhällets ekonomiska slagkraft och dess förmåga att erbjuda löntagarnatrygghet samt å andra sidan reformverksamheten och löntagarnas ökade makt.Reformerna, demokratiseringen, en fördjupad trygghet är en stimulans och enstyrka också för den ekonomiska utvecklingen. Itider av ekonomisk oro riskerar delta samband att skymmas undan. Då kan delfinnas grogrund för tal om enkla lösningar. Det kan i den praktiska politikenleda till två olika vägar som båda får farliga konsekvenser för dengrundläggande stabiliteten i industrisamhället. Denförsta vägen är den reaktionära vägen. Den utgår ifrån alt roten till allt ontligger i det moderna välfärdssamhället som elt ullryck för människornas vifiaalt solidariskt styra samhällsutvecklingen och garantera trygghet ochrättvisa. Denna sterila väg anvisar som botemedel mot ekonomiska svårigheter ennedskärning av samhällets insatser. Den leder till slagord av typen "en nyindividualism". Enligtvad jag har läst i pressen har en konservaliv oppositionspolitiker ute i Europauppmanat sina anhängare att inte komma med några konjunkturpolitiska recepteller rekommendationer, att inte debattera nyktra och hårda ämnen somstrukturpolitik och regionalpolitik. På dessa områden kan man inte uppnåtillräckligt av allmän konfrontation. Nr 34 måste man spela på befolkningens känslor, injaga fruktan och ångest Onsdaeenden ' dystra framtidsbilden pä det inrikespolitiska och utrikespolitiska fältet.Enligt min mening är ell sådant tänkesätt hell oförenligt med Finansdebatt Denandra vägen är mer välmenande men får farliga konse- Den innebär enpositiv grundinställning lill reformer och samhällsåtgärder pä snart sagt allaområden. Men den innebär också att man inte anvisar betalning för reformerna.Så skapas förväntningar om ökade samhällsinsatser som inle skall behöva kostanågot. Men förr eller senare måste räkningen betalas. I värsta fall genomförsämrade utlandsaffärer och svag valuta, kraftiga prisstegringar och högarbetslöshet, besvikelse över de förväntningar politikerna inle lyckats infriaoch försämrade möjligheter för demokratin alt lösa vikliga samhällsfrågor. 1den ekonomiskt och socialt oroliga värld vi lever i är det inte svårt att finnaexempel pä hur dessa former av enkla lösningar försvagar möjligheterna attlösa de sociala och ekonomiska problemen. Jagär förvissad om att den jämförelsevis goda utveckling vi haft i värt land kanförklaras av all vi i elt parlamentariskt besvärligt läge kunnat visahandlingskraft i och som grundval för våra beslut lagt en vifia attfortsätta reformarbetet och ta de ekonomiska konsekvenserna av en aktivreformpolitik. Sähar vi också medverkat till en utveckling som förenar en god ekonomiskutveckling och ökad makt och ansvarslagande och trygghet. Vi kan glädja oss åtalt man ute i talar om 1974 som år. Förregeringen har, som jag framhållit, utgångspunkten hela tidenvarit att söka samla en bred uppslutning i bakom sakliga lösningar påde ekonomiska problemen och att till grund för de lösningarna lägga lönlagarnasoch de stora folkgruppernas intressen. Omdel inte retar för mycket vill jag gärna uttrycka min alldelesärliga uppskattning över att delta i allt väsentligt har lyckats. Detlyckades alt samla bakom nödvändiga konjunkturstimulanser. Detlyckades också all lägga fast en skatteomläggning som innebär sänkt skall förlönlagarna och ökade avgifter för arbetsgivarna och att skapa garantier förfinansieringen av viktiga reformer på pensionsområdet. Påså säll kunde vi lägga grunden för en stabil finanspolitik och en fortsattreformpolitik. Detta var också utgångspunkten vid de överiäggningar mellanpartierna som inleddes och som ledde lill enöverenskommelse mellan , och socialdemokraterna iförra veckan. Våra utgångspunkter för deöveriäggningarna var föfiande: Viville, för del första, lägga en grund för en tvåårig avtalsuppgörelse. En snabb sådan uppgörelse är av stor betydelse för stabiliteten i vår eko nomi och för den framtida konjunkturutvecklingen. 110 Vi ville, för det andra, i fullt samförstånd medlöntagarorganisationerna fortsätta med deframgångsrika omläggningar av beskattningen från lön- Nr 34 lagarna lillarbetsgivarna som vi genomfört och som Onsrineen rlpnvarit en av orsakerna till att vi lyckats hålla nere prisstegringarnajämfört j2 ,q-jc med andra länder. En sådanskatteomläggning också lägger en god grund för etl avtalsom också innefattar del året. Viville, för det tredje, säkra en ansvarsfull finanspolitik och möjliggöra delsatt vi skulle kunna förverkliga redan fattade beslut, dels att vi skulle kunnafortsätta reformverksamheten. Därför betraktade vi kravet på ansvarsfulltotalfinansiering som mycket viktigt. Fråndessa utgångspunkter är det min bestämda uppfattning att den överenskommelse vinu har nått är en bra överenskommelse. Delta resullal hade inte kunnat uppnåsom de deltagande partierna inle varit beredda på lillmölesgåenden förändrasynpunkter. Jag känner inget behov av alt ur den synvinkeln diskutera olikainslag i överenskommelsen. Jag står för överenskommelsen i dess helhet. Jagvill emellertid klart deklarera att dessa lillmölesgåenden är elt lågt prisföratl i viktiga frågor nå en handlingskraftig majoritet i grundad pålöntagarnas intressen. Därav föfier att överenskommelsen är lill gagn förlandet. Jag är medveten om all har svårt alt dela denna positivainställning till överenskommelsen. lämnade ju överläggningarna,allt samförståndstal till trots. Och orsaken lill detta var att överiäggningenlog för mycket hänsyn lill låginkomsttagarnas, som jag själv tycker, heltberättigade krav. Jagser all nu söker sälla i gång vad som gemenligen brukar kallas fören snyflvals. Man fick inte vara med, säger man. Man trängdes bort frånöveriäggningarna. var inne på den skivan litet grand också.Nu vel alla som var med alt del var själv som knäppte portföljen omsina synpunkter och avlägsnade sig. Han begärde nämligen som villkor förmedverkan att i få driva sina egna skalleskalor och gå emot denskallesänkning för inkomsttagare . varom skatleulredningensmajoritet hade enat sig. förbehåll all gå emot en överenskommelse som manvarit med om all biträda kunde vi självfallet inle acceptera, och då avlägsnadesig . Del framgick inte minst av anförande all närdet gäller skatteskalorna för inkomst . förelåg en myckel bredenighet. Del var en integrerad del av överenskommelsen, och då kan man inte iförväg hoppa av. Jag har sagt della för all undvika fortsatt mytbildning frånmoderaternas sida. Nufar omkring och jag vill nästan säga skrämmer de stora folkgrupperna i efterhand med att överenskommelsen skulle ha varit myckel bättre om hade varit med längre. Och därmed får vi ytterligare en bekräftelse på ihålligheten i samför ståndstal. är intresserad av ell samförstånd riktat mot de små inkomstlagarnas och de slora löntagargruppernas intressen. Men del kallar jag konfrontation. Och isolering i denna fråga är därmed en bekräftelse på en misslyckad konfronlationspolilik. Jagskall väl inte närmare ta upp anförande, det har finansministerngjort. Dessutom var anförandet i huvudsak inte riktat mol oss ulan motmittenpartierna; och . slutade dock meden klapp pä axeln och sade att det borgeriiga samförståndet ju ändå är bra. Fören utanförstående är det intressant att se den största moderata tidningenbeskylla och för skallefusk och höra herrBohman beskylla dem för dålig moral. konstaterar han ändå att deborgeriiga är överens. Mensamtidigt som kritiserade i stort sett alla inslag som ingick iskalleuppgörelsen och antydde all de borgerliga partierna nog hade kunnat kommaöverens om någonting måsle det som skulle kunnat hända allvariigt skrämmamänniskor. Därmed blir angrepp på och vädjan lill mittenpartiernanågot av en bumerang. Jagvill bara göra ett par påpekanden. Det första är ett sakligt felaktigtpåslående som jag tycker är allvarligt. sade i sitt anförande attpensionärerna inte fär någon skattesänkning. De drabbas däremot av skallehöjningar.Del är sakligt fel. Pensionärerna får för del första kraftigt förbättradepensioner som ett resullal av I, som inle var med om, därtillskattesänkningar och höjda kommunala bostadstillägg. För det andra fårpensionärerna i årets överenskommelse lika mycket i skattesänkning somlöntagarna. Dessutom blir det särskilda förbättringar för gifta ochsammanlevande pensionärer. För det tredje får pensionärerna full kompensationförde effekter på priserna som vissa inslag i överenskommelsen innebär. På alladessa punkter har avstått frän alt medverka. När sägeratt skattehöjningarna pä punktskatter drabbar pensionärerna kan jag inleunderiåta all påminna om alt den enda som i denna kammare ifrågasatt alt manskall ta bort indexregleringen för folkpensionerna är . Del skedde ien remissdebatt . Därför är det ganska ofattbart när herrBohman med elt sakligt fullkomligt orikligt påstående försöker användapensionärerna som slaglrä i den här debaiten. Detandra är mer en intressant observation. Vi får alltid höra citeraolika auktoriteter här i kammaren; författare och ekonomer som håller föredrag.De här citaten hinner man aldrig kontrollera något vidare, sä man vel aldrigriktigt i vilket sammanhang har tagit dem. citerade han AssarLindbeck och det föredraget råkade jag ha. Citatet var taget ur elt stycke därhan säger att med del skattesystem vi har måste lönlagarna begära storanominella löneökningar. Där slutade sitt citat. Menföredragshållaren fortsätter med att säga att det finns olika metoder att brytadenna trend. Den ena är att minska progressiviteten och den andra är attregering och riksdag vid vafie avtalstillfälle går in i avtalsrörelsen ocherbjuder löntagarorganisationerna att fä ut en betydande del av sinarealinkomststegringar via skallesänkningar i stället för via löneökningar. Mendet hoppade över och därmed blir citatet i realiteten falskt. Vadvi har gjort tre är i rad är just all vi har givit en väsentligrealinkomslstegring i botlen pä lönerörelsen.Därmed behövs del inte sä stora brultolöneökningar. Man får ändå samma realautfall och slipper en inflationsutveckling. Detta var alltså bara en parentes,men del var roligt att fä avslöja - pä bar gärning, höll jag pä attsäga. Tillherr "provpredikanlen" vill jag säga att vi har framhållit all denträffade uppgörelsen i allt väsentligt överensstämmer med vad vi skulle ha lagtfram om vi hade varit ensamma om all utforma förslaget. Naturligtvis har vi påvissa punkter gjort lillmölesgåenden, för annars hade det inte blivit någonöverenskommelse. Men jag tycker ändå del är litet konstigt all vänsterpartietkommunisterna argumenterar mot att de slora breda LO-grupperna fär en hyggligskattesänkning. Skattesänkningen när ju sin toppunkt för LO-medlemmar som under1976 har en inkomst som ligger under genomsnittsinkomsten. Dessa människorkommer att ha väldigt svårt att tro på kommunisternas förklaring att det ärresultatet av en höglöneprofll. Av de 1,3 mifioner löntagare, som om, vilka fiänar . 1976, kommer 1 mifion alt nästa årbetala in . mindre i statlig skatt. Deras statliga skatt har alltså genomdenna överenskommelse minskal med mer än hälften. Del är alltså inget dåligtresultat, och det är en myckel klar låglöneprofil. Jag tror inte heller att deslora grupper som i hög grad är med om att betala denna skallesänkning harnågonting emot della. De får ju också en hygglig skattesänkning. Delverkar som om skulle klaga över all vi inte har utlyst ell nyval.Jag har inte märkt all kommunisterna har tillhört de slora nyvalsivrarna, vadde nu kan ha för skäl till det. Vi hade självfallet kunnat hamna i densituationen. Men med hänsyn lill de sakliga resultat som uppnåddes och medhänsyn lill behovet av en lugn och stabil samhällsutveckling var del enligt vårmening till uppenbart gagn för landet alt denna uppgörelse slöts. Departier som har medverkat i denna uppgörelse har velat la elt ansvar förlandels ekonomi, och del finner jag utomordentligt glädjande. Del ärnaturligtvis också huvudsaken. Men jag vill gärna se något mer däri. Enskribent i en fackförbundstidning framhöll närmast med hänvisninglill att han tyckte sig se en äriig strävan till en sorls borgerligradikalism. "Den hjälper till", skriver han, "att hålla denaggressiva konservatismen pä avstånd och gör aktningsvärda insatser för attvärna om de borgeriiga fri- och rättigheterna." Han påpekar all ser man utpå aktuella tendenser i f n. är detta nog så värdefullt.