prot · FZ0942 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagär ganska övertygad om att det inte råder några delade meningar om att denlokala konsumentpolitiska verksamheten aren grundläggande förutsättning förkonsumentpolitiken som helhet. Men jag vill ändå erinra om - alltså -antogriktlinjerna för den lokala konsumentpolitiken. I vetskap om attkonsumentverket mycket aktivt följer utvecklingen och pä alla sätt stöderkommunernas arbete inom den lokala konsumentpolitiken, bl. a. genområdgivning, information och utbildning, anser vi inom utskottsmajoriteten attdet bör gå betydligt innan man kan företa någon utvärdering. Och isak är ju situationen den, , att i och med det beslut somfattades överlämnade ansvaret till kommunerna för attbygga ut den lokala konsumentpolitiken. Jag är säker på att det ansvar somkommunerna här har påtagit sig kommer de också att förvalta på ett riktigtsätt. Slutligenvill jag ta upp frågan om det kommande varudeklarationssystemet, som behandlasi reservation 12 och som har berört. Detgäller här i första hand frågan om principer och riktlinjer för VDN-arbete.Genom den nya lagstiftningen får VDN och märkning med säkerhet en delvis nyroll. Utskottet delar handelsministerns uppfattning att ansvaret för produktutvecklingoch produktinformation först och främst måste åvila företagen själva. Det kanknappast heller vara möjligt eller lämpligt att inom överskådlig framtid tafram riktlinjer för alla de produktområden där konsumentsynpunkter erfordras.Men självfallet förutsätter utskottet att fortsätter med sittarbete att förbättra varudeklarationssystemet och att regeringen fortlöpandeföljer arbetet på detta område. Jag ber med det anförda att få yrka bifall till näringsutskottetshemställan i betänkande nr 14 pä samtliga punkter. Ibetänkande nr 13 behandlar näringsutskottet motionen 1975:1676 av m.fl. Med hänvisning till vad utskottet anfört ber jag, herr talman, att få yrkabifall till utskottets hemställan även i detta betänkande. Marknadsföringslag,m. (vpk) kortgenmäle: säger att näringslivet inte är ute för att lura människoroch det gäller kanske bokstavligen. Men näringslivet gör i alla fall väldigtstora ansträngningar för att lura människor att köpa saker som de inte behöver. TCOger i sitt familjepolitiska program en verklighetsbeskrivning avkonsumentpolitiken. Man säger bl. "Konsumentensresurser av pengar, kunskaper, krafter och tid är alla mycket knappa och krävergod hushållning. Konsumenter och företag är styrkemässigt således mycketojämlika. Företagen blir allt större ekonomiska enheter, ofta med multinationellräckvidd. Den enskilde konsumenten aren anonym person, vitt skild från kundeni kvartersbutiken. Marknadsföringslag,m. Företaget besitter storakunskaper i form av tekniker, marknadsförare, reklamfolk, jurister, ekonomer mfl. Medan företaget kan utnyttja stordriftens fördelar, arbetar hushållen i enextrem smådriftsform." Detär en riktig beskrivning. Vidare säger man: "Ett viktigt instrument för attstärka konsumentens ställning är lagstiftning." Man har ocksåreformförslag: "Konsumentpolitikenbör speciellt inriktas på grupper som är ekonomiskt, socialt ochutbildningsmässigt eftersatta Kommunala konsumentnämnderbör inrättas i alla kommuner Lagstiftning som grund förökad produktsäkerhet Lagstiftningsom möjliggör ingripanden mot produkter som är otjänliga försitt huvudsaklingaändamål". Vpk vill gärna medverkatill ökad facklig aktivitet för dessa krav. Tillsist: Jag delar inte optimism i fråga om näringslivetsvillighet att sätta konsumenten i centrum. Men om optimism intevisar sig vara befogad, så hoppas jag att vi gemensamt kan komma tillbaka medskärpta krav i den riktning som vpk har föreslagit. FruOSKARSSON (c) kort genmäle: talade om reservationen 2 vid betänkandet nr 14 och sadeatt han ville läsa upp 1 S i marknadsföringslagen. Jag är väl medveten om vadden paragrafen säger. Men jag kan inte se annat än att den möjlighet som vi idenna reservation vill ge sammanslutning av näringsidkare kommer att gynnakonsumenterna. Det är meningen att detta skall vara något som man skall kunnaanvända näringsidkare emellan, utan det skall kunna ges möjligheter förbranscher att inom sina områden verka för en sanering där sådan behövs, ochdenna sanering skall dä kunna gynna konsumenterna. När det gäller reservationen 7 vill jag säga att vihar ingen annan uppfattning än i fråga om sammanslagningen av KOoch . Men vi tycker att de synpunkter som vi har fört fram ireservationerna 7 och 9 skulle, som en viljeyttring från , skickas medtill de sakkunniga som skall se på dessa frågor och lägga fram förslag tillvåren. () kortgenmäle: För att inget missförstånd skall uppstå vill jag gärna säga att jag uppfattningen att seriösa näringsidkare icke använder en marknadsföring somsyftar till att vilseleda eller på något sätt försätta konsumenterna i en sämreställning. Menjag har full vetskap om att det finns företagare som inte har det ansvaret, ochdet är ju därför, , som vi nu har fått förslag till den nya marknadsföringslagen.Erfarenheterna har visat att det ändå på vissa punkter måhända krävsytterligare insatser för att ge dessa näringsidkare besked om att de får ändrasin marknadsföring och Jaghar alltså ganska stora förhoppningar om att den största delen avnäringsidkarna, om de kommer i en sådan situation, genom frivilligaöverenskommelser skall nä fram till ett sådant resultat som de konsumentpolitiskamyndigheterna, som handlägger dessa ärenden, vill åstadkomma. Jagär övertygad om att jag och , ifall det skulle visa sig att deföreslagna åtgärderna inte skulle ge resultat, har gemensamma intressen attåstadkomma förbättringar. Jagmåste säga till att lagens syfte är ändå att tillgodosekonsumentintressen. Låt mig läsa upp 1 S, som jag uppfattar som en målsättning: "Dennalag har till ändamål att främja konsumenternas intressen i samband mednäringsidkares marknadsföring av varor, tjänster och andra nyttigheter och attmotverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare." Härtalas det alltså om att intressenterna i första hand är konsumenterna. Det ärdärför som vi har fått denna lagstiftning. Marknadsföringslag,m. betänkande nr 14 tyder på att beslutet om marknadsföringslagensenare kommer att fattas under stor uppslutning. Det är glädjande, ochdet befriar väl också mig från att gå djupare in i ämnet. Vad som finns attsäga har ju på ett utmärkt sätt utvecklats av och andra. Jagvill bara göra ett par allmänna reflexioner, eftersom det ändå rör sig om enrätt betydelsefull proposition. Låtmig först säga att vi har tvä huvudsyften med propositionen ommarknadsföringslag. Det ena är att få till stånd en lagstiftning som germöjlighet att skaffa fram bättre produkter och mer information om produkternai reklamen. Det andra syftet är att skapa en sammanhållen och effektivorganisation som kan hantera den nya lagstiftningen. Trots att det inte ens harförflutit startade sin verksamhet vägar vi nu tasteget att förändra organisationen. Vi gör det i medvetande om att verketsorganisation, trots den korta tiden, nu har nått en sådan stabilitet och styrkaatt man kommer att klara organisationsförändringen. Deolika verksamheter som övertog från sina föregångare har påett smidigt sätt kunnat sammanfogas i en enhetlig organisation. Verket hartagit upp nya verksamhetsfält och utvecklat sitt revir över huvud taget.Resultat har verket kunnat åstadkomma, trots att man varit tvungen att arbetaenbart med frivilliga överenskommelser med näringslivet. Vid alla jämförelsermellan konsumentombudsmannen och verket skall man ha klart för sig, attkonsumentombudsmannen visserligen har haft mycket små resurser, men han harhaft en effektiv lagstiftning att använda som instrument. Verket har haft litetstörre personalresurser men har fått utreda och sedan söka sig fram pä denfrivilliga 8 protokoll 1975/76:42-43 Marknadsföringslag,m. överenskommelsens väg utanatt ha tillgång till det instrument som en lag kan utgöra. Deresultat som verket har nått grundar sig på en omfattande kunskap omkonsumenters och hushälls förhållanden och om marknadens utbud. Där verketriktar sig till konsumenter med viss information eller försöker påverkaproducentsidan i någon viss riktning är syftet ofta att nå en mera långsiktigeffekt beträffande något väsentligt konsumentproblem. Det ligger i sakens naturatt effekterna av detta arbete, där fogandet av den ena lilla biten till denandra skall skapa en helhet, är svåra att mäta. Nukommer vi alltså att föra samman verket och KO i en gemensam organisation, ochden nya organisationen skall i princip ha samma fördel som KO harhaft, att också kunna utnyttja en lag som är skapad för verkets uppgifter. inte kan åstadkomma frivilliga uppgörelser på producentsidan skallverket i sista hand kunna utnyttja möjligheter att ageraoch framtvinga viss information i reklam och annat eller förbjuda särskiltolämpliga produkter. Med de erfarenheter vi har från såväl KO som verket trorjag att det nya systemet skall kunna fungera hyggligt. Ompropositionen vill jag också i mer allmänna termer säga, att vad vi nu gör ärett led i vår strävan att finna former för ett större kon-sumentinflytande närdet gäller produktutformningen och utbudet av produkter. I det störreperspektivet är dagens beslut naturligtvis bara ett steg på vägen. Man kanskekan uttrycka det så, att med hjälp av de institutioner vi nu konsoliderar,bygger ut och förstärker skall vi försöka fä ett bättre grepp om problemen.Det är säkert önskvärt att vi kan nå fram till större insyn ochöppenhet i företagens marknads- och produktplanering. Jagtror att den nya marknadsföringslagen på mänga sätt kommer att förändraförutsättningarna för det konsumentpolitiska arbetet. Vi lägger nu en organisatoriskgrund av helt annan styrka än den vi hade tidigare. blir det delvisandra problem som kommer att möta oss. I propositionen antyder vi t. ex. att viär beredda att ingripa mot en så svårbedömbar företeelse som överdrivet bruk avreklam. Frågan ligger dock naturligtvis för del ett bra stycke frami tiden. Vi måste först utreda denna svära fråga. Debattenom konsumentpolitiken kommer att fortsätta, och våra instrument kommer attsuccessivt förbättras. Det avgörande för framgång är då att vi når de enskildakonsumenterna med värt budskap och att deras problem tas upp i det centralaarbetet. Utan en nära kontakt med enskilda konsumenter föreligger det alltidrisk föratt konsumentpolitiken övergår till något slags teori och seminarieövningar,och då når vi aldrig ut till de egentliga adressaterna. Vi får akta oss för atthamna i den situationen. Det konsumentpolitiska arbete som vi har bedrivit sedan början av1970-talet är egentligen ett praktexempel pä reformismens idé omsatt ipraktiskt-politiskt vardagsarbete. Det är inte särskilt glansfulla reformer vikommer med, men den ena byggstenen läggs till den andra. Det kräver tålamod.Men det är också många fördelar med att reformer pä det sättet byggs upp bitför bit. Då kan man lyckas med att förankra dem i en bred opinion och utformareformerna så att förhandlingar om samverkan mellan olika intressen blirmöjliga. Då kan också samhälls-byggandet bli solitt. Omnågot är utmärkande för vad vi gör på det konsumentpolitiska fältet, så är detatt vi tar ett steg i taget och att varje nytt steg bygger på erfarenheternafrån tidigare reformer. Likaså är det utmärkande att vi medvetet strävar efteratt fä en fast förankring av reformerna. Vi föredrar, så långt detta ärmöjligt, förhandlingar och samverkan framför lagens tvång. Lagen behövs för attge myndigheterna auktoritet, men vi är vida mer förtjusta i överenskommelser äni detaljregleringar av olika slag. Med den arbetsmetodiken skall vi nufortsätta att försöka stärka konsumenternas ställning gentemot producenter ochsäljare och att göra konsumenterna sinsemellan mer jämbördiga. Marknadsföringslag,m. iKristianstad (s): I motionen 1975:625, som väcktes av i och migunder den allmänna motionstiden , berör vi marknadsföringslagenstillämpningsområde. Den motionen behandlas i det nu förevarande betänkande, nr14. Vi vill ha ett undantag för organisationer som bedriver en socialpolitiskverksamhet pä området där samhället inte tar sitt fulla ansvar. Deorganisationer vi syftar på är bl. a. DHR och Röda korset. Det gällerorganisationer som är skattebefriade enligt förordningen om gåvoskatt. Genomprövningen enligt skattelagstiftningen får samhället en betryggande säkerhetför att det är seriösa organisationer och för att insamlade medel används på ettriktigt sätt. Sådana organisationer måste naturligtvis när det gällerinsamlingens uppläggning följa den praxis som finns till skydd förkonsumenter. Utskottethar ägnat motionen ett stort intresse - det vet jag - och utskottet ger enmycket värdefull anvisning beträffande lagens tillämpningsområde. Man sägeratt utskottet har "förståelse för att det kan synas främmande för enideell organisation att fä sin insamlingsverksamhet angripen med stöd av enmarknadsföringslag. Det säger sig emellertid självt att marknadsföringslagenendast i speciella fall kan åberopas mot åtgärder som vidtas inom ramen försådan verksamhet. Som instrument för en allmän kontroll över offentligainsamlingar är varken den nuvarande eller den i propositionen föreslagnamarknadsföringslagen ägnad." här säger är en bra vägledning för framtiden. Samhället bör ha andrainstrument för kontroll över insamlingar än marknadsföringslagen. Jag anseratt staten bör utfärda anvisningar för hur insamlingar skall bedrivas, vilkaorganisationer som får bedriva insamlingar samt för vilka ändamål det får ske. Marknadsföringslag,m. Jaghar tidigare kritiserat samhället för att man överlåtit åt ett privat organ -- att svara för kontrollen av insamlingar. Jagvet att statsmakterna har uppmärksamheten riktad på detta, och jag hoppas attstaten med det snaraste befriar från denuppgiften. Den kontroll som behövs på området bör samhället självt svara för. Jag ansluter mig till utskottets skrivning beträffande motionen 1975:625. Förslaget till marknadsföringslag m. m. i propositionen 1975/76:34 harfått ett ovanligt brett positivt bemötande. Som framgår av den moderatamotionen 1975/76:54 är det positivt att man inte valt att gådetaljföreskrifternas väg utan sökt stärka konsumentens ställning genom attgarantera upprätthållandet av vissa grundläggande krav när det gäller bådeinformationen och produktens karaktär. Den dubbla handläggningen av ärenden somlagen bygger på genoni att skall pröva möjligheterna tillfrivillig överenskommelse innan konsumentombudsmannen överväger att draärendet inför garanterar att en noggrann prövning görs avärendena, och det minskar dessutom risken för onödiga ingrepp i förhållandetmellan producent och konsument. Dettillvägagångssätt som valts i propositionen står väl iöverensstämmelse med de principer som vi moderater fastlagt i vårtkonsumentpolitiska program, i vilket vi säger för det första att konsumentpolitikenbör utgå från konsumentens rätt till valfrihet och rätt att efter egetbedömande träffa de i varje enskilt fall önskade konsumtionsvalet och för detandra att för att detta skall kunna bli en realitet så krävs det attkonsumenten får dels den utbildning och information som behövs för att kunnabedöma olika alternativ, dels tillräckligt rättsligt stöd och skydd. Vidareär det vår uppfattning att frivilliga överenskommelser mellan myndigheter ochsäljare-producenter är att föredra framför en tvunget detaljeradlagstiftning. I vissa frågor - exempelvis när det gäller säljarens ansvar förs. k. produktskador - krävs dock ytterligare regleringar av olika slag. Tillsist vill jag i detta sammanhang understryka att konsumentpolitiska åtgärderinte ensidigt bör syfta till att stärka konsumentens ställning, utan de börockså ge producenterna ökad kunskap om konsumenternas situation och önskemålför att man på det sättet skall fä det bästa samspelet i branschen. Medden här principkatalogen som bakgrund krävs det således inga avgörandeinvändningar av mig mot proposition nr 34. I tvä fall rör sig våra yrkanden imotion nr 54 endast om försök till ökad överensstämmelse och klarhet mellanmarknadsföringslagen och konsumentköplagen. Båda våra ändringar avsåg såledesinte några sakändringar utan varav mer formell natur.Eftersom utskottet gjort klarlägganden på dessa två punkter i vad avser 7 Skonsumentköplagen och 3 S marknadsföringslagen avstår jag från att yrka bifalltill motion 54 i denna del. Itre frågor av avsevärt större principiell vikt är motion 54 uppföljd ireservationer av herrar Regnéll och Hovhammar vid näringsutskottets betänkandenr 14. Fördet första gäller det att den s. k. subsidiära talerätten, dvs. rätten att göraansökan om förbud eller åläggande enligt 2, 3 och 4 SS i marknadsföringslagennär konsumentombudsmannen inte själv vidtar någon åtgärd, måste utvidgas i 10 Ssamma lag till att gälla även sammanslutning av näringsidkare jämte konsumenteroch löntagare, som redan enligt propositionen skall få den rätten. Detutomordentligt kortfattade och till detta förslag negativa resonemang som försbåde i propositionen och av utskottsmajoriteten i den här frågan äröverraskande. Frågan är ju vilka grupper eller sammanslutningar som skallkunna göra en ansökan om förbud eller åläggande enligt marknadsföringslagensgeneralklausuler i fråga om otillbörlig marknadsföring, information ochproduktsäkerhet efter det att konsumentombudmannen avstått från att göra ensådan ansökan. Såsom det anförts i motionerna 54, 65 och 67 finns det - inteminst med tanke på resp. branschs vilja att ha gott anseende - ett naturligtintresse, motsvarande det i sammanslutningar av konsumenter och löntagare, ävenhos näringsidkare att åstadkomma ordentlig information och att förbjudaskadebringande varor. Det är märkligt att den här frågans behandling skallbehöva få den typ av principrytteri som jag tycker att den har fått. Fördet andra behandlas frågan om sammanslagningen av konsumentombudsmannen ochkonsumentverket i vår motion 54. Propositionens syfte att komma till rätta medgränsdragningsproblem m. m. är vällovligt, men lösningen på problemen verkarminst sagt förhastad. Mycket tyder på att de fina svenska traditionerna medombudsmän som skall företräda en på något sätt misshandlad part införmyndigheter, massmedia m. m. kan naggas i kanten med en organisationsmodell sominnebär att befattningen som konsumentombudsman förenas med befattningen somchef för det utökade . Kompetenskonflikterna är uppenbara, dåchefsfunktionen med utredande och opinionsbildande uppgifter skall innehas avsamma person som också skall fungera som konsumenternas företrädare ochåklagare inför . Såsom det framhålls i motion 67 talardessutom rättssäkerhetsskäl för att det inte bör vara samma person som iverksfunktion bedriver förhandlingar med näringsidkare och som sedan kan föratalan mot dessa inför . Förutomdessa principiella invändningar och frågetecken när det gäller propositionensförslag i denna del måste det understrykas att det är en något märkvärdig vägsom utskottsmajoritet och departementschef valt, då man vill att först skallriksdagen fatta beslut om det avgörande ställningstagandet i fråga om hursamordningen mellan KO och konsument- Marknadsföringslag,m. Marknadsföringslag,m. verket skall ske ochdärefter starta en utredning om hurdan denna organisationsmodell skall vara. Detborde rimligtvis vara tvärtom: att får ett vettigt beslutsunderlag,där olika alternativ är väl utredda och där man kan se konsekvenserna av deolika vägarna innan man tar det principiellt avgörande beslutet. Även om man,som det föreslås i en reservation, skulle gå den vägen att man inte låter sammaperson vara KO och verkschef utan att man skiljer på personerna men låter helaverksamheten ligga under uppstår naturligtvis omedelbartkonflikter i så måtto att det inte kan förefalla särskilt bra attkonsumentombudsmannen med de uppgifter som jag nämnde skall varaunderställd verkschefen. Med hänsyn till att kompetenskonflikterna inte är tillräckligt utreddaeller belysta och att det måste vara fel att på så lösa grunder ta principiellställning yrkar vi moderater avslag på propositionen i denna del. Den aviseradeorganisationskommittén, som skall ges i uppdrag att lämna förslag tillframtida organisatorisk lösning, bör enligt vår mening lämnas frihet attförutsättningslöst utarbeta förslag till framtida organisationsform. Dentredje frågan som vi tar upp i vår motion gäller vår syn på varudeklarationssystemet,men eftersom senare i debatten särskilt kommer att beröra denna,avser jag inte att kommentera reservationen 12. Tillsist vill jag också kommentera frågan om allrriänna reklamationsnämndensställning. Vi har i motioner anfört att det i samband med den organisatoriskagenomgång av KO och som företas bör prövas om inte allmännareklamationsnämnden skall permanentas. Nämnden har arbetat ochhar blivit ett begrepp i det dagliga konsumentpolitiska arbetet. Verksamheten,som är av både rådgivande och domstolsliknande karaktär, har vunnit respekt ibreda lager, vilket inte minst framgår av det faktum att av nämnden givnarekommendationer i reklamationstvister följs till inte mindre än 85 96. Avdessa skäl har vi i motionen 54 framfört tanken på att allmännareklamationsnämnden bör ombildas, så att den blir ett statligt, frän konsumentverketfristående organ. Utskottetsandefattiga motivering känns igen , då man nöjer sig med atthänvisa till att andra konsumentpolitiska aktiviteter måste avvaktas och attfrågan om nämndens status därför bör skjutas . på andra åtgärder och förändringar inom det konsumentpolitiska arbetet, ärdet uppenbart att man inte alls kräver lika lång erfarenhet och lika många årbakom sig för att göra vettiga förändringar. Det finns all anledning att nugöra någonting åt . Men eftersom vi moderater intehar funnit någon förankring i utskottet för vårt krav ämnar vi återkomma idenna fråga längre fram. Jag instämmer i tidigare framställda yrkande. Herr andre vice talmannen tillkännagav att anslagutfärdats om sammanträdets fortsättande . HerrBLOMKVIST (s) kort genmäle: Beträffande talerätten föreligger två reservationer. I utgångsläget,, har moderata samlingspartiet och en uppfattning ochcenterpartiet en annan, och det är en väsentlig skillnad mellan dessa bådareservationer. HerrDanell pläderar för att talerätten inte skall gälla bara en sammanslutninginom näringslivet utan också en enskild näringsidkare. däremotfinner att det räcker med en sammanslutning. Från principiell synpunkt anserutskottsmajoriteten att talerätten inte skall vara tillämplig i något av dessabåda avseenden, eftersom det är konsumenterna som i detta fall skall hatalerätten. Det gäller ju produktutvecklingen. Ocksåbeträffande organisationen är moderata samlingspartiet ensamt om att hysa denuppfattningen att vi nu inte kan sammanslå de tvä verken. Det innebär att bådefolkpartiet och liksom, vpk och socialdemokraterna hyser denuppfattningen att läget är sådant att det är motiverat att göra detta radikalaingrepp. har här framfört synpunkter, som skulle motivera att viinte tog ställning till frågan utan uppdrog åt organisationskommittén attarbeta med den. Ipropositionen finns på s. 116 några synpunkter från departements chefen. Jag skall citera ett par meningar: "Den hittillsvarande kopplingen mellan uppgiften att föra talan inför och den bak omliggande utrednings- och förhandlingsverksamheten innebär inte bara att KO därigenom förvärvar stor kunskap och insikt i de enskilda ären dena. Den ger dessutom KO en direkt kontakt med konsumenter och företag, som är nödvändig ." Detligger rätt mycket i dessa synpunkter och det är motiverat att KO i detta fallblir verkschef Marknadsföringslag,m. () kortgenmäle: anser att det skulle vara en väsentlig skillnad mellanmoderaternas uppfattning i reservation 3 och den uppfattning som förs fram ireservation 2 i fråga om den väg man vill gå för att också ge näringsidkaremöjlighet att använda sig av den subsidiära talerätten. Min uppfattning är attden principiellt viktiga skiljelinjen utgörs av om man anser att näringsidkarnakan bidra med något av värde eller inte.