prot · FY0993 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag har alltså upplevt den reaktionen hos gamlaälgjägare-del är inle min reaklionjag redovisar ulan dessa gamla älgjägaresreaktion - som har fått skjula älg på sina marker och plötsligt blirhänvisade till att bara fä skjuta en kalv. Jag tror säkert att bäde herrWachtmeister i och i Holmgården har upplevtliknande reaktioner. Det är denna kanske mer psykologiska verkan som ocksåkommer in i bilden. Detär ju meningen, säger , att det skall bli någonting bällre; viskall inte fortsätta att ha del som vi har del . Jag menar att med detförslag som vi lägger komnier vi bort från vad vi med rätta kan kritisera i delnuvarande syslemet, nämligen risken för all vi skall få en rovjakt. Vj fåralltså den här begränsningen som innebär att i stället för att man harkunnat skjuta frilt även på de smä markerna under allmän jakttid får man nuhälla sig till ett vuxet djur och en kalv. Då är det litet förvånande att manmenar att just den här förändringen, som innebär mindre möjlighet tillavskjutning pä de små markerna, plötsligt skulle utlösa en våldsam flod delsav försök frän olika människors sida att fä konima in och skjuta på de mindreområdena, dels all de som tidigare av jaktvärdsskäl har sammanslutit sig förall jaga på ell bra sätt i stora områden nu skulle bryta sig ul, när utbytet avjakten pä det mindre området blir så mycket sämre. Det är svårt att fä logikenall gä ihop i det sättet att resonera. Däsäger - med exempel frän sitt eget län - att det kanske kanvara ett 50-tal eller etl 75-tal markägare som inte kommer att acceptera att gäin i nya jaktvärdsomräden ulan som konimer att ställa sig utanför. Jaghar en del erfarenheter frän resoneniang som jag fört. Jag känner lill mångaexempel - även från mitt eget hemlän - på jaktmarker som ligger inklämda mellanstora gårdar och gods. Man har inte alltid mött samma hänsynsfulla förståelsesom t. ex. kunde redovisa. De berörda jägarna har inte kunnatutnyuja de förutsättningar under vilka man jagar i vissa sädana områden. nomiska och andra -utesluter dem frän denna möjlighet. Alltdetta har jag tagil hänsyn till när jag har lagt denna proposition. Samtidigthar jag önskat undvika alt hamna i den älgbyråkrati som jag tycker attulskollels belänkande innebär en risk för. Alla som tittat pä detta mäsle nogsäga sig alt det blir väldigt svårt för att sitta och försökabedöma om relationerna mellan en jägare och det intilliggande licensomrädet ärav den karaktären, att han har motiv för att begära att icke få vara med i detjaktvärdsomrädet eller om man skall tvinga honom in i det. Jag tror att man börundvika att skapa en sådan hantering av dessa frågor. Det är bältre att underdenna femårsperiod pröva hur längt vi komnier med den samordning vi härföreslär och vilka förbättringar den kommer innebära för jaktvärden. Att detblir förbättringar torde väl ändå slå klart. HenJOHANSSON i Holmgärden (c) kort genmäle: Herr talman! Jag förstår mer än välatt statsrådet blivit uppvaktad och kanske t. o. m. irriterad över många samtalfrån jägarnas sida. Men lål mig ställa en fråga: Av vilken anledning väger demer än 200 000 jägarna i en organisation sä ofantligt lätt att ingen hänsyn till dem, medan en liten organisation med ett medlemstal på kanske mindreän en tiondel har helt fält diktera denna proposition? Sedandetta tal om alt det som passar i kanske inte passar pä andra häll.Men vi har erfarenheter frän tre län - ett i , ett i Mellansverigeoch ett i södra delarna av landet - och det har faktiskt visat sig alt systemetpassar i alla tre länen. Det har fungerat alldeles utomordentligt. Då skulledel vara underligt om man ändå inte kunde ta hänsyn till de erfarenheter somdär har getts. HerrWACHTMEISTER i (m) kort genmäle: Herr lalman! Jag gerjordbruksministern fullkomligt rätt i att man med förslaget i propositionen färbukt med den sortens rovjägare som kanske har fyra eller fem hektar just inordspetsen pä en sjö eller något liknande där alla älgar skall gå över och somskjuter sju, älta eller tio älgar . Sådana exempel finns. Dessa rovjägarekommer vi ät. Däremot lägger vi ett våldsamt koncentrerat tryck mot kalvkorna.Det är detta vi är sä rädda för. Vi slår sönder alla möjligheter attkontrollera älgslammens avskjutning genom denna generella dispens. Jag vill instämma med i Holmgärdennär han frågar: Varför väger alla de brev som kommit in till och därman protesterar mot den generella dispensen så lätt i sammanhanget? Det är brevfrån älgjägare som verkligen vet vad de talar om. De vet kanske bättre än bädestatsrådet och jag. Varför tar vi ingen hänsyn lill dem? medger i att vårt förslag givetvismedför en förbättring. Men ändå hyser han stor oro för att det skall bli enförsämring, om jag får sammanfatta vad han i detta sammanhang sade. Vi kanskekan vara överens om att delta är ett betydande steg i riktning mot en bättresamordning av jakten, vilket är rätt väsentligt. i Holmgärden påstår att jag skulle ha tagit hänsyn bara till enmeningsriktning bland jägarna och struntat i det stora flertalet jägaresuppfattning. Det har funnits flera meningsrikiningar. Jag talar inte omorganisationer utan om meningsriktningar. Jag har mött dem oberoende avorganisationstillhörigheten. Dethar funnits de mest skiftande föreställningar om hur man borde hantera dennafräga. Jag har försökt åstadkomma en kompromiss utan att - vilket jag framhölli mitl inledningsanförande - köra över någon meningsrikining totalt. Jagfruktar för att om man ensidigt skulle tillgodose bara en meningsrikiningsintresse, skulle man skapa svårigheter för den mera lugna debatt omkring dessafrågor som jag tycker att hela jakten och viltvården är förfiänta av att viför. Jag har försökt underbygga dessa tankar genom att skapa organisatoriskaformer för den debatten, vilket utskottet uppenbarligen har funnit riktigt. Detbör nu bli möjligt - om skulle stanna för detta förslag - att fä tillstånd en mer lugn och sansad debatt olika jägare emellan än den som vi harupplevt . Jag upprepar att det dels gäller att föra samma lugna ochsansade debatt som vi har fört i . Det skulle fiäna älgvårdensintressen, vilket däremol inte skulle bli fallet om vi så att säga tvingar eltinte så litet antal jägare in i en jaktform, som de inte är mogna för attacceptera. Herrandre vice talmannen anmälde att i anhållit atttill protokollet få antecknat alt han inte ägde rätt lill ytterligare replik. Hen STADLING (s): Eflersom jag är en av molionärerna i detta ärende, mäste jag tyvärr tanågra av kammarens dyrbara minuter i anspråk för att redovisa min syn på hurälg- och jaktvården skall organiseras. Jagvill då, herr talman, försl deklarera att jag inle kommer att yrka bifall tillden motion pä vilken jag står som första namn. Anledningen till detta är altulskollels betänkande är en kompromiss med förslag som delvis bygger på denna motion. Tyvärrhar debaiten blivit en smula snedvriden, då en slor del av kammarens ledamöterhar fäll den uppfattningen all den ena gruppen slåss för siorskogsägarna ochden andra värnar om de mindre skogsägarna och jägare som arrenderar sinajaktmarker. Detta är helt oriktigt. De flesta lycks vara eniga om altjakträtten måste vara knuten till äganderätten. förslagbygger också på denna realitet. Vadsaken ytterst gäller är på vilket sätt jakten och jaktvården skall organiserasför att ge mesta möjliga rättvisa och vem som regionalt och centralt skall leda ochkonlrollera älgvården. När det gäller det senare har redan 1938uppdragit till alt leda och bygga upp dennaorganisation både regionalt och centralt. Jag har den erfarenheten att för osssom jobbat med detta på det lokala planet har samarbetet gäll alldeles utmärkt.Jag beklagar bara all det växt upp konkurrens- och splittringsorganisationeräven på detta område, vilka försvårar arbetet för den organisation somriksdagen anförtrott dessa uppgifter till. För mig står det klart att om viskall nä det uppsatta målet - en god älgvård - då skall alla markägare, bådeslora och små, sammanslutas i jaktområden, och dä kan man inte vara alllförhjärtnupen, om man någon gäng måste tvinga in en motsträvig och ointresseradmarkägare. Attorganisera jakten gemensamt enligt dessa former bör vara ett intresse för bådestora och små markägare. Det jaktvårdsområde där jag själv jagat -jag firar alltså 50 ärs jubileum - är ell bevis för detta. Det ärVästernorrlands mest uppstyckade skogsområde med 118 ägare och en sammanlagdareal av , i medeltal alltså ca per ägare. Det finnsägare med bara 3 ä . En del skiften är endast 15 ä ochhar en längd av -hör och häpna! Att utöva individuell jakt pä dessa småmarker var ju ogörligt, och här var det de små markägarna som tog initiativetoch bildade jaktvärdsomrädet , Det har gått mycket bra. Sämjan harvarit god, och ingen vill gå tillbaka till det gamla jaktsättet, I genomsnitthar 54 jägare deltagit varie år, därav 27 icke markägare, 50 96 av dem somdeltagit i jakten är alltså icke markägare. Jaghar velat ge denna bakgrund för alt ni bättre skall förstå varför jag i vissadelar velat ändra på propositionens förslag. Jag är bl, a, rädd för all om man- enligl propositionens förslag - är alltför generös med tilldelningen till demsom ställer sig utanför gemensamhetsjakten, dä konserverar man det tillståndsom nu råder, och det kan bli svårare att ändra pä delta när försöksperiodengått ut. Jag är medveten om att del enligt propositionens förslag sammanlagtkommer att skjutas mindre antal älgar än tidigare , men individuellt och lokalt blir tilldelningen betydligt större änför dem som dellar i den samordnade licensjakten. Jagskall med några bilder på kammarens bildskärm ge autentiska exempel pä hurgalet det kan bli om tilldelning ges enligt propositionens förslag. Detförsta exemplet är från och visar ett licensområde på ca . Här ställde sig en markägare utanför med sina och slogsönder möjligheterna till en ordnad jakt. Eftersom älgtillgången är mindre godinom området, blir tilldelningen ett vuxet djur för den större arealen på 1 100hektar, men enligt propositionen fär den mindre markägaren, som har endast 75hektar, ett vuxet djur och en kalv. Han blir således premierad för att hanställer sig utanför den samfällda jakten. Delandra exemplet är från , och bilden visaren område med en totalareal , Antalel markägare inom områdel är 111, alllsä typiskasmåmarkägare. Området jagar pä licens och har en lilldelning av elt vuxet djuroch en kalv. Tre fastighetsägare har här ställt sig utanför den gemensammajakten. Dessa tre fastigheter, som disponerar en ganska liten del av det totalaområdet, skulle enligt propositionens förslag få en tilldelning av tre vuxnadjur och minst tre kalvar, alltså betydligt mera än vad man äger rätt attskjuta på de övriga markerna tillsammans. Jag tror inte all dessa markägare fårnågon lust att ansluta sig till den gemensamma jakten med en sädan generelltilldelning. Detär exempel av detta slag som avskräcker mig från att acceptera propositionensförslag pä denna punkt. Man favoriserar som sagt dem som ställt sig utanför densamfällda jakten och konserverar ett tillstånd som icke kan tolereras, om vi iframtiden skall komma fram till ett likartal system för hela landel, Elt syslemsom ger full rättvisa även åt de små markägarna. Dess värre är dessa exempelganska allmänt förekommande och kommeratt utgöra en källa till irritationjägarna emellan. Det är således oriktigt att påstå att vi med utskottetsförslag gynnar de stora markägarna. Del vill jag särskill understryka. Vadvi vill är all skapa förhållanden som ger alla, bäde stora och små markägare,möjligheter all ansluta sig till jaktområden där jakt kan bedrivas undergemensamma och likvärdiga former. Vi har därför understrukit att ingen, utanmycket starka skäl, får förvägras medlemskap i dessa jaktområden. Vihoppas därför alt även de markägare som ställer sig utanför den samordnadejakten i framliden skall kunna accepiera denna gemenskap. Utskottetsvice ordförande och andra ledamöter i utskottet har i övrigt kommenteratutskottets förslag på alla punkter. Jag ansluler mig till dessa och yrkar, herrtalman, på alla punkter bifall till vad ulskottet hemställt. Medanjag nu har ordet kan jag inte underlåta att bemöta som säger alltilldela en älgjägare en kalv är som att slita hjärtat ur bröstet pä honom. Menvad skall då de säga som underkastat sig den gemensamma jakten och som inte fårmer än kanske kött per man? Vi är 55 jägare i mitt område. Vi har inle enchans att fä större lilldelning än 15 högst per man, 1 fär 4 jägare finna sig i en tilldelning pä en kalv pä ca - herrJohansson i Holmgärden påstår att en kalv väger upp lill , I herrLindbergs fall blir del i alla fall en tilldelning pä ca per man. Det ärsåledes en ganska rättvis ordning som här är på tal. Nuskall man komma ihåg att de som slår utanför gemensamhetsjakten i de allraflesta fall gör det av fri vifia. Många av dem har inle nägol som helslintresse av all underordna sig den gemensamma jakten - som jag anser vara denenda framkomliga vägen för att skapa full rättvisa åt. som jag säger, samtligajägare, 1detta anförande instämde (). Hen () kortgenmäle: Hen Stadling hänvisade i bönan av sitt anförande lill idealförhällandetinom hans eget jaktvårdsområde. Jag har, herr talman, ingen som helsl anledningatt betvivla riktigheten i vad säger, Däremol kan jag upplysakammarens ledamöter om att jaktlag har bedrivit sinjakt inom jaktvårdsområdet under allmän jakt vilket belyser all även denjaktformen kan vara idealisk bara man sköter den rätt. Vidarepäminner om all jag sagt att hänvisa en älgjägare till att enbartjaga kalv är som all slita hjärtat ur bröstet på honom. Jag skall införkammarens ledamöter villigt erkänna att det uttrycket har jag lånat av herrStadling, Han använde det själv när vi för någon vecka sedan diskuterade dennafräga. och jag har kanske sanima uppfattning om delta. Sedantrodde jag all den här diskussionen gällde jaktvården och inte frågan om attdela köttet rättvist mellan jägarna. Skall vi försöka klara det, vill jag inledelta i den här debatten, för det är en omöjlighet. Men varför kan manacceptera den generella licensen? Det är alldeles riktigt alt de förhållanden förekommersom har visal på TV-skärmen, Men man bör vara medveten om fördet första all del är svårt att jaga älg på mycket smä marker. Det är intefräga om något tamdjur, som slår och väntar pä jägarna, utan alla som har jagatälg vet att förutsättningen för all nå elt lyckat resullat är all samordnasina marker i slörre områden. Dä har man betydligt större chans att komma åtsitt byte än om man skall försöka smyga sig pä det på små markområden. För delandra skall man vara medveten om att dessa jägare kan fä attjaga sin älg pä medan man pä licensomrädet har att jaga sin älg. Detär alllsä så alt man under den allmänna jakten, som ersätts av den generellalicensen, inte fäller särskilt mycket mer älgar än under den speciellalicensjakien. Jag vågar näslan påslå alt man, om propositionens förslag gårigenom, sannolikt kommer att få en sädan utveckling att mindre älg konimer attfällas per arealenhet under den generella licensjakien än under den speciellalicensjakien. Det systemet bör alltså tillgodose jägarna lika väl som entotalreglering. Del är väl inte den individuella rättvisan niellan dem somjagar på generell licens man är ule efter ulan sävitt jag kan förstå rättvisanmellan de båda jaktformerna. () kortgenmäle: Del är alldeles riktigt som säger all vi har jagat underden allmänna jakttiden, men vi har själva skött om regleringen. Vi har på våraärsjaktslämmor bestämt hur mänga älgar som skulle skjutas, och del blir precissamma sak. HerrLindberg framhåller alt vi inle skall tala om delning av kött. Ja, men del varpä utfall som jag svarade. Han gjorde gällande alt de som barafick en kalv blev undertilldelade - om jag får använda det uttrycket stora området. i jämförelse med dem somjagade inom det Nr 93 HerrLINDBERG (s) kort genmäle: Mitt inledningsanförande mäste ha blivit missuppfattat av herrStadling, för den diskussionen har jag inle tagit upp i debatten. Vad jaggjorde i mitt anförande var att jag citerade elt brev, men jag underströk attjag inte tagit ställning till argumenten i brevet. Jag citerade del enbart föratt belysa den stämning som finns ute bland jägarna. Där har helt missuppfattat mig. Jag vill bara göra en kommentar, som jag tycker måste göras till denbild som redovisade pä TV-skärmen, Det är rikligt alt densituationen kan föreligga att det finns en jägare som har sin mark i ett områdedär övriga jägare är sammanslutna i ett jakt-värdsområde, medan han inte ärmed. Situationen kan ocksä vara den motsatta, nämligen att två stora gärdaromger ett litet område med jaktmark, har den som har den lillajaktmarken med tillhörande jakträtt möjlighel att skjuta hur många djur hanöver huvud laget kan komma över under den korta allmänna jakttiden. Det tyckervi är fel. Om man nu går på utskottsmajoritelens förslag löper man risken all ipraktiken beröva honom möjligheten att över huvud laget få jaga ett vuxet djur.Vi tycker all det är fel all gä sä hårt fram i de många fall av del slaget somkan förekomma. Därför har vi vall att lägga proposiiionen såsom den ser ul, ,Ä ven i det område som redovisarblir del nya i situationen att den som ligger mitl i området och vägrar varamed fär den försämringen - i förhällande till nuläget - att han, från all hakunnat skjuta hur mycket som helst, bara komnier all få skjuta ett djur, och dåunder myckel . Det är alllsä den försämringen som uppstår för honom,som möjligen gör alt ocksä han tycker att det är riktigare att gå in i delslörre området och delta i jakten där. i (): Älgen är de svenska markernas största och värdefullaste villebråd. Denär lika fascinerande att iaktla vare sig man är ute i markerna i egenskap avjägare eller som nalurvandrare i slörsla allmänhet. En talrik älgstam är ennationell tillgäng och erbjuder ell vackert blickfång i naturen, ger niånga ochspännande jaktupplevelser och utgör etl värdefullt ekonomiskt tillskott lillfolkhushållet, Älgslammensnumerära omfattning måste emellertid vara under kontroll av flera olika skäl.Således står emot varandra å ena sidan vårt allmänna intresse somfriluftsmänniskor av en slor älgstam - kort uttryckt: att kunna möta en älginte alllför sällan - mot ä andra sidan trafiksäkerhetens intresse samtskogsbrukets och i någon män ocksä jord- brukets intresse av en välavpassad älgstam. Detta gör att älgstammen inte kan tillåtas bli sä stor alljakten på detta förnämliga vilt kan bli en jakt, diir vafie markägare ärligenkan fälla ett flertal djur - ett förhällande som ju inte heller har varitmöjligl med den jaktform vi nu tillämpar. Medhänsyn lill dessa olika intressen är det av vikt att vi erhåller ett system förälgjakten, som i sig erbjuder möjligheter till såväl en stimulans för tillväxtav älgstammen som en reducering av densamma när så erfordras. Den samordnadeälgjakten tar just sikte pä delta. Syftet kan säkerligen uppnäs genom attmarkägare, i vissa fall enskilt men i huvudparten av fallen genom samverkanolika markägare emellan, planerar såväl viltvården som beskattningen av stammen. Huretl sådant system fungerar vel vi nu genom den försöksverksamhet som undermänga är bedrivits i försia hand i och län.Erfarenheterna av ett sådant syslem liksom jägarnas reaktion pä resultatet avförsöksverksamheten är utomordentligt positiva. Denegna erfarenhet jag har av de olika systemen kan enklast beskrivas sä all jag ilur och ordning har deltagit i jakt först pä den lilla enskilda marken,därefter i samverkan under allmän jakttid och slutligen de sisla lio åren undersamverkan i större jaktlag under särskild jakttid, s, k, licensjakl. Jag kanförsäkra all dellagarna i del jaktlag jag tillhör betraktar den utveckling somskett som naturlig och enbart anser att den har främjat en sund och riktigjakt. De erfarenheterna ligger - och det kanske är det viktigaste isammanhanget - hell i linje med de positiva erfarenheter som ocksä redovisasfrän försökslänen. Jagdelar i allt väsentligt de uppfattningar som har anförts i motionen 1955 avherr Stadling m, fl,, som samlat representanter för fyra partier. Jag hardärutöver i ell par motioner lagl fram kompletterande förslag, som jag heltkort vill beröra. Jaghar i niotionen 1948 tagit upp frägan om vilka arealer som skall betraktas somjaktbara enheter. Enligt min mening bör endast fastigheter, som är registreradesom jordbruksfastigheter, anses som jaktbara fastigheter vid älgjakt och däkunna ingå som en del i ett licensområde. Utskottet har endasl summarisktberört della milt yrkande, men jag förutsätter dock att man i den praktiskahandläggningen av hithörande frågor ule på länsstyrelserna gör sädanabedömningar att fastigheter som kanske, så att säga, endasl består av enälgväxel inte kan betraktas som fastighet a' jaktlig betydelse. Delta innebärenligt min mening inte -som propositionen föreslår - alt älgjakt i principskall kunna bedrivas på all mark som inte är tomtmark, Ulskottet delar tydligendenna min uppfattning. Vidarehar jag i motionen 1949 yrkat att viltbiologisk expertis skall knytas tilllänsälgnämnderna, yrkande har beaktats i utskottets belänkande, vilketjag är glad över. Min mening är att de forskare som sysslar medhjortdjursforskning bör ianspräkias som rådgivare vid länsälgnämnderna och varaelt slöd vid länsstyrelsernas bedömning då del gäller uppbyggnad ochbeskattning av älgstammen. 1 debatten här har man berört risken för all redan etablerade jaktlaggenom proposilionens förslag skall splittras; jordbruksministern nämnde ocksädetta problem i sill anförande. Mot delta brukar invändas att jägarnahitintills har visat gott omdöme och frivilligt slutit sig samman i jaktområdenoch all det ocksä fortsällningsvis bör garaniera alt de antydda farhågorna inleär befogade. Jag tror att det är rikligt att visa jägarna etl förtroende av detslaget, men jag kanske ändå vill säga - det kan uppfattas som en replik - attpropositionens skrivning jusl på den punklen är litet avslagen. Man har jukunnat iaktta jägarnas sunda reaktion när del gäller att få god, ordnadälgjakt, och man har kunnat få erfarenheter från försökslänen somocksä är entydiga. Ändå har man inte i proposiiionen velat dra de värdefullasteslutsatserna av delta, ulan i stället har man skrivit proposiiionen sä, att manocksä fortsättningsvis fär försvara sig med orden: Jägarnas sunda omdöme litarvi pä. Jag tror att denna bedömning av jägarnas pålitlighet är riklig, men jaglycker ändå att proposilionsskrivarna på den punkten inte har lyckats särskiltbra - om jag får tillåta mig den försynta kritiken. HerrLindberg talade i sill anförande om total reglering av jakten, som hanuttryckte sig. Kanske var jag överdrivet känslig, men jag tyckte all hanverkade en smula förfiusl i ordet totalreglering. Skulle det möjligen hakunnat bero pä att han bakom utskottsmajoritetens skrivning kunde finnamänniskor som efiest inte är särskilt mycket för total reglering utan snarareär verkliga motståndare till sådan? Hurkommer det sig då att vi i det här fallet finner en sådan här regleringtillfredsställande? Förklaringen är i själva verkel myckel enkel. Därtillgängen är begränsad är det ju normalt att man försöker fördela den på ettvettigt sätt. Vi lycker att del verkar klokt och väl genomtänkt attälglillgängen på något sätt relateras till de markområden varpå det skjuls. Medandra ord får den viltproducerande marken i någon mån vara normerande förvilken avskjutning man kan bedriva på den. Vi finner den tanken mättfull och värdatt tillmätas respekt. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Hen WICTORSSON (s): I debatten här om älgvården speglas en del av dagensniotsättningar i markpolitiken när det gäller värden av naturen och desstillgångar och sambandet med en social rekreationspolilik för de bredafolklagren.