prot · FZ0919 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagvill med delta inlägg uttrycka min oro och min förhoppning om en förbättring.Jag vill inte vara negativ bara för atl vara negativ och hoppas verkligen attstatsrådet och alla andra som har med saken att göra skall kunna finna hur manrättar till det som är fel. Det finns också de som har den avanceradeuppfattningen alt det som sker är resultatet av en styrning, av alt ha det just så här, att det är några som har lyckats med tanken atl manskulle avkrisina skolorna och därmed folket. Itidningen fanns den 18 okiober en artikel som jag inte läst men somåterges lill en del i det senaste numret av tidningen och Folk, som utkomden . Under rubriken alldeles för aningslösa skriver man: "Dekristna i vårt land är alldeles för aningslösa. Medan socialdemokraterna - pådemokratisk väg - har trängt undan kristendomen ur skolan, har kyrkor ochsamfund hållit på med sina interna frågor. Men än är det inte för sent attändra på utvecklingen." Detär alltså en sammanfattning i tidningen och Folk av en artikel, skrivenav en lektor vid namn i tidningen . Jag ställer miginte utan vidare bakom det här påståendet, men jag vet atl många i landei serdel hela så. Del är värt att grunna över det som utvecklas i artikeln och somlyder så här: "Viär på väg mot en skola som är medvetet styrd i en bestämd riktning. De förstaansatserna till denna ulveckling dök upp . Då började bl. a. de ungaSSU:arna och göra sig gällande i skolpolitiken.Deras mål var att demokratisera skolan, vilket bl. innebar attkristendomen skulle trängas tillbaka, morgonbönerna slopas etc." Jagvet inte om det här är riktigt - utom så långt att jag hade tillfälle att lärakänna och värdera han var i . Han sadeofta rättframt och ärligt vad han tänkte, och jag har artiklar i min ägo därhan klart och tydligt utvecklar just att han anser kristendomen vara farlig ochvill ha borl den samt att morgonbönerna skulle slopas. Det har också skett.Men vem vågar påstå att det har varit någon förbäliring? Vihar haft debatter , bl. a. och jag, om vissaläromedel, t. ex. i undervisningen i Radio och TV. Där har vi påvisat att delfunnits läromedel som varit klart olämpliga och missvisande när det gällerkristendom. Jag vågar inle påstå att del har skett med avsikt, men det harförekommil sådant som gett en felaktig bild av kristendomen och det kan vara enav orsakerna till att de unga inle fåtl det intresse för och den glädje i Bibelnoch i mission som är önskvärda. Vibefinner oss mill i då de samfunden i vårt land talar omu-länderna och deras problem. Jag vill gärna avsluta detta inlägg med altpåminna om den oerhörda drivkraft som just kristendomen, just bibelkunskapenhar varit när det gällt vårt folks insatser för atl hjälpa människorna ute ivärlden, de verkligt nödställda. Om vi skall bedrivahjälpverksamhet och ha samma levande intresse för den som är det viktigtatt kommer till tals, att kristendomen verkligen får göra sig gällandei våra skolor. Det är verkligen sant att ämnet religionskunskap ofta är omdiskuterat.Herr i Skärstad har ett svar all ge på frågan varför så sker. Jag ärsäker på atl del svaret inte omfattas av alla i vårt land. För egen del trorjag atl religionskunskapen är så omdiskuterad därför alt det är med mycketskilda utgångspunkter vi närmar oss det ämnet. Iskolöverstyrelsens kompletterande anvisningar till läroplanen uttalas del altalla skall med samma föriroende kunna skicka sina barn till skolansreligionsundervisning. Man skall vara förvissad om alt ingen, varken direkteller indirekt, blir utsatt för påverkan till förmån för någon viss tro elleruppfattning. Delhär är tankegångar som en gång var något så när enig om. Därförförvånar mig de tongångar som jag hört här och som jag verkligen skullevilja - i fiera fall - beteckna som mörksens tongångar. Det förvånar mig att såmånga riksdagsledamöter inte har accepterai religionskunskapsämnetsinnehåll och arbetsmetoder, inte har accepterat atl det skall vara ettobjeklivi undervisande i del ämnel. Ämnelskall helt visst innehålla också annal än det som i Ljusdaltalade om. Där skall finnas plats för etiska samtal ulan någon religiös grund och ävenför andra religioner än kristendomen. Vi lever ju i ett pluralistiskt samhällemed skilda åsikter om bl. a. religionskunskapen. Det är givet alt vi då oftamåste diskutera känsliga frågor av typ religionskunskapsämnet. Det måsleständigt vara föremål för debatt och kritik. Denna debatt är inte bara naturiigulan också nödvändig. Vi måste ständigt granska ämnet, och den granskningen harsin betydelse för våra möjligheter att garantera att undervisningen inte ger ensned eller felaktig belysning av olika uppfattningar. Men Jag tycker alt mångai dag har talat om ämnet enligt en synnerligen enkelriktad uppfattning. Deltaämne skall innehålla mycket mera än det som här kom fram. Jagnoterar i del här sammanhanget gärna kyrkomötets nyanserade uttalande omreligionskunskapsämnets ställning, som gjordes i dess betänkande överkristendomsundervisningen m. m. Jag ber att få citera ur andra tillfälligautskottets betänkande 1975:18: "Detsvenska samhället är sekulariserat. Med delta som bakgrund harkrislendomsundervisningen i den svenska skolan enligi utskollels mening fåtten uppläggning som är från synpunkl riktig och värdefull: samhälletsundervisning om tro och etik har en framskjuten plats somkyrkan och samfunden pä eget initiativ kan komplettera dennaundervisning." Jagvill också gärna notera den genomgång som gjorts under i radionsmorgonandakier av folkpartisten . Han har på ett myckelpedagogiskt sätt gått igenom vad religionskunskapsämnet egentligen innehålleroch belyst det på ett mycket positivt säll. Påsamma säll präglas gjorda uilalande omreligionskunskapsämnet av måttfullhet. Man ställer där krav, som jag i storutsträckning kan instämma i. Allt detta skiljer sig avsevärt från tongångarfrån vissa talare här . Jagskall nu försöka alt besvara de direkta frågor som fröken ålerigenställde. De undersökningar som gjorts om religionskunskapsämnets siiillninghar ändock framför allt bekräftat atl ämnet i ökad utsträckning har funnit sinroll bland de andra samhällsorienterande ämnena. Lärarna visar en klart ökadbenägenhet alt integrera religionskunskapen med övriga ämnen, och majoritetenav lärarna är positiv till ämnets nya ställning. Däremotsäger också en stor del av lärarna att det är svårt att levandegöra s. k.fundamentala livsfrågor och samlevnadsfrågor. Detta beror framför allt påbristande ämneskunskaper men även på brisler i läromedlen. Dessa svårigheterberör bl. a. bibelundervisningen, eftersom de bibliska texterna börlevandegöras främst genom anknytning lill de frågor nutidsmänniskan ställersig. Dessa mycket intressanta undersökningar visar att både lärare och eleverupplever detta som svårt. Vidarevisar de atl orienteringsämnena på mellanstadiet är alltför trängda av detövriga stoffet. Det gäller inte bara religionskunskapen utan hela So-sekiorn.Det var också därför som jag nämnde alt vi kommer alt ta upp denna fråga iSIA-propositionen. Men det kan noteras att problemen när det gälleralt utnyttja den tillgängliga tiden inie fanns på lågstadiet och högstadiet. Skolöverstyrelsenär medveten om svårigheierna inom religionskunskapsämnet. Men där säger manockså att eftersom del rör sig om innehåll och arbetssätt i ett ämne, skerförändringar ute på fältet relativt långsamt. Nuhar man hjälp av ett forskningsprojekt som jag nämnde i ettinterpellationssvar, nämligen Undervisningsmetodik i religionskunskap, vidlärarhögskolan i . Inom det projektet har man utarbetat ett materialsom utgivits och som enligt SÖ:s bedömning redan har givit impulser tillförnyelse av arbetssättet inom religionskunskapen. Yllerligare sådanaförändringar är sannolikt att vänta när materialet fått användas ytterligare. Jagtror att det här materialet från forskningsprojektet också är viktigt på detsättet atl det kan leda lill successiva förändringar i läromedlen. Det äremellertid en process som av nödvändighet tar tid. Men när del sker kommer delatt betyda mycket, eftersom läromedlen i allmänhet har en så starkt styrandeeffekt vad beträffar undervisningens uppläggning. Inleheller på forlbildningsområdet har varit avvaktande, ulanman har utgivit fortbildningsmaterial som kommit lill stor användning. Jagnämnde atl tillsammans med den teologiska fakulteten iUppsala anordnar 20-poängskurser i religionskunskap för de lärare som har ringautbildning i ämnet men ändå undervisar i det. Jag nämnde också att dessa kurserkommer alt fortsätta. Förhoppningsvis kan de också utökas. Vadbeträffar resurstilldelningen för utvecklingsarbetet är det icke vi fråndepartementet som styr exakt hur resurserna skall fördelas, ulan del ankommerpå att sköta den fördelningsuppgiften. Beträffandefortbildningskonsulenlerna finns det hos varje länsskolnämnd någon konsulentsom ansvarar för ämnet religionskunskap. Det har inte alllid varit så, altnågon som är behörig i religionskunskap har svarat för ämnet, men enligt vadSÖ kunnat konstatera har det ändå skett en ökning av antaletkonsulenter med behörighet i religionskunskap. SÖ har vidare den uppfattningenatt övriga konsulenter visar ett ökande intresse och en ökad förmåga vad gällerreligionskunskapens situation och metodiken i ämnet. SÖ försöker göralänsskolnämnderna uppmärksamma på denna situation. Tillsisl vill jag lämna några svar till . Han känner väl såsomskolman till atl det är ett väldigt pusslande inom varje skola närman skall inrätta tjänster med lämpliga kombinationer och sedan dela upptjänsteunderlagel på den berörda personalen. Det uppstår då och då svårigheteri vissa ämnen, 1. ex. svårigheier au fylla en behörig lärares helaämneskombination. Vid andra tillfiillen kan del finnas behov avfyllnadstjänstgöring för lärare med behörighet i andra ämnen. Dessa svårigheterfinns ju ständigt, och del är ingenling specielli för religionskunskapsämnel,även om man jusi nu har påvisal alt re- Nr 19 ligionskunskapsämnet är särskill hårtdrabbat. Jag vet inte om man har den i''£" jämförelse medandra ämnen. Jag tror all vi måsle ha hela si- luationen klar för oss innan vi kan säga att ämnet är särskill hårt drabbat. Om ämnet religionskunskap i Som jag redan har nämnt finns fortbildningen där. fortsätta, såi den delen har fåttsvar. I övrigt vill jag bara konstatera altskrivelsen från Föreningen i religionskunskap, som juupptar samma frågor som dem nämnde, har inkommit till och atl den kommer atl behandlas avverkei i vederbörlig ordning. Hen i (s): i och iAgnas menade alt Jag nog var litet försäker på att de nyheter på della område som genomfördes1968 var bra och au jag menade atl det blivit ett relativt bra resultat. Jag tror man börvara på det klara med att det har skett enförbättring i fråga om religionskunskapsämnet. Vi vet av de undersökningar om kristendomsämnet som gjordes på 1960-taletall det låg i botten i popularitet blandeleverna. Därvidlag har det blivit bättre, och därdet finns goda och kompetenta lärare som kanväcka iniresse för ämnet kan delligga i lopp bland ämnena. Del är på den punkiensom vi i är rädda föratt någontinggår galet. Det måste finnas kunskap hos lärarna, och de måslekunna väcka intresse genom att ta fram de värden som finns i det. Det betyder emellertid inteatt man måste gå tillbaka till den gamla ordningen, utan det betyder att man måste förbättra vad man har och bygga vidare. , ordförandei , är också, såsom sade. en framträdande folkpartist. Jag konstaterar alt såväl han somLinnea Hörlén och jag och statsrådet är överens omatl vi bör ha kvar den grund som vi lade och atl vi bör bygga vidare på den för att görakrislendomsundervisningen bättre. Sedan vill jag, herr talman, för ordningens skull säga alt vi bör ha klart för oss all vi lever i ell samhälle som ärpluralisliski, all vi i della samhällehar religionsfrihel och all vi måsle byggaupp undervisningen från dessa utgångspunkter. Dåfaller det av sig självt att den objektivakunskapsmeddelelsen blir väsentlig. Men denna objektivitetskall naturligtvis inte betyda att ämnetblir ointressant, utan man bör ur dennaobjektivitet också kunna skapa fram det levande ochintressanta som finns i ämnet. Fröken (): Ocksåjag konstaterar med glädje atl statsrådet hade lyssnat till , som ju var ganska akluella närvi talar just om-religionsundervisningen i skolan. Jag lycker mig ocksåav del som statsrådet här har sagt kunna dra slutsatsen atl hon är posilivi inställd lill ett fortsattutvecklingsarbete när det gäller alt beredaökade möjligheter på skolans område att ge religionskunskapsämnet dessberättigade ställning i undervisningen. Vidare noterade Jag det som sades omatt man när det gäller fortbildningsarbetet kunde hysa förhoppningar om enökning av utbudet av 20-poängskurser. Detta anser Jag också mycket angeläget, ochkan vi få ett löfte på den punkten, skulle jag vara mycket tacksam. Närdet gäller konsuleniverksamheten sade statsrådet att det skett enökning på länsnivå av antalet konsulenter med behörighet i ämnetreligionskunskap och att det skulle innebära en ökande förmåga atl tillgodosedet här ämnets behov på lokal skolnivå. Om det är möjligl atl behoventillgodoses den vägen, måste man tacksamt notera delta. Men ärsiiuationen när det gäller konsulentverksamheten inte tillfredsställande. Jagskulle dessutom vilja höra om inte statsrådet kan tänka sig att ge en direklanvisning eller någonting sådant till de här konsulenterna alt särskiltuppmärksamma ämnet religionskunskap under sina besök vid skolorna, så att destimuleras alt hjälpa skolorna med balanseringen av del här ämnet i relationtill övriga orienteringsämnen. Skulle jag kunna få ytterligare belysning ävenpå den sista punkten, vore jag tacksam. Hen i Skärstad(c): Statsrådets säll att föra debatten ger stora möjligheter lill en dialogpå det här området, och jag skulle vilja säga atl kristendomsämnet i och försig är ett sådant ämne att del alltid måste påverka den som lyssnar. Skall viha det kvar i skolan, måste vi ta den risken att det kommer att påverkaeleverna som lyssnar. Detsom meddelade oss från har oftaaktualiserats här i , men dessa yrkanden har inte fåll något bifall avriksdagens majoritet. Det ger dock hopp för framtiden att det kan bli majoritet för dessa punkter allteftersom de kommer upp. säger att änmet genom den här omläggningen har blivit mer intressant.Varför det har blivit så måste vi nog diskutera. Jag tror att en av orsakerna -kanske den avgörande - är den väckelse som gått över vårt land de senaste åren.Det har visat sig att ungdomarnas intresse för religionskunskap ökal. Del har vimärkt i våra kyrkor och även upplevt i våra skolor. Del beror på alt ungdomarnakänner sig villrådiga på grund av den utveckling vi har i vårt land. Man hartagit ifrån ungdomen det som förr var vägledande. Släcker man de sijärnor somgenom sekler väglell vårt folk och inie länder några andra i slällel. då blirmänniskorna villrådiga, inle minsi ungdomen, och då kommer de au söka ivrigareän förr efter svar och vägledning. Närvår ungdom nu befinner sig i eti sådant tillstånd, är det angeläget alt ocksåskolan är villig att gå med och möta denna ulveckling och detta behov på ettpositivt sätt. Då är del viktigt atl vi får väl utbildade lärare och godaläromedel och. såsom framförde, ger trossamfunden möjligheteratt komma till skolan. Närdel gäller den ekonomiska sidan tror jag att skolan skall ersätta dem sommedverkar, men vi vet all det inom trossamfunden finns många som är bereddatill frivilliga insatser, alt göra någol ulan betalning. De ungdomar somfrivilligt ställer upp med sång, musik och vittnesbörd för all visa vad somfinns inom irossamfunden skall inle behöva avslå därför alt man utgår ifrån alldet skall ersättas om de skall medverka. Vadjag saknade i anförande var en punkt om skolans fostrandeuppgift. Jag såg i utskottsullålandet att utskottet sade: "Enligtutskollels mening är de i läroplanerna angivna riktlinjerna väl avvägda ochägnade att ligga till grund för den etiska fostran skolan skall ge." Jagtror att del är myckel viktigt alt eleverna får etisk fostran och etiskvägledning. Vi måste i vårt samhälle ge ungdomarna spelregler för den mänskligasamlevnaden, och de finns på ett utmärkt sätt angivna i den bibelundervisningsom vi har atl ge: Du skall inte stjäla, du skall inle mörda osv. Om vårtsamhälle skall fungera och om vi skall kunna leva tillsammans, måste vi tidigtdelge ungdomarna spelregler som skall vara gemensamma för oss alla. Hen i Agnas (m): Fru statsrådet sade att enligt läroplanen skall alla med sammaföriroende kunna skicka sina barn lill skolorna, och det ansluter Jag mig till- det är rikligt, och vi måste säga så. Ingen påverkan som är emot föräldrarnasönskan skall få ske - det anser jag också. Mendet finns ändå människor i vårt land som inte skickar barnen till skolorna . Vi har vid besök i setl en nybyggd skola som finansieras avmänniskor som ger pengar frivilligt. Man är alltså tveksam, och framför alltnär del gäller den sorls fostran som i Skärstad log upp. sade också all undervisningen skall vara objektiv, och det menarockså jag. Man skall säga: Vad är islam? - så att alla vet vad islam är förnågonling. Vad är hinduism? - och alla skall veta det, om möjligl. Men manskall också säga: Vad är kristendom? Då bör ju kristendomen komma till tals.Det vill också läroplanen, men tyvärr har det inte i prakliken lyckats. Utanatl nämna namn talade fru statsrådet om några som talade liksom i mörksenstongångar och gav frågorna en belysning som var sned på något säll. Sårefererade hon kyrkomölel, som var myckel belålel med siällningen, om man fåriro referalel. Jag blev myckel förvånad över vad som slod i della referai. Jagiror all del är rikligl, men då menar jag också all man har borisett från enmängd saker som är oroande och som har kommit fram här i debatten . Närfru slalsrådet alltså tror så hell på skolan, citerar hon dockskolöverstyrelsen som lalar om svårigheier. menar inle jag allsvårigheierna någonsin skall försvinna helt, men Jag tror au de är mycketstörre än vi egentligen har tänkt på. Det vore ju väl om jag bara vore ensärling, en av de få som inte såg det goda resultatet av den nuvarandeordningen, som inte såg kejsarens nya kläder. Vi har väl ändå misslyckats,tycker jag, vi som är den vuxna och mogna generationen , att ge ungdomarnaden hjälp som de så väl behöver i en svår tid - med den livssyn ochlivsåskådning som de skulle behöva. i talade mycket måttfullt här , och jag vill gärna noteradet. Men när han säger att 1960-lalets undersökningar visar att intresset lågpå botten, så måsle jag sätta ett frågetecken. Var det verkligen så? Och ärlägel i så fall bättre ? Var inte 1960-lalet en felaktig utgångspunkt? 20år lidigare var intresset slörre för kristendomen än . Enligtherr i skulle alltså lärarna vara avgörande, och del kanske ärså. Men jag är inte helt beredd att kategoriskt påstå att resultatet bara berorpå att lärarna är skickliga atl entusiasmera eleverna. Läromedlen och utrymmetför ämnet måste också beaktas i tillräcklig grad. Jagtyckte att i sisla ord i repliken var värdefulla, ochJag vill gärna notera dem. Sedanvill jag säga till fru statsrådet att jag har förtroende för henne och hoppasatt hon skall lyckas lösa de problem som uppkommer. Inte minst tyckte jag atthennes användning av den gamla formen "mörksens" som ju är klangfulloch fin, ingav vissa förhoppningar för mig som är gammaldags och moderat. Hen NORDSTRANDH (m): Jag räknar mig inte på något sätt till dessa mörksens män som frustatsrådei varnar för. Jag lillhör inte heller dem som i onödan klankar påläroplanen och på den nya uppläggningen av religionsundervisningen igrundskolan. Men det är väl därför jag är så angelägen om alt de lärare somundervisar i ämnet religionskunskap också har den förmåga och de kunskaper somär nödvändiga för att läroplanens intentioner i fråga om undervisningen skalluppfyllas. Nuvill jag säga till statsrådet, au vissl är jag medveten om atl del där medämneskombinationer är ett pusselspel och au man måste ta en viss hänsyn tillanställningstryggheten för de lärare som en gång har kommit in i skolan. är ändå oivivelakiigt så au undervisningen i religionsämnei i specielii höggrad iräffals och alliså fåll offra en hel del jusi med hänsyn lillanslällningslrygghelen och del där pusselspelei och lendensen all vilja läggaundervisningen i fiera ämnen på en och Samma lärare. Del kan urelevvårdssynpunki vara ganska bra. men del har alliså pressal religionsämnei.Jag har ingen absolui slatislik på det. men lillgängliga uppgifter tyder på alldel förhåller sig på det här sättet. Motdenna bakgrund lycker jag all del skulle ha varit välbetänkt av auhär ge ifrån sig någon viljeyttring om den sak som jag har dragit upp och intebara säga au skrivelsen har inkommit lill skol- överstyrelsen och därbehandlas i vederbörlig ordning. Självfallet vet jag att skrivelsen harinkommit och självfallet skall den behandlas i ve-derböriig ordning. Det varinte mycket till viljeyttring, fru statsråd -den viljeyttringen kunde jag avgesjälv, med den effekt det kan ha. Men jag tycker att statsrådet borde kunnainstämma i det som jag har sagt här, att del är nödvändigt att med de medel somkan vara möjliga atl anlita verkligen tillförsäkra ämnel religionskunskaplärare - och även huvudlärare, som jag sade - med teoretisk och praktiskkompelens i ämnet så att undervisningen verkligen kan bli sådan som den börvara för att uppfylla intentionerna i läroplanen. Jag menar att det är väsentligt att all undervisning i skolan blir sålevande och engagerad som möjligt. Del gäller självfallet också ämnetreligionskunskap, och därför är det ingenting som hindrar att lärarna i ämnetär engagerade och att undervisningen också ibland, när tillfälle till dettages, sker i samspel med företrädare för kyrkor och trossamfund. Menundervisningen får ändå inie, med hänsyn lill både den enskilde elevensintegritet och kravet på respekt för olika uppfattningar, söka påverka elevensställningstagande i livsåskådningsfrågor. Däremot kan det ju tänkas alt elevenfaktiskt påverkas genom bekantskapen med de bibliska skrifterna, olika prov påkristen förkunnelse eller den argumentation för och emot religiös övertygelsesom också ingår i undervisningen i skolan. Så fungerar ju i principundervisningen i alla ämnen med anknytning till livsåskådningsfrågor. Menundervisningen får inle vara inriktad på att befrämja en specielllivsåskådning. här principiella inriktningen accepteras är en absolut förutsättning föratl en samlad undervisning i de här frågorna skall komma lill stånd. Jag ärmedveten om att många troende kan känna del hårt att inle få den egnauppfatlningen framställd som den enda saliggörande utan som en bland mänga -lika väl som det för många icke troende kan synas som om ett alltför blygsamtutrymme gavs åt sådant som inte är av direkt religiös karaktär. Detär i en anda av samförstånd som undervisningen i religionskunskap måstemeddelas. Därför tycker jag att denna deball blir väldigt sned, om man baratalar om en del, nämligen kristendomen, och dess del i religionskunskapsämnet.1 den myckel intressanta studien om situationen för religionskunskapsämnel igrundskolan kan man läsa hur undervisningstiden på mellanstadiet fördelar sigpå olika moment. Flertalet lärare där använder av undervisningstiden lillkristendomens historia, av liden till övriga religioner, lillsamlevnadsfrågor och lill s. k. fundamentala livsfrågor. Mot denbakgrunden blir denna deball myckel konstig, efiersom man här så ihärdiglsysslat med endasi en del i della siora ämneskomplex. FrökenHörlén ville all jag skulle uttala mig om fortbildningskon-suleniernasverksamhel, men jag iror inle jag behöver sälla upp några pekpinnar för dem. De ärsäkert i sill arbeie medveina om de under-sökningsresullai som har publiceraisoch diskulerals, och ule på fäliei gör de säkerligen vad de kan för allavhjälpa de problem som under-sökningsresuliaien visar på.