prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — Omvi talar litet allvarligt kan ju ingen hävda att sysselsättningen i Sverigeberor av ytterligare två kärnkraftverk. Det avgörande är något helt annat. Jagtycker det är beklagligt att inte tagit upp den aspekten i debatten.Det avgörande är ju på vilken grundval som samhällsutvecklingen skall fortsättaoch vilka värderingar som skall vara avgörande därvidlag. HerrPalme utgår utgår från det slösaktiga och rovgiriga system somkapitalismen innebär. Det är detta system som skapar arbetslöshet och hotarsysselsättningen. Det är det som är utomordentligt energislösande, som ärslösaktigt både med naturtillgångarna och med det mänskliga arbetet. Men den alltavgörande frågan är ju kampen för en annan grundval för samhällsutvecklingenoch för andra värderingar som skall bestämma vad som skall produceras här ilandet och hur man verkligen skall täcka människornas behov. Det är den sakenman måste ta upp till debatt när det gäller den stora energifrågan. Problemetatt bota arbetslösheten och skapa varaktig full sysselsättning löser man inte,som jag påpekat, med ytterligare två kärnkraftverk. Vill man ha konkreta objektför ökade byggjobb finns ju en rad förslag framlagda: bostäder tillbostadslösa och trångbodda, barndaghem, som det råder en utomordentlig bristpå. Jag skall inte göra som statsministern och fråga om säger jatill vpk:s förslag om en ökad satsning på bostadsbyggandet och en utbyggnad avdaghemmen och sedan - om skulle svara nej - påstå ungefär somstatsministern gjort här att i så fall är ansvarig förarbetslösheten bland byggarbetarna. Det skulle vara ett alltför vårdslöst sättatt argumentera. Detfinns en fråga som är väsentlig men som de borgerliga partierna inte gett svarpå här i debatten. Det är frågan varför de borgerliga inte vill att bolagenskall betala kostnaden för den skatteomläggning som man är överens om skallgöras. Jag upprepar frågan till de borgerliga partierna: Varför vill ni attföretagen skall slippa både löneförhöjningar och skattebelastning? Det är alldeles riktigt, , att grundvalen för enbedömning av energifrågan är vilken typ av samhälle som vi eftersträvar, ochvi måste också komma till rätta med slöseriet. Men om man i de kommunistisktstyrda staterna - även om kan vara kritisk mot dem anser handem ändå inte vara kapitalistiska - har kommit till den slutsatsen att manmåste använda också kärnkraften för att tillgodose sitt energibehov, tyder detpå att även utifrån den ideologin finns det mänskliga behov som måstetillgodoses genom ökad energiförbrukning. Det är precis på samma sätt här. och bostäder är ganskaenergikrävande. Att bygga det som vpk brukar, tala om, statliga basindustrier,är också utomordentligt energikrävande. Detta kan man inte bara mala sig ur ochsäga att de önskemålen inte behöver tillgodoses. Så långt hade ju rättatt han ansåg att orri en stat gick i spetsen för att driva fram en ökadtillgång till energi förändrade detta inte samhället i och för sig, men detvar ett, medel för att förändra samhället så att bättre levnadsvillkor skapadesför männi skorna. Vigör vad vi kan, , för att hålla tillbaka infiationen. Det lyckadesganska bra 1974. Att vi fortsätter med subventionering av baslivsmedel, att vihar prisövervakning på en, rad områden, att vi försöker undvika extravaganser iden ekonomiska politiken - allt detta är led i en politik som strävar efter atthålla tillbaka prisökningarna. Fallet känner jag inte närmare till, menjag vill påpeka att kommunallagen medger delegering av beslut. Omkommunfullmäktige överskrider sina befogenheter finns det också regler för hurdetta skall prövas. Tillherr vill jag säga att jag tycker det var vettigt att man prövade lagenmot könsdiskriminering. Sedan finns det olika meningar om huruvida en sådan lagär effektiv eller om den motverkar sitt syfte. I vissa lägen måste man nämligenpositivt diskriminera för att stödja kvinnans krav på jämställdhet. Det är dockbra att det kommer fram ett utredningsmaterial för den fortsatta debatten. Detär säkert inte något fel vare sig på läskunnighet eller på hansfattningsförmåga allmänt sett. Däremot har han i denna fråga försatt sig i ensådan situation att han måste ta sin tillflykt till , bristande läskunnighetoch fattningsförmåga för att klara sig ur den. Jag vill inte påstå att jagfalskciterar . Det var så här. Det frågades i Aktuellt: "Dåskall vi riva alla kärnkraftverk i ?" Svar av :"Ja, jag tycker att logiken kräver det." Jag skall ge i att han inte tog orden "riva kärnkraftverken" i sin mun, menpå en fråga om det var vad han menade svarade han ja. Det må ju förlåtas vemsom helst om han därav drar den slutsatsen att om svarar"ja", så menar han det. Mendet viktiga är vilken politik vi skall driva. Vi bevarar långsiktighandlingsfrihet när vi inte satsar på anrikningsanläggningar,upparbet-ningsanläggningar, anordningar för långtidsförvaring av avfall ochsådant som kostar miljardbelopp. 1975 har vi alltså alternativet medkärnkraften, med vattenkraften, med kolkraften om vi kan få en ledning frånPolen eller alternativa energikällor om vi vet mer om dem då. Men vi bär ju ettansvar - det är hela,tiden det som debatten gäller. Vi i det här huset bär ettansvar för perioden . Den kan vi överblicka.' Utbyggnadstiden förkraftanläggningar ligger på sju . Därför krävs beslut för att manskall kunna förverkliga dem. Då kan en-del säga: "Ja, 1985 är många här ihuset inte med, så vad bryr vi,oss om det." Men det vore ettutomordentligt kortsiktigt sätt att resonera. Vi har ansvaret för hur detsvenska samhället skall kunna fungera 1985. Då har vi prövat detta medall den omsorg vi kunnat lägga ned och kommit till resultatet att även med enutomordentligt hård återhållsamhetspolitik behöver vi ett tillskott i vårenergiförsörjning och att vi kan klara detta genom en viss ökning avmottryckskraften och vattenkraften och med en viss påbyggnad av kärnkraften.Och det står vi för. Då har plockat ut en av dessa kraftkällor -kärnkraften - och säger att den är man inte med på, men han gör det utan attkunna redovisa något som helst alternativ. Han kan inte tala om hur demänniskor som lever och förhoppningsvis arbetar i det svenska samhället 1985skall få sin grundläggande energiförsörjning tillgodosedd, så att de hararbeten och kan betala folkpensioner, sjukvård och allt det andra. Det svararhan inte på, utan han hänvisar till risker. Om jag då säger att riskerna medandra bränsleslag åtminstone förmodligen är mycket större - det gälleroljan och kolet med de cancerfall som uppträder- intresserar det tydligen intecenterpartiet, utan man koncentrerar sig på en enda energikälla, den som varitföremål för allmän debatt. Dåkommer man till den enkla slutsatsen att politiker, politiska partier ochpolitiska rörelser alltid tvingas ta ett ansvar. Det är en fullkomlig illusionatt tro att det skulle finnas någon fråga där alla experter är hundraprocentigtense - jag har aldrig varit med om det. Det är också en illusion att tro attdet egentligen finns någon samhällsaktivitet som är helt oförenad med risker.Vi som är lekmän måste ha tålamodet att mödosamt lära oss att vägaexpertsynpunkterna mot varandra och att väga riskerna mot fördelarna. Det är påden grundvalen vi har kommit fram till vår slutsats. Den bygger på - det villjag återigen upprepa -att vi måste skapa nya levnadsmönster ochkonsumtionsmönster här i samhället, att vi måste spara och hushålla. Men i denrörelse som jag tillhör och i den fackliga rörelsen i det här landet kan vialdrig försätta oss i den situationen att vi medvetet offrar sysselsättningenoch väl-färdsmålen, särskilt inte i ett läge när allt tyder på att dessa riskergår att bemästra. Detär den avvägningen vi har gjort. och får inta denståndpunkt de anser vara lämplig och klok. Men försök inte att å ena sidan sägaatt vi inte skall ha någon kärnkraft och att vi skall dra nedenergiförbrukningen - utan att ni talar om hur det skall gå till - och å andrasidan lova, så som ni gör i era motioner, att det skall anslås så och så mer till regionalpolitik, att det skall bli så och såmånga tusen nya jobb, så och så mycket mer i vårdnadsbidrag osv., det går inteihop. Ett parti måste alltid ta ansvar för en helhetssyn och en sammanhållenpolitik. Det är det grundläggande ansvar vi har mot väljarna och motframtida generationer. Det vore utomordentligt lockande att kommentera det replikskifte somhar utspelats mellan partiordförandena, men den knappt tillmätta tiden tillåterinte detta. Därför ser jag mig nödsakad att gå in på vad jagursprungligen hade avsett att säga. Somindustrination lever vi i ett relativt ungt samhälle, ett samhälle underständig förnyelse. Det är ett samhälle som är beroende av de många människornasprivilegium att ha visioner om framtiden och hur man skall söka forma såväl enbättre personlig tillvaro som en tryggare global världsordning. Resursfrågorna,överlevnadstanken i en värld som trängs och svälter och samlevnadsfrågornabeträffande standard och demokrati är centrala frågor nu och . Detär gemensamma problem som vi - politiker och andra ansvariga - kanske vill lösapå olika sätt och med olika slags medel. Det är naturligt i en demokrati attdet finns ideologiska skiljelinjer. decentraliseringsarbete ochövertygelse om att människan skall påverka och styra - inte bara styras av ettfåtal - är väsentligt i detta sammanhang. Detär en djupt tragisk realitet att omkring en halv miljard människor hotasav svältdöden. Bakom denna kusliga siffra döljer sig inte bara en halv miljardmänskliga tragedier - det är en lika stor tragedi att vi i industristaternainte lyckas med att skapa en global ekonomisk ordning, som bättre fördelar detmateriella välståndet i vår värld. Delfordras av oss nu mer än någonsin att den mänskliga solidari-hetstanken integörhalt vid våra egna nationella gränser. Men det kommer också att fordras avvår generation att vi förmår att ge välståndet en ny dimension. Vi måste väckastill insikt om att materiellt välstånd inte är detsamma som välfärd i verkligmening. Vimåste söka oss fram till personliga perspektiv, där välfärden kommer att betydalivskvalitet och personlig trivsel med tillvaron i en helt annan grad än . Vimåste söka oss framtill ett nytt standardbegrepp, där materiellt välstånd inte ärnog. I ett nytt standardbegrepp måste vi väga in sådana väsentliga mänskligatillgångar som våra levnadsmiljöer i arbete och på fritid - dvs. möjlighetertill trivsel och trygghet i vår totala tillvaro. Vimåste räkna med sådana ting som vad vi får ut av gemenskap och förståelsemellan de människor som vi möter i vår dagliga tillvaro. Vi måste ha rätt attta del av positiva kulturyttringar var i landet vi än lever och verkar. Vimåste räkna med sådana stimulerande tillgångar som möjlighet till fritid ochrekreation i ett öppet och levande kulturlandskap. Detta är bara exempel på sådana livsvärden som jag personligen trorför framtiden måste få en helt annan plats i de enskilda människornasvärderingar. Jag har velat framföra dessa inledande synpunkter för alt erinraom att vi politiker också måste länka i andra termer än de rent ekonomiska ochmateriella. Föross alla framstår det nu - jag poängterar nu eftersom del inte stått klart föralla tidigare - som orimligt att vårt land begränsar sin livsmedelsproduktionsamtidigt som bristen på livsmedel i världen blir allt allvarligare. Vi kansannerligen inte räkna med att få importera av de livsmedel vibehöver. Vi måste i stort sett klara vår livsmedelsförsörjning själva ochmåste därför odla all den brukningsvärda Det är numärkligt tyst om den politik som syftade till att lägga ner en miljon hektaråkerjord i det här landet. Dejordbrukspolitiska riktlinjer som har angivit har till huvudsakligdel överlämnats till jordbruksutredning för prövning. Såvitt jagförstår, betyder det inte att regeringen och socialdemokraterna redan hargodtagit dessa riktlinjer, men det är en reträtt redan detta att man haröverlämnat dem till jordbruksutredningen. Jag tror att vi får strid omjordbrukspolitiken även , men regeringen har som sagt tvingats jordbrukspolitisk reträtt. Det är helt enkelt så att den politik somriksdagen uttalde sig inte håller, och jordbruksminister ett par tillfällen tvingats att medge detta. har gått bra ekonomiskt för vårt land, och det har ocksåframhållits här i debatten . Flertalet länder tvangs ju att dra åtsvångremmen - så hårt, bildligt talat, att de tappade aptiten: efterfråganminskade, tillväxten bromsades upp. Även om det är för tidigt att göra någradefinitiva jämförelser, så står det redan klart att lyckats betydligtbättre än exempelvis genomsnittet av . Vivalde också en annan typ av åtgärder i den ekonomiska politiken än fiera andraländer. Jämte , och delvis förde en expansivpolitik. Vi lättade på skattetrycket, stimulerade efterfrågan och fick hjulenatt rulla vidare. Man bör väl vara rättvis och säga att vi alla har del i denpolitiken. Regeringen förtjänar ett erkännande för att den - jag måste säga omän mycket motvilligt - gick med på och stimulansprogrammed bl. a. den tillfälliga momssänkningen. Regeringspartiet betvivlade starkteffekten av denna sänkning, men är det ingen som säger annat än att genomden fick konjunkturen en extra draghjälp för att komma över chocken efteroljeprishöjningen. 1 sanningens intresse måste det dock sägas att vi hadebättre förutsättningar att klara fiolårets kriser än de fiesta andra industriländer.Sverige är inte bara en stor importör av bl. a. olja, vårt land är också en avVästeuropas största exportörer av en rad råvaror m. m. som också har ökatstarkt i pris: skogsprodukter, malm, järn, stål och verkstadsprodukter. Det ärjust därför som vi har kunnat klara vår ut-rikesbalans bättre än fiera andraländer. Vikan alltså notera att allt har gått relativt bra så länge efterfrågan på våraexportvaror stått sig och priserna varit höga. Men däri ligger också svagheten.När nu orderingången till industrin minskar och priserna i reala termer sjunkertillbaka, blir det allt besvärligare att hålla uppe en så att säga egen svenskhögkonjunktur. Hur situationen har försämrats framgår väl bäst av detchockbesked vi fick om underskottet i bytesbalansen. Det beräknades blirelativt måttliga 2,7 miljarder för men blev hela 4,5 miljarder pågrund av en dramatiskt ogynnsam utveckling . Låtoss göra klart att vi vinner ingenting genom ett önsketänkande. Vi behöver merän väl en sådan beredskapsplan för ett försämrat eko- nomiskt läge som centernoch har presenterat för den händelse en konjunktursvacka kommer.Men jag ville säga att bilden naturligtvis inte är enbart mörk för vårexportindustri. Den omfördelning av pengarna i världen som skett efteroljekrisen har drabbat industriländerna, det vet vi, men å andra sidan har densatt väldiga resurser i händerna på oljeländerna. En del av dessa pengar kan deanvända till en import för att bygga upp sitt näringsliv och sinsamhällsservice. har fördelen av en verkstadsindustri, ettentreprenadföretagande som passar särskilt bra för dessa länders behov. Baraunder 1974 har handeln med dessa länder fördubblats. Vi kommer f. ö., tror jag,att få konkurrera inte bara med avancerad teknologi och pålitliga maskiner utanmer och mer med vårt kunnande - med andra ord välutbildade svenskars förmågaatt hjälpa till att lösa dessa länders praktiska utvecklingsproblem. Detär ännu en svår och öppen fråga om världens handels- och pen- ningsystem kommeratt kunna klara den gradvisa uppbyggnaden av jag höll på att säga förkrossandestora ekonomiska reserver i oljeländerna - med nuvarande priser minst 400miljarder dollar eller 6 ä 7 gånger så mycket som den svenskabruttonationalprodukten. Risken, som vi måste gardera oss mot, är att oavsetthur vi själva handlar kan andra länder råka ut för så allvarliga svårigheteratt även vi blir hårt drabbade. Vårtallt större beroende av export och import har försatt oss i en situation därdet är riksdag, inte , som avgör vad somskall hända med den svenska ekonomin . Debesluten träffas i stor utsträckning, som vi alla vet, på andra håll i världen.Ett betydande beroende av utrikeshandeln måste väl varje mindre industrilandräkna med. med allt vad detta innebär av begränsningar i denekonomisk-politiska rörelsefriheten. Därför gäller det att i särskilt hög gradslå vakt om den handlingsfrihet man kan få genom en god balans mellan denexportorienterade och den hemmamarknads-orienterade produktionen. Inäringspolitiken har man satsat på att gynna de stora exportföretagen, på attgöra de stora koncernerna ännu större. Hemmamarknadsindustrin, som inte harkunnat bära samma kostnadsökningar som den exportin-riktade industrin, harsuccessivt försvagats och fältet har öppnats för utländska förelag genom vårimport och genom deras uppköp av svenska industrier. Vi har också öppnatdörrarna för att importera infiationen från världsmarknaden. Dettaall gynna exportföretagen på andra företags bekostnad kan måhända från krassekonomisk synpunkt ha haft sina fördelar då konjunkturerna ute i världen gåttuppåt, alltså då vi - jag betonar del - haft högkonjunktur. Men dåkonjunkturerna sviktar får vi detta surt igen. Heladet ekonomiska systemet missgynnar de mindre och medelstora företagen, somarbetar med som sin huvudmarknad och som ger sysselsättning i glesbygdoch på mindre orter. Man belastar nu dessaföretag med nya löneskatter-det har debatterats och kommer väl allytterligare debatteras - på 5 å 6 96, avgifter som dessa förelag obestridligenhar svårare att bära än de storförelag som tydligen genomgående har ståttmodell för de socialdemokratiska budgeiförslagen. Villvi minska beroendet av kriserna på världsmarknaden - och särskilt derasnegativa effekter på sysselsättningen - och bättre se om vår försörjning ihändelse av iransporlhinder eller bojkotter och annat, måste vi föra en hettannan politik mot den hemmamarknadsorienlerade delen av vårt näringsliv. Bristenpå balans i detta hänseende är en allvarlig brist i budgetensbakgrundsresonemang. Beträffande de s. k. skattelättnaderna kan det vara skälall erinra om en sak; jag har delvis redan snuddat vid den. Man vill alltsåstimulera efterfrågan genom att flytta över motsvarande avgifter på företagen iform av ökade löneskatter. Genom all lägga skatt på de anställda i stället förpå kapitalet påskyndar man ju systemet att ersätta människor med maskiner. Detvill väl ingen göra i det läge som vi nu slår inför. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Utsikterna när det gäller del ekonomiska läget håller på att vändastill det sämre igen. Från olika håll kommer upprepade förutsägelser om attsysselsättningen sannolikt kommer att få en nedåtgåendeutveckling. Vi har från moderat sida dragit den slutsatsen att det är /;«,, som man måste la kraftlag för alt undvika alt landet på nytt hamnar ien serie förlorade år som de vi hade 1971, 1972 och 1973. Vi har också fållklart för oss att utvecklingen när det gäller betalningsbalansen i förhållandetill omvärlden är mer oroande än vi kanske tänkt oss för bara en ganska kortlid sedan. Vivill på nytt understryka att det, om vi skall ta oss ur dessa svårigheter,fordras att man verkligen satsar på all bygga ut den svenska exportindustrin.Någon annan möjlighet finns inte att med långsiktig verkan ta sig ur den i sigsjälv obehagliga knipa som det är all behöva låna pengar i ullandel. Men jagvill starkt understryka vad tidigare var inne på: all densocialdemokratiska politiken är ganska kortsiktig och konstig. sig så sent som i mitten nästan hes i , herr talman, ianklagelser mot dem som kunde framföra sådana tankar i stället för den idé somherr ville förfäkta, nämligen att alla framtida ökningar isysselsättningen endast skulle komma till stånd inom den offentliga sektorn.Här har skett ett omlänkande i regeringens politik, och det bör påpekas att manfrån regeringens sida tvingats erkänna alt de anklagelser man tidigare riktademot andra hade mycket kort giltighet. Vadsom vidare förmörkar de samhällsekonomiska utsikterna är hotel om fortsattamycket kraftiga prisstegringar. Det är anmärkningsvärt att herr statsministern 'isina olika inlägg inte kunde åstadkomma mer än möjligen 30 sekunderskommentar till hur han tänkt sig all man från svensk sida skall bekämpa deytterst allvarliga prisstegringarna. Vi kan inte bara säga att vi är bättreställda när del gäller inflation än andra länder - därför att det är fel!Statistiken visar att vi i genomsnitt inte har varit bättre änandra länder. Vi ligger någonstans i millen när det gäller infiationen. Och vadsom är ännu mer anmärkningsvärt är att infialionstrycket i förstärktesunder senare delen av 1973. Efter , då.man sade all man log ettspjärnlag mot infiationen, har prisslegringstakten ökat i . Det har deninte gjort i andra länder. Men,herr talman, del finns också mer långsiktiga problem när del gällersamhällsutvecklingen som verkligen tål alt begrunda. Jag hade tänkt lägga framnågra synpunkter på den utredning som finansministern har tillsattoch som gäller löntagarna och kapitalbildningen i förelagen. Del här är enfråga som vi från inoderata samlingspartiet har ägnat stor uppmärksamhet underen följd av år. Vi har lagt fram förslag om hur man skall gä till väga för attfå till stånd en spridning av ägandet eller, som vi har uttryckt det, för attskapa en ägardemokrati. Med dessa förslag vänder vi oss både mot privat och motstatlig kollektiv ägandekoncentration. Del gör vi därför altägandekoncenlration av båda dessa sorter utgör ett hot mot den enskildes frihetoch medbestämmande. Ettspritt ägande är ett frihetens värn. Genom svensk historia kan vi se detta.Under århundraden då friheten i andra länder suttit trångt var läget i Sverigegynnsammare. Folket i kunde bättre värja sig mot överhetens förtryck.Den främsta anledningen var den motvikt vi under dessa århundranden haft genomen självägande bondeklass. En hel del av dessa erfarenheter från svunna tiderkan vi tillämpa även i ett modernt samhälle. Iett industrialiserat samhälle finns det större kapitaltillgångar, men det är dåockså än viktigare att motverka en ägandekoncentration. Så som utvecklingenvarit i är det särskilt viktigt alt understryka, atten koncentration av ägandet till det offentliga inte utgör ett godtagbartalternativ. En allt större del av sparandel sker numera i kollektiva formerunder statlig kontroll. De socialdemokratiska resonemangen om löntagarfondervisar klart att det är de kollekliva, i praktiken statliga, fondbildningarnasom man syftar till. Men låt oss ändå bli varse vad vi klart kan se,nämligen alt där man har prövat socialismens ekonomi har del ulanundanlag uppstått en maktkoncentration som medfört förlryckarvälde och denenskilda människans nedpressande. Vadman i stället måste satsa på är åtgärder för att sprida ägandet, särskilt tillenskilda människor-till gruppersom haft små eller obetydliga möjligheter altbygga upp egna tillgångar. Allavåra förslag på det här området är ägnade all förverkliga idén att det är desom haft små möjligheter all bygga upp egna tillgångar och resurser som skall gesbättre förutsättningar. Vi tror alt man på del sättet bättre kan undvikaspänningar och motsättningar i ett samhälle och bättre kan grunda den politiskademokratin. Attdet kollekliva ägandet och styrandel inte utgör någon garanti motmaktfullkomlighet kan vi se i de beslut som de tre socialdemokratiskakommunalråden i har utverkat, nämligen att de själva skall förses medextraordinära fullmakter, vilket helt står i strid med kommunal-demokralisktradition. Statsministern hade också för någon lid sedan svårigheter att knytanågon kommentar till denna händelse. Han ville t. o. m., herr talman, då sägaatt han inte kände till detta, som ändå hade stått med ovanligt stora rubiker itidningarna. Vad vi ser i är hur man i effektivitetens namn har satt ensedvanlig demokratisk beslutsordning ål sidan vid hanteringen av detoffentligas kapitaltillgångar. Detfinns andra exempel. Låt mig bara ta ett, nämligen statens föreslående köp avPripps.