prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — Därför är det viktigt att del förslag somGunnar presenterat om en arbets- eller studie-garanti för ungdomarnasnabbt förs ut i verkligheten. Nästafråga blir då: Finns det arbete alt erbjuda efter genomgången utbildning? Detär en fråga som sysselsättningsutredningen brottas med. Men vi kan inte baraslå oss till ro och vänta på förslag och synpunkter från den. Det gäller ocksåatt handla i . Ochvisst finns det mängder av otillfredsställda behov hos människor som harsvårigheter av olika slag. Vårdsektorn riktigt ropar efter villiga armar somkan utföra tjänster. Kan de olika huvudmännen bara finansiera vårdsektorn såvisst finns det behov all tillgodose innan man har nått fram till denmänskligare vård som vi från har krävt i skilda sammanhang. Mende materiella resurserna måste också fram, och för det krävs ett väl fungerandenäringsliv. Det finns anledning att fråga: Har vi det? Nja är kanske det bästasvaret. Det som är oroande är framför allt den fortgående koncentrationen inomdet ekonomiska livet med ägandet av näringslivet samlat på ett fåtal händer ochett ökat statligt infiytande direkt i företagen. Ekonomisk koncentrationbåde strider mot liberala krav på maklsprid- ning och decentraliseringoch försämrar allvarligt möjligheterna att upprätthålla sysselsättning ochtillgodose behov av service i alla delar av landet. I en läng radriksdagsmotioner har därför fört fram krav som syftar till att åena sidan förhindra privat och statlig ekonomisk maktkoncentration och å andrasidan skapa förutsättningar för ett decentraliserat näringsliv. Våra krav kansammanfattas i följande punkter: skärpt lagstiftning molmonopol och karteller livskraftig sektor avmindre och medelstora företag ökad kontroll avmultinationella företag ingen statlig styrning avföretagen inifrån andelför de anställda i företagens kapitalväxt. Dessa krav utgår från ensocialliberal syn som ställer den enskilda människans möjligheter attutvecklas och förverkliga sig själv i centrum. Det är ett samhälle som byggerpå den synen som är det verkliga alternativet till ett toppslyrl socialistisktsamhälle. Särskiltoroande är vad som händer inom familjeföretagsgruppen, där stora förskjutningaräger rum. har ett stort antal medelstora familjeförelagupphört som självständiga enheter. 1 en del fall rör det sig om rena nedläggningar,men i första hand är del fråga om försäljning till större företag ellersamgående med andra familjeföretag. Enligtstatens pris- och kartellnämnd gällde 1/3 av alla företagsköp åren 1969-1970familjeföretag. Det innebär att nära 10 96 av samtliga familjeföretag med merän 100 anställda såldes . Under perioden 1968-1971minskade enligt en annan undersökning familjeföretagsgruppen meduppskattningsvis 570 företag. Vissa regionala undersökningar på senare lidbekräftar bilden. 1 t. ex. såldes minst1/3 av familjeföretagen i länet med lägst 20 anställda, och i hälften av fallenvar köparen ett storföretag. Samtidigtsom många medelstora familjeföretag sålts eller lagts ned har del inte skettnågon tillväxt underifrån. Till en del är det resultatet av låg expansionsiaklbland mindre företag och färre nyetableringar. Ett annat förhållande är attmindre förelag, som lyckats hävda sig bra på marknaden eller har ett uniktkunnande eller dylikt, snabbt blir ett intressant köpobjekt för störreföretag. Denhär utvecklingen leder - som påpekats från många håll - till alt näringslivethåller på att få en timglasslruktur. Storföretagsseklorn ökar snabbt sin andelav produktion och sysselsättning. De mindre företagen håller i huvudsakställningarna. Men mellangruppen - medelstora familjeföretag - krymper snabbt. Motdenna bakgrund har vi i ställt en rad förslag som syftar till attförbättra främst de mindre och medelstora företagens situation. Förslagen kansammanfattas i följande punkter: I. Snabbaupp arbetet med att få fram en för näringslivet vettig skattereform. Viktigainslag bör vara en successiv avveckling av löneskallen, lindrad beskattning avdet arbetande kapitalet i företagel, rätt för de mindre förelagen alt byggaupp trygghetsfonder och borttagande av den faktiska sambeskattningen. Förenkla och rationalisera det nuvarandeblankettraseriet. Det kan inte vara nödvändigt att begära in 48 846700 blanketter med 1 021 500 000 uppgifter. I varje fall bör någon form aversättning utgå för utfört arbete med att ifylla blanketter. Tiden är inne alt lätta kreditmarknaden. Detförutsätter ett statligt utlandslån. De mindre och medelstora företagen måstefå del av de här pengarna via lämpliga kreditinstitut. Fortsätt uppbyggnaden av företagart'öreningarna somregionala servicecentra för de mindre och medelstora företagen. Satsa större resurser på innovationer, framtagandeoch marknadsföring av nya produkter. Om inte nyetableringen av förelag kommeri gång igen utarmas del svenska näringslivet successivt. Avslutningsvis skulle jag vilja föra in det statliga företagandet idebatten. Del är nu startade. Det skedde med stortPR-pådrag. Den politiska ambitionen var klar. skulle det hända saker isocialistisk riktning. Vi minns alla de stolta parollerna från densocialdemokratiska partikongressen 1968. Men del ville sig inte. Det mesta gick snett i början. Med en nyledning för har koncernen nu rest på sig. Jag vill gärna ge deterkännandet till och direktion att de i stort följermarknadens villkor på gott och ont. Tävlan med likvärdiga konkurrenter skärperoch utvecklar. Den regeln gäller också för företagen inom . Menmed framgången följer också frestelser. Jag vill inte påstå all det omdömet iförsta hand siktar på koncernledningen utan mer på vad som tycks hända iberörda departement. Flera uttalanden och beslut gör att manfrågar sig; Förbereds en större offensiv för att kraftigt utvidga den statligasektorn inom näringslivet? Förraåret beslutade om 80, den största industriella satsningenhittills i ett industriprojekt. Speciella motiv kan anföras för denutbyggnaden, men visst fanns och visst finns alltjämt en del frågetecken kringbeslutet, som hade på sig att bereda och ta ställning till. 1973beslutade all inrätta den mycket omdebatterade fiärde AP-fonden. Denhar kommit i gång med sina aktieköp. Det mest uppmärksammade är Volvoinköpetpå 100 milj. kr. Jagskulle, herr talman, kunna fortsätta exemplifieringen med att anföra hur mangår in med större intensitet via investmentbolaget och en hel delandra sådana åtgärder samt också peka på uttalanden från främstindustriministern för all motivera min avslutningsfråga: Avser regeringen attlägga om sin näringspolitik i del här avseendet för att utvidga den statligasektorn? Del är en fråga som förr eller senare kräver sitt svar frånregeririgsbänken. 7 R\ksda:J.ciK proloknll 1975. Perspektivet förändras dramatiskt när det gäller den ekonomiskautvecklingen i världen. Den snabba scenförändring som omvärderingen avenergiråvarorna medfört har bragt djupgående spänningar ivärldssamhället - spänningar som del kommer att ta betydande tid attavbalansera. Konsekvenserna är klara. Det blir genomgripande förändringar imänniskors och nationers vardagliga tillvaro. Ettcentralt problem - det har illustrerats i debatten - är naturligtvis allpå bred front vinna gehör för de ändrade prioriteringar som en ny situation förutsätter.Detta tar sig bl. a. uttryck i att energidebatten i alltför hög grad uppehållersig vid värderingar som tillhör en tidigare aktuell situation. Hushållning medresurser och sparsamhet med energi betraktas i allför många sammanhang ännu somett lillväxlfientligl alternativ. Statsministernskoppling i debatten för någon timme sedan mellan sysselsättningspolitik ochkärnkraftsutbyggnad är karakteristiskt för den na syn och intellektuellt ettganska halsbrytande balansnummer. i , som med berömvärd flitupprepar statsministerns argument, har också utfört balansnumret men utan deintellektuella ambitioner som statsministern lade . Delär betecknande för situationen alt när 1971 gjorde en ingåendeoch berömvärd analys av möjligheterna att framför allt ur nalurvårdssynpunkt seöver effektiviteten vid värmecentraler, alltifrån villapannor till storacentralanläggningar, föranledde det ett måttligt intresse. Ändock visar dennautredning liksom andra som har utförts av byggnadsforskningen liksom äveninternationella erfarenheter, alt enbart genom förbättrad tillsyn ocheffektivitetskontroll kan mycket stora energimängder sparas. Naturligtvisskedde en viss uppryckning under intryck av energikrisen, och konsumtionen avoljeprodukter minskade jämfört med med ca 10 96, vilket dock, somframhölls i debatten, i inte oväsentlig utsträckning var ett resultat av denmilda vintern. Ändock är det uppenbart att det inte blivit någon riktig fartpå kampanjen för sparsamhet med energi. Detta är egentligen ganska märkligtsett ur lönsamhetssynpunkt. Finansministernframhåller i finansplanen att de fem kärnkraftaggregat som kommer att vara idrift beräknas förhoppningsvis motsvara en årlig besparing i frågaom oljeimport på ca 2,3 milj. kubikmeter eller ca 8 96 av Sverigesårskonsumtion av olja . Det aren besparing i en storleksordning sommyckel väl skulle kunna uppnås också vid befintliga oljekonsumerandeanläggningar med relativt små och begränsade åtgärder. Naturligtvis ärlönsamheten för dessa begränsade åtgärder i befintliga anläggningar mycketstörre än den som kan uppnås genom nytillskott av energi. Det är alltså enunderlålenhetssynd som står oss dyrt att inte åtgärder för att spara påenergi fått en rimligare position mot bakgrunden av den reella lönsamheten avde tänk- Dethär är emellertid en fråga som inte bara har en ekonomisk aspekt. Den har ocksåi hög grad en miljöpolitisk och jag skulle vilja påstå dessutom enregionalpolitisk sida. En myckel väsentlig del av vår vallen-kraflsproduktionsker i de norrländska älvarna. Enligt experterna uppgårtransmitleringsförluslerna -dvs. överföringsförluslerna - i distributionen avelektrisk energi från Norrlandsälvarna till de syd- och mellansvenskaindustriorterna till storleksordningen 10 ä 20 96. Trots att det här är frågaom energiförlusler av en betydande storleksordning har jag ännu inte upplevtatt den ekonomiska betydelsen av denna energiförlust vägts in som en faktor iden lokaliseringspolitiska debatten eller i sysselsättnings-debatten. Hurmånga kärnkraftsaggregal till miljardkoslnader och med ett av allt att dömaovisst avkastningsvärde hade man kunnat spara in genom att i ökad omfattningförlägga industrier till de norrländska älvdalarna, där dessutomundersysselsättningen har varit ett gissel genom de två senaste årtiondena?Detta är en samhällsekonomisk kalkyl med sysselsättningsaspekter som är värdatt göra. Exemplenkan mångfaldigas, men jag skall stanna för bara ytterligare ett. Här i kammarenhar med växande intensitet framlid diskuterats.För många har det varit en diskussion om kommunikationsteknik, gammal och ny. Förnågra har det gällt en principfråga, nämligen den om inland skullefå en reell chans till fortsatt utveckling och om de samhällen som bokstavligtvänder ansiktet mot som kontakt med yttervärlden skulle få levavidare. går genom genuin glesbygd, genom vad som under 1960-taletsskogliga lågkonjunkturår karakteriserades som skogsbrukels noll-zon. Energi-och råvarusituationen har radikalt förändrat skogsbrukets villkor. Vårskogsindustri kommer för framliden att behöva all den skogliga råvara som våramarker förmår producera. Borde inte då en kommunikationslinje som inlandsbanan- en resurs som finns på plats -omvärderas med hänsyn till bl. a. skogsbrukelsradikalt förändrade rå-varusilualion? Det här, herr talman, är också ensysselsättningsfråga. Dessaexempel kan förefalla inte bara regionala utan kanske t. o. m. perifera i denhär debatten, men de illustrerar med vilket betänkligt kort perspektivsamhällsutvecklingen arbetat. Det är därför nu väsentligt att se deåtgärder som vidtas t. ex. på energiområdet i ett längre perspektiv och i ettinternationellt sammanhang. Då är del verkligen inte vare sig rimligt ellermöjligt all koppla kärnkraflsulbyggnad till hög sysselsättning. Frågan är istället om kärnkraftsulbyggnaden just ur sysselsättningssynpunkt är ettrimligt säll att disponera trots allt begränsade resurser. Ävenom energipropositionen nu är signalerad och myckel av energidebatten -naturligtvis med all rätt - avfärdas under hänvisning till att den ligger påkammarens bord , är det en anmärkningsvärd brist i finansplanenoch över huvud taget i regeringens attityd till dessa frågor allgreppet om energifrågan är så fantasilöst. Den ekonomiska utvecklingen bordenämligen mana till myckel målmedvetna och allvarliga insatser, och därvid bordeinte minst besparings- och hus-hållningsålgärdernas lönsamhet på ett helt annatsätt än vad som varit fallet beaktas. Statsministern var i sillanförande här benägen att bagatellisera detta krav, men jag tror all man ändåmåste se till de reella möjligheterna i besparingshänseende, och då är detta enväsentlig och central fråga i hela den energipolitiska debatten. Denya siffror som redovisats beträffande betalningsbalansens utveckling gerfrågan särskild aktualitet. De har presenterats av ianslutning till fullmäktiges i förvaltningsberättelse, och de är enverkligt allvarlig påminnelse om utvecklingen. Finansplanens beräkningar attunderskottet skulle komma all stanna vid ca 3 miljarder 4iar nu korrigerats.Underskottet visar sig uppgå till hela . Då räckerdet inte att tala om en effekt av stimulansåtgärder i svensk ekonomi underfiolåret. Den enkla sanningen är att importen har förhållit sig relativtpassiv. Det så snabbt ökade underskottet har helt varit hänförligt till ettras i exportintäkterna. Ävenom utvecklingen bjuder på många osäkra faktorer är det alltså myckelsom talar för att finansplanens prognos om ett underskoll för innevarande årpå 5 miljarder väsentligt kan komma alt överskridas. I finansplanen konstaterasmyckel riktigt att "ett bestående underskoll i bytesbalansen leder tillsuccessiva begränsningar i möjligheten att föra en självständig och expansivekonomisk politik". Finansplanen bygger sin optimistiska framtidsbild påtilltron till att expansiva inslag skall börja verka i våra avnämarländersekonomier. Den oväntal snabba nedgången i exporten års två sistamånader låter dock ana att den positiva effekten kan komma att låta vänta påsig och är ett ytterligare, mycket påtagligt, belägg för alt finansplanensprognoser genomgående är hållna i en alltför ljus färgskala. Dennaturliga slutsatsen blir då självfallet också att finansplanens ambitionsnivånär det gäller åtgärder för att höja den ekonomiska aktiviteten är alltför låg.Den beredskapsplan som bör skissera som ett lämpligt handlingsmönsterför regeringen måste givetvis mol denna bakgrund prioriteraexporlansträngningarna och åtgärder som är ägnade att begränsa energislöseriet.Kravet på en hög beredskap för att trygga sysselsättningen gör det emellertidockså nödvändigt att med skilda medel aktivera branscher och näringsgrenar därledig kapacitet kommer att finnas. Självklartär också att en ökad utländsk upplåning inte är problemfri. Men för att värnaom sysselsättningen är den nödvändig. Regeringens gamla fördomar när det gällerkapitalimporten har dess bättre försvunnit. Enligt finansplanen skall ävenstaten ifrågakomma som låntagare, och det är en möjlighet som nog börunderstrykas i beredskapsplaneringen. Det centrala i denna beredskapsplanering måste vara den högaberedskapsgraden. Åtgärderna måste kunna sättas in med kort var- sel, eftersom mycket tyderpå att konjunkturförloppet kan komma att präglas av snabbare förändringar ochtvärare kast än vad vi vant oss vid under tidigare konjunkturcykler. FruLINDQUIST (m): Del internationella kvinnoårel ger mig anledning till några reflexionerom kvinnans situation i . Kvinnan har under det senaste seklet formelltnått långt i vårt land. Hon har blivit myndig vid samma ålder som mannen. Honhar fått rätt alt råda över sig och sin egendom, hon har fåll rösträtt och honhar fått tillträde till ämbeten. Listan kan göras lång. Kvarstår del någraformella olikheter, så är män och kvinnor ganska ense om att ändra på dem. Slutsatsenblir alltså all del på papperet i många avseenden är rätt väl beställt medkvinnans ställning i . Men hur är det i realiteten? Jag såg ensammanställning över 573 chefsbefattningar i departement och annanstatsförvaltning. Det gällde statssekreterare, generaldirektörer osv. Av demvar fem - eller 0,9 96 - kvinnor. Enligt samma uppställning satt i skildastatliga samrådsorgan 16 kvinnor mot 339 män. I finns det 10 400läkare, därav 1 800 kvinnor. 94 96 av alla skolledare är män, medan 94 96 avalla lågsladielärare är kvinnor. I typiska låglöneyrken finns det fullt avkvinnor. av slädarna och 97 96 av sjukvårdsbiträdena är kvinnor. Ocksåutanför yrkesområdet är skillnaderna påtagliga. I de fiesta hem där hustrunhar arbete utom hemmet är det hon som blir den dubbelarbetande. Del är hon somhar huvudansvaret för alt hemmet fungerar och att barnen får sin omvårdnad. Iföreningssammanhang intar hon oftast en undanskjuten ställnig. Ser vi påförhållandena i riksdag, kommuner och nämnder finner vi att kvinnan är iförödande minoritet. Dessafakta skall sättas i relation till all hälften av befolkning är kvinnor. Vadär då orsaken till kvinnans ringa infiytande? Det viktigaste skälet tror jagjust är att del sitter så många män i alla beslutande sammanhang. Del är dåhelt naturligt för en man att föreslå, förorda, utse, tillsätta, tala för ochrösta för en annan man. Del är så av tradition. Mannen vet hur en annan manreagerar, med kvinnor kan del bli allt möjligt trassel. En intressant synpunktfördes fram i en tidningsartikel . Män och kvinnor talar inte enssamma språk. Kvinnor yttrar sig rakt på sakt medan män invecklar sig i ordrikaoch abstrakta uttalanden. Allt sådant medverkar naturligtvis till att mannenprioriterar mannen. 1 en del mäns tankevärld finns över huvud tagel intealternativet all utse en kvinna. Enannan orsak till att kvinnan i så ringa utsträckning är med om all utforma denvärld vi lever i sägs - särskilt av män - vara att det inte finns tillräckligtkvalificerade kvinnor all utse i olika sammanhang. Jag är inte säker på all detär så, men jag tror att man också håller sig med väldigt traditionellamåttstockar. Varför lar man t. ex. inte mer till vara denlivserfarenhet som kvinnor förvärvat genom arbete med barn och hem? Och om delnu råder sådan brist på kvinnor i olika sammanhang, varför är män inteintresserade av all la reda på orsaken till del och föreslå förändringar? Dentraditionella mansrollen lever kvar. Val av utbildning, yrke och roll i hemmetgår efter traditionella mönster. Där måste förändringarna börja. Kvinnanseget beteendet är naturligtvis också en orsak till snedvridningen. Hon är oftaalltför självkritisk och vågar inte ge sig in i litet okända sammanhang, iyrkesliv, föreningar osv. kan bristande medsysterlighet verka hämmande.För både ma och kvinna måste disproportionen mellan kvinnornas antal och derasbegränsade infiytande vara en allvarlig tankeställare. Det är just deneftertanken jag efterlyser och då framför allt hos mannen. Mannenmåste sluta upp med att betrakta de här missförhållandena som typiskakvinnofrågor som det är lämpligt för kvinnor att pyssla med. Ijämställdhelsdebatlen här talade nio kvinnor och två män. När ser maneljest en sådan rollfördelning i ? har del sagts mig alt del ärtre talare som speciellt lar upp frågan om kvinnans situation - alla tre ärkvinnor. De här frågorna intresserar inte männen. De ler ofta smått roat ochmilt överseende. De tar inte frågorna på allvar och finner dem inte särskiltvärda all diskutera. Ett glädjande undanlag i den här församlingen är herrRomanus. Eljest sägs några vänliga ord i lämpliga sammanhang, men någotverkligt engagemang finns sällan med. Att män skyggar för problemställningentror jag delvis beror på att talet om kvinnans jämställdhet och jämlikhetskrämmer eller Iråkar ut. Kvinnanå sin sida får ofta till leda höra argument av typen: Ni måste ju i alla fallkomma ihåg all vi är olika osv. Sådana diskussioner leder inte någonslans.Acceptera att vi är olika i fysiskt och psykiskt hänseende. Del förefallermeningslöst att dra ut alla möjliga och omöjliga konsekvenser av dessaskillnader, innan vi genom forskning vet om eller hur kromosomuppsältning,hormoner osv. påverkar vårt samhälleliga handlande. Kvinnor vill ha kvar sinsärart. Varje individ, både man och kvinna, skall ha rätt att arbeta och agerautifrån sina egna förutsättningar. Att vi är olika berikar samarbetet och gernya infallsvinklar när del gäller all utforma det samhälle där kvinna, man och- inte minst viktigt -deras barn skall leva. Vadjag begär av mannen är att han skall inse och begrunda det besynnerliga faktumall hälften av befolkningen inte i någon rimlig proportion är med och utformarden värld de lever i. Mannen måste aktivt engagera sig, komma med idéer ochförslag till lösningar och över huvud taget arbeta för en förändring. Innan dethar blivit självklart att enbart individuella företräden, oavsett kön, skallvara avgörande måste mannen i alla sammanhang tänka på möjligheten all utse,välja osv. Att uppmaningen är befogad visar t. ex. ett av riksmötetsförsta ärenden kvinnoårel 1975. Till ledamöter i valberedningen anmäldes 15 mänoch ingen kvinna. Jag är väl medveten om alt vad jag begär kan framstå som alltfördiffust. Del är alltid svårt alt försöka ändra attityder och påverka tanke ochhandling. Men jag tror att det är vad som fordras av oss. Ändras inte vårinställning, med början i hemmet, så kommer kvinnan trots all formelllikställdhet att också i fortsättningen få föga inflytande på utformningen avden gemensamma värld som kvinnan, mannen och barnet skall leva i. /ENKEL (fp): Jag tar mig friheten att fortsätta litet på den exempelsamling som fruLindquist började med, och jag vill då understryka att av Sverigesbefolkning är kvinnor. fanns det i 8 421 förskollärare - 98 96av dem var kvinnor. Det fanns 5 537 aktiva jurister- 17 96 av dem var kvinnor.Det fanns 19 122 telefonister-99,3 96 av dem var kvinnor. Det fanns 24 261företagsledare - 3,75 96 var kvinnor. Exemplen-jag kunde ge många fier - visar hur diskriminerade kvinnorna fortfarande ärpå arbetsmarknaden. De är överrepresenterade i låglöneyrken ochunderrepresenterade där det fordras högre utbildning och där del finnskarriärmöjligheter. Del finns inga formella hinder för vare sig kvinnor ellermän alt välja utbildning eller att utforma sitt liv efter sina förutsättningar,men ändå har kvinnor på de arbetsplatser där båda könen är representerade lägrebefattningar och t. o. m. lägre löner för samma arbete. Det finns väl inte ensen man som vågar påstå att kvinnor passar bäst i monotona låglöneyrken. GunnarHelén talade om det förslag till lag mol könsdiskriminering somfolkpartiet alltsedan slutet av 1960-lalet fört fram här i och somalltid röstats ned av andra partier. Jag tyckte att statsministern svävadelitet pä målet då del gällde att svara på fråga om det kommer ettförslag till lag mot könsdiskriminering. Det är i varje fall en framgång attregeringens jämställdhelsdelegation håller på att kartlägga de utländskaerfarenheterna av en sådan lag. Tyvärr är inte statsrådet i kammaren,men jag skulle ändå vilja ställa frågan till henne: Är det arbetet snartslutfört? Kan vi vänta all ett förslag läggs på bord i så god tid,att vi på den punkten har sopat rent för egen dörr innan kvinnoårels konferensi äger rum? Andelenkvinnor som förvärvsarbetar har stigit snabbi , bl. a. som enföljd av omläggningen till individuell beskattning. 1974 blev ett ekonomisktbra år för - det har konstaterats frånkammarens talarstol - med ökad sysselsättning. Kvinnorna fick också sin del avden, även om den totala andelen arbetslösa kvinnor var större än andelenarbetslösa män.. Regeringenär optimistisk och tror på fortsatt högkonjunktur. a. bedömerannorlunda. Därför är det viktigt att ställa samman en konjunkturpolitiskberedskapsplan så att vi snabbt kan sälla in syssel-sällningsstimulerandeåtgärder för att hindra en ökad arbetslöshet, som