prot · FY0917 · 1975-12-31 00:00:00 — Dessutomblir jag litet orolig när både och talar om enmotsättning mellan katastrofbistånd och långsiktig u-hjälp. Om människorhungrar och går under i en svältkatastrof hjälper det dem inte alls att vi häri sitter och planerar för en långsiktig u-hjälp. De måsle ju överlevaför att få del av verkningarna av den u-landspolitik som vi hoppas på. Därförmenar jag att som komplement till den vanliga u-hjälpen är en snabb ochordentlig satsning på spannmålssändningar till de hungrande länderna ennödvändighet i det läge som världen befinner sig i . den 6 febmari 1975 HenTURESSON (m) kort genmäle; Med anledning av apostrofering av en del av vad jag sadei mitt anförande vill jag framhålla att vad jag önskade visa genom exempletfrån den svenska utvecklingen var att en nödvändig hävstång för all lyftamänniskor ur fattigdom till välstånd är att de kan komma in i en värdeskapandeproduktion. Det hade, som jag sade, utländska investeringar och utländsktkapital till en börian hjälpt till med i det svenska samhället. Det är naturligtvis riktigt, som , alt en sammanslutning av de människor som arbetade i produktionen hadestor betydelse för samhällets utveckling - del skall vi inte på något sättunderskatta. Men förutsättningen för all de skulle ha anledning alt sammanslutasig var ju att de hade ett arbete. Det är därav jag drar slutsatsen all denekonomiska utvecklingen går före den politiska och sociala. () kortgenmäle; Inget hindrar naturiiglvis statsrådet att ge sitt svar tillmig i debatten här . Men vill inte statsrådet det, skall jag inte pressafrågan. 5 protokoll 1975. Fru tredje vice talmannen () kort genmäle: har redan bemött statsrådet , men jag vill anföraen enda synpunkt därtill. Jagtror ändå inte att vi kan anklaga någon i denna kammare för alt sväva så i detblå alt man skulle inbilla sig att ensamt klarar av vare sigkatastrofhjälp eller någon långsiktig hjälp. Som säger måsle fruSigurdsens anmärkning i samma omfattning gälla den långsikliga hjälpen. Jagtror inte ens att statsrådet vill anklaga någon här för att vara såorealistisk. Menjag vill fråga statsrådet; Har det inte i FN, i olika internationellasammanhang någon betydelse för andra länder vad ett land som gör isådana här frågor? Är det inte så att man tvärtom, inte minst från regeringenssida, vill la på sig att vara just ett världssamvete och i olika sammanhangvill gå i täten ute på det internationella fältet? Mot den bakgrunden är detockså särskilt viktigt vad gör för alt dra andra med sig till ökadeinsatser för alt både klara av kataslroflijälpen och tillgodose de långsiktigabehoven. Jag vill bara kort svara att jag tror alt det har - och har haft - storbetydelse vad gör. I delta sammanhang vill jag erinra om att ,och är de enda industriländer som når upp till del av FNfastlagda målet - att 1975 utbetala 0,7 96 av bruttonationalprodukten ibistånd. Jagtror alltså alt del har betydelse vad gör internationellt, och jaganser även all är ett föredöme och alt vi därför har det goda anseendesom vi har. HerrAHLMARK (fp) kort genmäle: Jag tycker nog att , när hon ändå gav sig upp i debatten,borde ha svarat på den helt avgörande fråga som fortfarande hänger över denhär diskussionen: kommer enprocentsmålet för u-landshjälp att uppnås under detår som har beslutat och alla partier varit överens om, alltsåinnevarande budgetår, 1974/75? Frånsocialdemokratisk sida har det här under den allmänpolitiska debattenuttryckts förhoppningar om alt det kanske kommeriniliativ som gör att vi dettabudgetår kan nå upp till enprocentsmålet. Jag har ställt frågan till fruSigurdsen, och jag gör det än en gång: har de rätt all hoppas som tror attregeringen skall lägga fram en proposition om enökning av u-landshjälpen under detta budgetår? Ellerskall de sluta hoppas på ett sådant regeringsinitiativ? Kan vi fä ett svar pådenna enkla fråga i den här debatten? Fru tredje vice talmannenNETTELBRANDT (fp) kort genmäle: Herr talman! I populärdebatlen långt ute påfältet brukar ibland synpunkter av del där slaget komma fram, att vi från vårtlilla land ju i alla fall inte kan klara hela del här världsomspännandeproblemet. Men jag hade kanske inte väntal mig att de skulle föras fram på ettseriöst säll från landets biståndsminister. Därför är del värdefullt attbiståndsministern nu har klarlagt saken och all vi kan utgå från alt argumentav den typen inte kommer tillbaka. Vi kan alltså diskutera de olikahjälp-åtgärderna utan att från biståndsministerns sida som ett motargument fåhöra att ändå inte kan greppa del hela. 1 går svarade finansministern på en enkel fråga och hänvisade tillfinansplanen för att man skulle få ett besked. Som svar på den fråga herrAhlmark ställt till mig vill jag hänvisa till budgetpropositionen, där del slåratt anslagen för internationellt utvecklingssamarbete kommer att motsvara 1 96av bruttonationalprodukten. Vi når alltså del målet /76. Detär det förslag som regeringen har presenterat. Sedan återstår att se vadriksdagen kommer att besluta. Hen (): "Ingenting är så bra som när del skall ändras." Del är ettgammalt talesätt som många av oss haft anledning alt begrunda då och då. En delinlägg i höstens skoldebatt har gjort all man osökt kommit att tänka på detigen. I första ledet bland dem som hårdast angripit förslagen för en bättreskolmiljö har man nämligen funnit dem som fii-tigast utmålat det eländigatillståndet i skolan. 1den här kammaren har mycken kritik riktats mot arbetsförhållandena i skolan.Många gånger har den varit starkt överdriven. Enstaka händelser ochundersökningar har på ett orimligt sätt blåsts upp till generellt giltigasanningar. Kritikerna har också haft lätt att bortse från de stora insatser sommånga hängivet arbetande lärare - i kamp mol yttre svårigheter - gjort. Menbortom alla överdrifter och polemiska svartmålningar har det funnits en gemensamoro - över partigränserna - för situationen på många håll inom skolan. a. gällt brister i elevernas grundläggande kunskaper och färdigheter,påtaglig skoltrölthet hos en stor grupp elever och möjligheterna all trygga desvaga elevernas rätt till en bra och meningsfull utbildning. Förflertalet människor har problemen i skolan inte framstått som en bekräftelse påatt del varit något fel på skolreformerna. Tvärtom har man i hög grad slutitupp bakom syftet med dem; bra utbildningsmöjligheter för alla och störresocial rättvisa. Men har del varit uppenbart för de flesta all manännu inte uppnått vad man hoppals. Målen för den nya skolan har inte fullt utförmått alt ge alla unga en bättre utbildning. Därför har det här i riksdagenoch på många andra den 6 febmari 1975 håll funnits en påtagligvilja alt försöka komma till rätta med problemen. Ett uttryck för det ärstatsutskottets uttalande oin bristerna i skolans arbetsmiljö. Mendet har också funnits en insikt om alt problemen i skolan inte kan lösas medarmarna i kors eller genom att gå tillbaka till ett gammall skolsystem med dessinbyggda orättvisor och sociala klyftor. En bättre skola kräver att man ärberedd att gå vidare på reformvägen, är beredd att fortlöpande omprövastudieorganisation, undervisningsmetoder och utbildningsinnehåll. Det varutgångspunkten för när vi presenterade ett program medförslag till en rad åtgärder för att förbättra skolmiljön - mindreundervisningsgrupper och större flexibilitet, ökat utrymme för praktiska inslagpå högstadiet, bättre möjligheter för lärarna alt fullfölja sin elevvårdandeuppgift, stärkt färdighetsträning, bättre resurser osv.Del är också från denutgångspunkten som förslagen från skall bedömas. Låtmig då först konstalera; kom till som ett resultat av samladeansträngningar från och lärarorganisationernas sida. Bakgrunden varden som jag här tecknat; "en allvarlig oro för bristerna i skolansarbetsmiljö". Utredningen har bestått av företrädare för fyra av riksdagspartierna.Dessutom har lärarorganisationerna genom sina ordförande deltagit i arbetet päett sätt som i realiteten givit dem ställning som fullvärdiga ledamöter. SIAhar således haft en myckel bred förankring. Densom vill kritisera utredningen har en lätt uppgift. Utredningen har använt sigav ett språk som gör den otillgänglig för många människor, och betänkandet harett omfång som tvingar de flesta att bilda sig en uppfattning viasammanfattningar. Utredningen är utomordentligt vag i många av sina förslag.Den uppträder med pretentioner som de faktiska förslagen knappast lever upptill. väsentliga är inte formen utan innehållet. Kommer förslagen från attbidra till att utveckla skolan så att alla elever får en bra utbildning och kanuppleva skolgången som meningsfull? Det är svaret på den frågan som avgör domenöver utredningen, inte brister till del yttre. Omman anlägger det perspektivet, tycker jag föregen del att förslaget från isina huvuddrag kan tjäna som en god grund för fortsatta diskussioner. Jag villdå peka på framför allt tre punkter i förslaget: Frånfolkpartiels sida har vi länge hävdat alt en första förutsättning för en bättreskolmiljö är, att man lokalt inom skolan får ordentliga möjligheter all självutforma insatserna. De som står problemen nära - lärare, föräldrar, elever,skolstyrelser - kan bäst avgöra vilka åtgärder som är lämpligast och hurresurserna bäst skall utnyttjas. Genom att beslutsbefogenheternadecentraliseras kan skolans verksamhet bättre anpassas efter lokalaförhållanden och elevernas behov och intressen. Det är därför bra att störreflexibilitet och ökat lokalt inflytande är något av en huvudlinje iSIA-förslaget. Mindreundervisningsgrupper är nödvändiga för att undervisningen skall kunna utformas medhänsyn till elevernas olikartade förutsättningar. 1 små undervisningsgrupperhar elever och lärare goda möjligheter att lära känna varandra, och med ensärskild klassföreståndare underlättas kontakten mellan skolan och hemmet. Meden friare resursanvändning blir det möjligt att förverkliga kravet på mindreklasser utan oöverstigliga kostnader. Skolanmåste känna ett ansvar för eleverna även utanför klassrummets fyra väggar. Förmånga föräldrar är sysslolösheten och bristen på tillsyn av eleverna underhåltimmar och i väntan på skolskjutsen en källa till oro. Med SlA:s förslag omfasta lider för skolarbetet bör den kunna undanröjas. Det ger skolan ettuttalat ansvar för eleverna under hela den tid som de vistas i den och enskyldighet alt erbjuda dem andra aktiviteter vid sidan av lektionerna. Ettsådant vidgat ansvar för skolan kan komma till stånd utan att skoldagen behöverförlängas ytterligare. Dettainnebär inte att allt vad föreslår är klokt och bra eller ens tillräckligt.Det finns en del brister och utrymme för kompletteringar. Jag skall nöja mig medatt peka på en: de idéburna folkrörelsernas möjligheter all få utrymme försitt viktiga arbete bland barn och ungdom. kommer senare attberöra den frågan. Men svagheterna i SIA-förslaget är knappast fier ellerstörre än att de - med litet samarbetsvilja från regeringens sida - bör kunnarättas till under vägen fram till ett riksdagsbeslut. Meddetta vill jag också säga all del enligt min mening inte finns grund för dentyp av svartmålningar av utredningen som exempelvis krafter inom moderatasamlingspartiet ägnar sig åt. Det vore naturligt och bra för den svenska skolanom de politiska partierna såg den häftiga debatten kring som en utmaningatt få till stånd en bra och konstruktiv skoldebatt, inte som ett tillfälleall locka till sig några marginalväljare. Så har vi sett del från folkpartietssida, och sä har man uppenbarligen sett det också pä andra häll. På olikanivåer har man försökt medverka till att skingra de värsta missförstånden ochfördomarna kring . Man har inte dolt sina kritiska synpunkter, men man hargrundat dem på en korrekt bild av vad utredningen föreslår. Tyvärrgäller del inte ledande kretsar inom moderata samlingspartiet. För dem blevfrestelsen för stor. Inför möjligheten att fånga några röster i ett upphetsatdebattläge kunde man inte stå emot. Del gällde att ta vara pä tillfället.Därför fick den egna representanten i schavoltera. Och del slårnaturligtvis moderata samlingspartiet fritt att göra så. Men det leder knappasttill en mer konstruktiv skoldebatt. Dess förslag kommer att bli föremål förriksdagsbeslut tidigast och eventuella åtgärder träda i kraft medbörian /77, dvs. efter det all slatsulskotlet uttaladesin oro över bristerna i skolans arbetsmiljö. Den alltför länga lidsutdräktenmellan del att ett problem konstateras och att åtgärder vidtas är i sig ett avde viktigaste skälen för att beslutsfunktionerna inom skolväsendet skalldecentraliseras. den 6 febmari 1975 Detakuta läget i många skolor inte minst i storstadsområdena gör emellertid altdet inte i längden går att skjuta problemen framför sig, särskilt inte om mansamtidigt har en betydande undersysselsättning bland lärarna. Hösten 1973beviljade 15 milj. kr. till särskilda åtgärder på skolområdet. Detskedde efter initiativ från bl. a. lärarorganisationerna. I fiol höjdesanslaget till 30 milj. kr. Ettanslag av denna karaktär är betydelsefullt och ligger väl i linje med ;sförslag om decentralisering och fiexibilitet. Genom en extra resursförstärkningkan man uppnå väsentliga förbättringar i skolan, särskilt om insatsernakoncentreras till skolor och områden med de största problemen. Erfarenheternaav detta Bidrag till särskilda stödåtgärder är mycket goda. Allapersonalkategorier vid de skolor som tilldelats medel anser att detta är det bästasom hänt i skolan på länge, och de resultat som kunnat visas upp ärimponerande. Det är därför viktigt att de på-böriade insatserna fullföljs iavvaktan på ställningstagandena till . gemensam motion till årets riksdag föreslår och centerpartietall anslaget till särskilda stödåtgärder på skolans område höjstill 50 milj. kr. Vi har inte kunnat förstå den njugghel somutbildningsdepartementet visat på den här punkten. Redan innevarande år har jukommunerna sökt bidrag till ett belopp som är mer än dubbelt så stort som vadsom står till förfogande. Del finns ingen anledning all tro alt intressetskulle vara mindre . Jag hoppas därför att samtliga partier iutbildningsutskottet skall kunna samla sig till en ordentlig höjning avanslaget, till fördel för en bättre skolmiljö. Avslutningsvisvill jag med några ord beröra förhållandena inom den högre utbildningen. Längrefram i vår kommer ju all få en särskild proposition om den framtidahögskoleorganisationen. Men visioner in får inte leda till attproblemen i glöms bort. Underen lång följd av år har den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningenvarit salt på undantag. Tillskotten av anslag och nya tjänster har varit små.Därför lade fram ett konkret förslag tillulbyggnadsprogram. I årets budgetproposition har vi delvis blivit bönhördagenom de förstärkningar som görs i fråga om den humanistiska forskningen.Däremot fortsätter snålhetens kalla stjärna att lysa över densamhällsvetenskapliga forskningen. Från sida har vi till åretsriksdag framlagt förslag som gör del möjligt alt ändra också på dettaförhållande. Frånregeringens sida hyser man utpräglad motvilja mol alt inrätta fasta forskartjänster.I stället prioriteras anslag till forskarråd och till lids-begränsade tjänster.Det är en politik med olyckliga konsekvenser i flera avseenden. Möjligheternatill ett inspirerande samspel mellan forskning och utbildning minskar, ochtryggheten för forskarna blir minimal. Därför är det särskilt uppseendeväckandeall regeringen inte är beredd att tillerkänna forskare och andra kategoriervid universitet och högskolor samma anställningstrygghet som andra grupper. Ivåras ställdes universitetssektorn utanför den trygghelslagstiftning somgäller på alla andra områden, och i del förslagsom nu håller på att växa fram lämnas fortfarande en hel del grupper utanför.Det kan inte accepteras. Rätten till trygghet i arbetet måste gälla allagrupper - också de som finns vid universiteten. FruSUNDBERG (m): Beträffande anspelning på ett agerande i skolfrågan medavsikt att fiska röster vill jag bara hänvisa till vad sade iföregående debatt om sådana beskyllningar. "för alla, där största möjliga hänsyn skall las till den enskildeelevens intresse och förmåga, måste kraven på prestationerna inom en och sammaklass variera. Väsentligt är, all alla får en positiv grundinställning tillstudierna samt att var och en lämnar en aktiv och intresserad medverkan iarbetet och gör sitt bästa inom ramen för sin fallenhet och sinaförutsättningar." Dessaord skulle kunna vara tagna ur moderata samlingspartiets partiprogram, deutgör en fin exemplifiering på vad vi menar med den nya individualismen inomskolans ram. 1 verkligheten är de tagna ur läroplanen för vår nuvarandegrundskola och återfinns under Mål och riktlinjer. Föross Slår denna målsättning fast. Tyvärr måsle vi konstatera att den inte harblivit uppfylld. Att så är fallet framgår bl. a. av den internationellaskolundersökningen under Torslen Husens ledning vilken visade, att i ingetannat land eleverna trivs så dåligt med sin skola .som hos oss. Detta trots alten positiv grundinställning till studierna har varit ett övergripande mål.Skoltröttheien och den stigande skolledan har för övrigt berört. Måletför oss alla som arbetar i det här landet med skolfrågor är ju att förbättrasituationen, alt skapa en ökad arbetsglädje och hela denna positivagrundinställning till studierna. Jag ser det inte heller som min uppgift attstå här och punkt efter punkt bevisa alt den socialdemokratiskautbildningspolitiken inte lyckats uppnå målsättningen för . Del kanden som så önskar och är skolkunnig konstatera vid en genomläsning av Lgr69.Men varför har det blivit så? - det är en viktig fråga. Och en än viktigarefråga: Kommer regeringen att lära av sina misstag inför de förestående förändringarnai vår svenska skola? Egentligenbökade del hela gå snett när valfriheten prioriterades så starkt vid försökenmed enhetsskolan alt delta medförde att man för att kunna garantera dennavalfrihet på högstadiet tvingades bygga stora skolor med många paralleller. Närså genomfördes med sina sammanhållna klasser fortsatte man i sammaspår - detta trots att man inte längre behövde så många paralleller för att geen fullvärdig undervisning. Problemen ökade, kraven på speciella resursersteg, och år har måst öka anslagen till specialundervisningav olika slag. Har de pengarna använts på bästa sätt? Frågan är berättigad. Delhar nämligen inte funnits pengar för att minska antalet elever i klasserna. den 6 febmari 1975 den 6 febmari 1975 men det har funnits pengarför särskilda insatser. SIAföreslår nu en förändring av principerna för resurstilldelningen. Menfortfarande finns inte något av statsmakterna arrangerat försök med utvärderingav hur skolan skulle fungera med små och sammanhållna klasser. Länsskolnämndeni konstaterar i sitt yttrande över promemoriaom utvecklingsprogrammet för skolan, alt orsaken till att den individualiseradeundervisningen inte har blivit någon realitet är de alltför stora klasserna ochläromedlens utformning. Kravet på mindre klasser och grupper återkommer ofta,sägs det i sammanfattningen av yttrandet. Vii moderata samlingspartiet har ofta talat om kvalitet i undervisningen. Iblandundrar man om kvalitet är något fult eftersom allt tal från vår sida i denriktningen möts med oförstående. Vi vägrar all acceptera att allting vadskolöverstyrelsen gör är del bästa. Den gamla skolan var en kunskapsskola, ochden hade sina stora brister. Den nuvarande skolan var ämnad att bli en skolaför utbildning av goda samhällsmedborgare med ökad social rättvisa. Men skolanhar inte klarat den uppgiften. Nuär vi på väg att få en omsorgsskola, där ulbildningsfaktorn alltmer förträngsoch där individualiseringen försvåras. Vad som har blivit intressant i den härdebatten är frågan: kommer individualiseringen av undervisningen att kunnafortsätta? I pressen har förts en debatt mellan företrädaren försocialdemokratisk utbildningspolitik och moderna, yngresocialdemokratjska utbildningspolitiker. Från de ungas håll har krävts attindividualiseringsprincipen skall sällas ål sidan, medan anser att den har sitt stora värde inte minst när det gäller att tahand om de svagpresterande barnen. Vihar två utbildningsministrar här i kammaren. Vi har inte från någon av er fåttklarlagt om man i den framtida skolan kommer att arbeta efter principen attvarie elev skall få en undervisning, anpassad efter den elevens förmåga ochförutsättningar och inom skolans ram. Kraven på baskunskaper har juaktualiserat mål- och utvärderingsprojekt. Enmålprecisering är givelvis av godo och befrämjar vårt krav på kvalitet, men denfår självklart inte ingripa i lärarnas egen undervisningsmetodik och i derasarbetssätt såsom nu riskeras mot bakgrund av hur försöksverksamheten i vissafall har bedrivits. Alt styra lärarna kan inte gagna den framlidaskolutbildningen i vårt land. Moderatasamlingspartiet har i årets parlimotion angående utbildningen velat understrykavikten av att åtgärder vidtas som hjälper skolan i dess nuvarande situation. Omskolan har svårigheter måsle de övervinnas. Om lusentalet elever lämnargrundskolan ulan all kunna läsa tillfredsställande, som har påståtts avsvensklärare, måste vi se till alt en förbättring sker i kommande årskurser.Att läsa och räkna är basfärdigheier som måste garanteras alla elever som harförutsättningar alt uppnå dem på samma sätt som vi garanterar en adekvatsjukvård åt alla som är Jag vill gärna draden parallellen, eftersom man inom sjukvården har en rambudget, men man vägrarinte att hjälpa dem som har behov av vård. Därför är det väsentligt att visatsar en stor del av våra ansträngningar på all hjälpa just dem som harsvårast att skaffa sig de elementära färdigheterna inom bl. a. svenska ochmatematik. Hillillshar man försökt klara av dessa problem genom specialundervisning, som i vissafall inte har givit den enskilde eleven någon rimlig möjlighet all nå falt sinakamrater därför att grunden från börian har varit osäker. Att från börian tahand om barn som är mindre lämpade för teoretiska studier, att ge dem enfostran och en utbildning tror jag är utomordentligt väsentligt. När man talarom de högpresterande eleverna vill jag gärna säga att de klarar sig alltidändå. Jag delar den uppfattning som har förts fram all det är delågpresterande eleverna som vi i första hand måsle värna om. SIAhar nu föreslagit en friare resurstilldelning, och jag tror alt den kommer attbli till godo för alla skolor och, hoppas jag, alla elever. I motsats till herrWikström skall jag inte starta någon SIA-debatt här, eftersom vi kommer att fååtskilliga sådana debatter i . Men jag vill understrykaönskvärdheten av all denna frihet för kommunerna att fördela resursernaverkligen blir en realistisk frihet och inte en uppifrån alltför hårt styrd"frihet". Det är glädjande att se all vissa skolor - låt varaett fåtal -själva prövat nyare användningsmetoder och då vall att satsa på enkraftig sänkning av elevantalet i klasserna. Inte en enda rapport har varitnegaliv. Somrepresentant för dem som i vissa avseenden har kritiserat vill jag sägatill alt min allra starkaste kritik har riktats mot just förvad inte har gjort. har ingenstans, trots det stora arbete man lagt nedinom utredningen, prövat hela sitt förslag i en genomförd försöksverksamhet.Man har heller ingenstans giort försök med mindre klasser. Detta är minstarkaste kritik mol , inte minst mol bakgrund av vad som från olika hållinom skolan sagts om gruppstorlekar och klasstorlekar. Mångafler skolor skulle ha kunnat göra sådana här försök om de inte förbyggt siggenom att följa SÖ:s anvisningar för skolbyggnader och inte har möjlighetatt åstadkomma den lokaldisposilion som en sänkning av elevantalet kräver. Hårdadirektiv, byråkralisering, centralisering och likriktning har medverkat tillskolans nuvarande situation. Målsättningen för dagens grundskola har vi variteniga om, men vägen har vi inte varit eniga om. Min förhoppning är att alla,också när del gäller nödvändiga förändringar av den kommande skolan, skall varaense om målet för den skolan.