prot · FZ09147 · 1975-12-31 00:00:00 — Dettaär en utveckling som vi på alla sätt måste försöka bryta. En fortsatt positivutveckling av industriinvesteringarna är, som det framhållits , enavgörande förutsättning både för alt vi skall få bort underskottet iutrikesaffärerna inom rimlig lid och för all del skall gå all uppnå en fortsattstandardhöjning. Tendensernalill uppbromsning i industriinvesteringarna var tydliga redan i början av året.Det stod då hell klart, all den uppgång pä som hadeföruiskickals i förra årets finansplaner inte hade förverkligats. Fackmännenpekade också på riskerna för fortsall nedgång . Därför väckle cenierntillsammans med i den ekonomisk-politiska motionen i januariförslag om an investeringsstödet skulle förslärkas. Förslagen utformades iförsta hand med lanke på de mindre förelagen. De förslag som regeringen kortdessförinnan hade lagt fram i budgeten tog, som vi såg det, ensidigt sikte påde riktigt stora företagen och de statligt ägda företagen. a. gällde delstora medels-tillskott lill Oärde AP-fonden och till Statsföretag. Oppositionspartiernafick igenom en utökad kreditgivning lill de mindre och medelstoraföretagen via de s. k. mellanhandsinstitulen. Däremot fälldes förslaget om enhöjning av investerings-avdraget och del motsvarande bidraget. Förslagel om enhöjning av anslaget till företagareföreningarnas låneverksamhd föll ocksåefter det all även gått emot det. Beslutetom en ökad medelstilldelning till mellanhandsinstitulen kritiseras nu avfinansutskoltels socialdemokrater. Man menar all del är fel alt på detta sättprioritera dl visst område av kredilmarknaden och menar an del minskarmöjligheterna all bedriva en effektiv kredilpolilik. Finansministern var i etlav sina anföranden inne på samma tankegångar. Jagkan gärna säga atl det i och för sig är en synpunkt som man kan ha viss respekiför. Men vad socialdemokraterna och finansministern glömmer bort är all vårtförslag och beslul egentligen är en konsekvens av att regeringen ochriksdagens socialdemokrater i så hög grad prioriterat etl antal kapitalslukandejälleprojeki, alt det finns en uppenbar risk för alt del inte blir någotkapital över lill de många små men oerhört viktiga investeringarna i mindre ochmedelstora förelag. Socialdemokraterna tycks mena att man skall godta altriksdagen gång på gång reserverar kapilal och andra resurser för del enastorprojektet efter del andra och att de mindre förelagen sedan helt enkelt fårnöja sig med del som kan bli kvar därefter. Den sorlens ransonering av kapitaloch andra resurser är inte bara ekonomiskt tvivelaktig - den är också i högstagrad osolidarisk. Vi i ceniern vill att alla skall behandlas lika vare sig delgäller dl stort företag eller det är fråga om elt litet företag. Delär naturiiglvis med en viss tillfredsställelse som vi i ceniern ser påregeringens ändrade inställning lill höjning av invesleringsavdragd ochinvesteringsbidraget. Man kan inte komma ifrån atl liden har runnit iväg alldeles i onödan från det vi väckle detta förslag och Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. till dess allsocialdemokraterna är beredda att acceptera det. Förutsättningarna är i dagbetydligt sämre än för tre lill sedan att hejda den påbörjadenedgången i industriinvesteringarna. När en utveckling av det här slagetkommii i gång är det inte lätt att få stopp på den. Dessutomär del ulan tvivel en brist atl näringslivets byggnadsinvesteringar intekon-imil med den här gången heller i regeringsförslaget. liksom lidigare ärinvändningen alt de olika investeringsfonderna skulle kunna las i anspråk fördelta. Men då har man på socialdemokratiskt håll på nyll glömi bort, an det ären möjlighet som i praktiken bara står öppen för ett jämförelsevis litet antalstorförelag. Mankan inte heller komma ifrån all den vacklande inställning lill storleken påinvesteringsstödet, som regeringen och socialdemokraterna visat ,skapat förvirring hos niänga av de företagare som är berörda. När imitten av mars lättade beslutet om all invesleringsavdragd även ifortsättningen skulle vara 10 96 och bidraget 4 96 rättade företagarna signalurligtvis efter del. därefier föreslår regeringenen höjning av avdraget lill 25 96 och av bidraget lill 10 96. Man måsle förstå,all de som har gjort investeringar känner sig lurade ochatl dl sådant handlingssätt väcker aggressioner inte bara mot dem som handlarpå detta sätt ulan också mot skattesystemet som sådani och mot alla svårtolkadelagar och bestämmelser. sista hand avgörande förutsättningen föran exporten skall skjuta fart ochsvenska förelag kunna återta förlorade marknadsandelar på världsmarknaden äratt pris- och kostnadsutvecklingen kan bemästras. Den kraftiga inflationen iSverige , med atl prisutvecklingen trappades ner i fleraav våra viktigaste konkurrentländer, ledde lill alt den lidigare relativtförmänliga konkurrenssituationen för svenskt vidkommande gick förlorad. Enytterligare försämring av kostnadsläget i vårt land i förhållande till vårakonkurrentländer skulle hell säkert leda till all den väntade internationellakonjunkturuppgången i stor utsträckning gick förbi. Riksdagenbegärde , att regeringen i anslutning lill den kommandeavtalsrörelsen skulle ta initiativ lill överiäggningar om en program motinflationen och ålgärder för atl förbättra bytesbalansen. harfinansministern i sitt anförande gjort ett ganska stort nummer av atloppositionen inte var beredd all acceptera del skalleprovisorium som såvittjag kunde finna var del enda konkreia som regeringen förde till delta bo.Finansministern har själv här i kammaren sagt alt han använde mycken tid ochmånga talarstolar för att inför de här överläggningarna förklara all del varfråga om alt skapa elt nyll skalteprovisorium. Eftersom del var någonting hellannal som hade beställt var del självklart all vi för vår- del sadeifrån alt denna rundabordskonferens icke hade som mål att la fram ettskalteprovisorium . Vad jag därvid återfaller på är vad som slår i delriksdagsbeslut som låg till grund för dehär överläggningarna. Där kan jag ur finans-ulskottets belänkande 1975/76:16läsa upp: "Viktiga frågor att ta upp är bl. a. skattesystemets roll iinflationssammanhangel, det samhällsekonomiska utrymmet för löneutveckling ochprivat konsumtion, näringslivels och offentliga myndigheters och förelagsprispolitik, behovet av priskonlroll och prisövervakning samt åtgärder för attförslärka konsumenternas prismedvetenhel." Närregeringen då dessuiom inte lyckades få alla parter lill detta bord, kunderesultatet naturligtvis inte bli bra. Kampenmot inflationen kommer också all kräva en stram finanspolitik de närmaste åren.Redan den målsättning som har salts upp när del gäller alt få bort underskotteti utrikesaffärerna ställer stora krav på en stram budgetpolitik. Till dettakommer atl etl förhållandevis stort utrymme redan är iniecknat genom tidigarebeslutade åtaganden. Kraven är dessuiom stora när det gäller utbyggnaden av bl.a. långvården och åldringsvården. Vihar både i vår parlimotion tillsammans med och iul-skollsbelänkandel deklarerat atl det inte är möjligt all förena dessa målsättningarmed en allmän sänkning av del totala skalletrycket. Detta har angripits påmoderathåll. Det är emellertid inte realistiskt all tala om en sänkning av deltotala skattetrycket, om man delar uppfattningen all alla gamla och sjuka skallkunna erhålla den vård och den omsorg som de sedan många, lillbaka ärlovade. Från cenierns sida ger vi inte avkall på dessa löften. Menregeringen borde också ha tänkt på detla vid utformningen av det förslag tillskatteprovisorium som lades på bord. Den metodni har använt innebär alt sänkningen av den statliga skatten i hög grad fårbetalas med höjningar av kommunernas och landslingens skatter. Från de flestaskattebetalares synpunkt är detta en nackdel. Den uppgift som , att för inkomsttagare med inkomster . ärkommunalskatten tyngre än den statliga skatten, var helt korrekt. För kommuneroch landsting innebären sådan omläggning ökade svårigheter all klara derasviktiga vårduppgifter. Utgångspunkten för det nödvändiga skalteprovisorium somvi måste ha för skall naturligtvis vara atl rätta lill vad inflationenhar förstört under elt år. Detta påverkar naturligtvis marginalskatten. HerrSträng sade alt vad som intresserar inkomsttagaren är saldot på inkomsten, dvs.det belopp som blir kvar efter en löneökning sedan skatten har verkat. Ja, såär del, och därför skall man inte locka folk med sänkta statsskatter av deneller den storleksordningen ulan atl tala om alt man genom den valdatekniken för sänkningen tvingar fram höjda kommunalskatter som äter upphuvuddelen av den utlovade skattesänkningen. Det är betydligt rimligare atttitta på nettoresultatet, även om det inte ler sig så bra vid första påseendet.Men i del långa loppet tjänar alla på en sådan metod. Denekonomiska pohtiken m. m. 6 prolokoll 1975/76:147-148 Denekonomiska politiken m. m. Den valperiod som i det närmaste är slut har självfallet i hög gradpräglats av det jämviktsläge som vi har haft i . Regeringen hadeenligt de parlamentariska spelreglerna själv all avgöra om den ville avgå ellersitta kvar efter nederlagsvalei . och hans regeringskollegervalde atl sitta kvar. Men även om personerna på regeringsbänken i stort settförblev desamma kunde de inte undgå alt politiken påverkades av valutslagel.Det blev en tvingande nödvändighet för regeringen atl lägga om politiken motmitten i flera avseenden. I en del frågor kunde regeringen dock inte förhindraatt den utsatta positionen utlöste spänningar inom del egna partiet. Det harskapat påtaglig handlingsförlamning i sådana frågor. Delsaknades inte röster som 1973 spådde handlingsförlamning också i självariksdagsarbetei. Men så har dess bättre inte blivit fallet. Det finns en storvärdegemenskap i den svenska politiken. Den är stark inte bara i det politiskaarbetet här i ulan också i det svenska samhällsarbetet över huvudlaget. Och den har utgjort en stabil grund för lösningar på de prakliska ochpolitiska problem som fortlöpande har uppstått i det dagliga arbetet. De fåförsök som gjorts all driva konfron-taiionspoliiik har dess bättre aldrigvunnit framgång. Men del måste understrykas alt det fordras bådetålamod och vilja atl ge och ta i ulskottsarbetet och i kontakterna i övrigtmellan partierna för att få arbetet här i all fungera bra undersådana betingelser som har rått . Ivissa avseenden har haft en starkare ställning än under mångalidigare valperioder. Regeringen har fått se en slor del av sina förslagförändrade i grunden under riksdagsbehandlingen. Del har också funniis störrepolitisk vilja än tidigare att diskutera sig fram till lösningar på viktigapraktiska problem som har tagils upp i motioner av enskilda riksdagsmän. Reformarbetethar därför inte blivit eftersatt på grund av atl del parlamentariskamaskineriet inte fungerat. Däremoi har, som jag redan betonat,regeringspartiets interna politiska problem skapat en viss handlingsförlamningpå åtskilliga områden. De demokratireformer som ställdes i utsikt vidvalperiodens början har bara delvis kunnat fullföljas. Till del som kunnatföras i hamn hör framför alll arbetsrättsreformen. Men de aviserade reformernapå det kommunaldemokraliska området befinner sig däremoi fortfarande bara påförslagssladiet. Länsdemokralireformen blev i myckel en besvikelse. Mankan också peka på skattepolitiken. Tre större utredningar och ytterligare någramindre har varil sysselsatta med alt dra upp riktlinjerför den framlida skattepolitiken. Men resultatet av deras arbete ärytterligt magert. har det t. o. m. funnits tendenser lill rivalitetmellan de olika utredningarna, och regeringen har inte förmått klara sinsamordnande funktion. Skattepolitikenunder 1970-lalel har just därför kommii alt präglas av de upprepadeprovisorierna. Jag vill gärna säga all de visserligen har skapat godtagbaralösningar för dagen på renl akuta problem, men det långsikliga reformarbetet påskattepolitikens område har försvårats, och allt siörre ekonomiskaproblem har lastats över på kommuner och landsting. Del finns också exempel påminoritetsgrupper som har kommit allvarligt i kläm. Denhär listan skulle kunna göras längre. När det gäller familjepoliiiken ärmotsättningarna uppenbarligen fortfarande starka inom regeringspartietbeiräffande vilken handlingslinje man slutgiltigt skall välja. Det har fålltill resultat att de familjepolitiska reformerna har försenats. Inte heller harregeringen mäklat med att lägga fram något samlat förslag på alkoholpolitikensområde. Däremot har de planerade reformerna för att förbättra pensionärernasförhållanden i stort sett kunnat fullföljas. Det gamla centerkravet på ensänkning av pensionsåldern till blir äntligen verklighel. Delområde där regeringens poliliska kurs tydligast har lagts om mot mitten efter1973 års val är den ekonomiska politiken. Valperioden har i slor utsträckningsammanfallit med den långvariga och djupa lågkonjunktur som utlöstes av den s.k. oljekrisen och som därefter har präglat den ekonomiska utvecklingenbåde i och i industriländer i andra delar av världen. 1 motsatstill de flesta andra länder går ut ur utan att hadrabbats av någon riktigt allvarlig arbdslöshdskris eller något mera påtagligtbakslag i produktionsutvecklingen. Den vikiigaste förklaringen till detla ärutan ivivel alt regeringen - i viss utsträckning mot sin egen vilja - varittvungen alt föra en annan politik än under exempelvis den föregående lågkonjunkturen1971-1972. Då hörde till de länder som drabbades hårdast avlågkonjunkturen. Nuhar del successivt gått all uppnå majoritet för en expansiv politik med syfteatt rädda den fulla sysselsättningen, förbättra den offentliga servicen ochinvestera i ökad produktionskapacitet. Riktlinjerna för denna politik har ibetydande utsträckning grundats på och förslag ochmotioner. Åtskilliga konkreta beslul har genomförts under motstånd frånsocialdemokraterna. Jag tänker exempelvis på den tillfälliga sänkningen avmervärdeskatten 1974, upprättandet av den konjunklurpolitiska beredskapsplanenför 1975/76 och de förbättrade lånemöjligheterna för mindre förelag -alltsammans åtgärder som har åstadkommits . Denna politikavviker på ett markant sätt från den politik som fördes 1971/72; vi vet attregeringens politik då inte kunde motverka den kraftiga arbetslösheten. Dethar under vårriksdagen funnits tendenser till att regeringen och desspartikamrater här i dragit sig lillbaka i gamla hjulspår när delgäller de ekonomiska och näringspolitiska frågorna. Inte minst har detta kommitlill uttryck i att de mindre och medelstora företagen så ofla har satts påundantag i de förslag som regeringen lagt fram, t. ex. invesleringsstimulerandeålgärder och insatser för att förbättra kreditförsörjningen. Den propositionsom regeringen har lagt fram om den Denekonomiska pohtiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. långsiktigasysselsättnings- och regionalpolitiken nu i slutskede bär ocksåvittne om samma sak. Detskulle enligt vår mening vara att la etl sleg lillbaka atl nu återgå till denkoncenirationspolilik och den ur sysselsättningens synpunki negativa politiksom socialdemokraterna bedrev under 1960-lalet och i början av 1970-lalet.Ceniern har bl. a. i sill näringspolitiska handlingsprogram angett rikllinjerför hur de senaste årens expansiva sysselsättningspolitik bör fullföljas ochhur den ekonomiska politiken bör bedrivas för atl åsiadkomma bättre regionalbalans. Sådanarikllinjer finns också angivna i den motion om den ekonomiska politiken somceniern och gemensamt lagt fram. Därmed är grunden lagd för enregeringspolitik som utgör alternativ till den nuvarande. Huvudlinjernai den politiken är bl. a. alt återställa balansen i utrikesaffärerna. För allklara del måsle både exportindustrin och företag som konkurrerar på den svenskamarknaden med utländska förelag få möjligheter alt investera och bygga ut.Arbete åt alla måste vara målet för näringspolitiken och den ekonomiskapolitiken. Inte minst viktigt är det dä all de regionala skillnaderna jämnasul. Näringspolitiken måsle inriktas på att la lill vara expansionskraften ialla typer av förelag, stora som små. Inflationen måsle bekämpas mera medvetet.Det förutsätter i sin lur bl. a. en ny skattepolitik. Elt nytt skattesystemmåsie dessuiom ge kommuner och landsting erforderliga resurser för all inteäventyra den sociala omvårdnaden. Inteheller på andra områden vet vi särskilt mycket om vad ett fortsattsocialdemokratiskt regeringsinnehav kommer att leda lill. Mot de krafter inompartiet som fortfarande verkar fören traditionell reformistisk politik står juinflytelserika grupper som kräver en mera dogmatisk politik med bl. a.omfattande marksocialiseringar och förstatligande av viktiga delar avindustrin. Närdel gäller energipolitiken är motsättningarna inom socialdemokratin delvis aven annan karaktär. Här slår beslutsfattarna i hög grad mot del egnapartifolket, om undersökningar rörande inställningen i dessa frågor talarsanning. Ceniern företräder enligt samma undersökningar här ett alternativ utankärnkraft som har en stark förankring i folkopinionen. Enenande idélinje inom socialdemokratin är dock alltjämt ambitionerna all påolika områden stärka den centrala maktutövningen på de enskilda människornasbekostnad. Mot denna filosofi står decentralistiska politik. När detgäller den fortsatta regeringsmakten ställs därför väljarna även införetl val mellan en koncenirationspolilik och en deceniraliseringspolitik - enkoncenirationspolilik grundad på socialdemokratisk koncenirationsfilosofi ochen deceniraliseringspolitik på den grund som mittenpariierna företräder. Någonytlerkantspolilik finns det i verkligheten inte utrymme för i vårt land. Hert (): Får jag först instämma i de uppskattande ord som riktade till som lämnar . Jag lycker all vi harall anledning all uttrycka vår tacksamhet för många intressanta debatter somSven har fört och för ett gott kamratskap. är en godrepresentant för bäde och sitt eget parti. Närvi, herr talman, skiljs åt innebär det slutet på denegendomliga jämviktsriksdag som blev följden av riksdagsval. Och eftersommaruppehället går vi ut i en valrörelse om vars utgång vi bara vet en endasak: den kommer inte alt leda lill ytterligare dt lotteriparlament. Vimoderater har aldrig - det vet alla i denna kammare - velal ha dennalolteririksdag. När val ledde till ännu en motgång försocialdemokraterna - så betydande atl de inte ens tillsammans med sina trognastödtrupper i det kommunistiska parliel kunde räkna med majoritet för sinaförslag i - då hade det enligt vår mening varil naturligt all delaniingen hade bildats en borgeriig ireparliregering eller all vi så snabbt sommöjligt hade gått ul lill folkel och begärt nya mandat. Vårakrav på nyval tillbakavisades. Socialdemokraterna har under sina årtionden vidmaklen blivit så bundna till denna alt de inte kunde tänka sig ett liv utanförkanslihuset. De vägrade alt lämna sina platser, trots alt de hade 19 mandatmindre än den samlade borgerliga oppositionen. Och det fanns då - som vi allavet - elt parti inom den icke-socialisliska gruppen som, av fullt förklarliga skäl,inte heller var berett att gå lill nyval. Ingenvet hur dl nyval skulle ha utfallit. Själv var jag då - och är det än mer i dag- övertygad om alt då skulle ha fått en borgerlig regering. Men detblev inte så. Vi fick av lotterier, med en svag regering,under vilka politiken har färgats allför mycket av taktik, avfinurligheter och kompromisser. Den principiella rakrygg-heien och öppenheteninför väljarna har förlorat på detla. Vårt anseende har alldeles uppenbart blivitlidande på de lottdragningar som jämviktsriksdagen tvingade fram. Sedan måstatsministern hur ofla och hur högt som helst bedyra atl vår demokrati underdessa år har visat prov på ansvarsmedvetande och handlingskraft. Trotsallt har dessa år ändå varil nyttiga också för regeringspartiet - även om devaril plågsamma. Under en lång följd av år har socialdemokraterna varit vanaall utan den ringaste sakliga motivering avvisa alla oppositionens förslag.Plötsligt fann de alt den metoden inte längre dög. Oppositionen kunde genomlottningar - eller genom kompromisser som åstadkoms genom hot om lottning -tvinga fram förbättringar som annars inte skulle ha uppnåtts. Atl regeringen ivissa fall har saboterat lottresultatd, då loitningen gått regeringen emot, vittnarom bristande respekt för och för den beslutsprocess somregeringspartiet självt har det största ansvaret för. Jag lycker alt ettupprörande exempel Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska pohtiken m. m. på regeringspartietsnonchalans är underlåtenheten all rätta sig efter bestämdauttalanden vid två lillfällen om kollektivanslutning av enskilda medborgare -etl slags tvångsanslulning - till poliliska partier. 1 stället för attefterkomma vad begärt har besluten öppet av-hånals av vissa ledandesocialdemokraler. Närdenna riksdag inleddes uttryckte statsministern en förhoppning om atl delskulle visa sig möjligt alt nå breda lösningar i för svenska folket och densvenska nationen avgörande frågor. Att sådana lösningar har åstadkommits skallingalunda bestridas, även om följderna av vissa kompromisser har varil minst sagtdiskutabla. Många viktiga frågor har förts lill avgörande under stor politiskenighet. Men de senaste årens svaghetsperiod har också lett till atl vår nationinte har kunnal lösa för vårt välstånd och vär utveckling på längre siktviktiga samhällsproblem. Deekonomiska frågorna har stått i centrum. Del är naturligt att så varit fallel,Förutsättningen för fortsall reform- och välfärdspolitik är en godsamhällsekonomi. Om man skall tro på regeringens deklarationer - inte minst under detsenaste året - är ekonomi i stort sett helt problemfri. Men riktigt så väl är del faktiskt inte. Vi kan inte blunda för att vårt land under 1970-lalet har drabbats av åtskilliga svårigheter, som ibland har varil så stora att de riskerat all rubba basen för vårt välstånd. Under 1970-talei mötte vi ekonomiska problem som skapade ett nytt slags social osäkerhet hos många människor, för vilka tryggheten dittills framstått som nära nog självklar. Förstvar det jobben som stod i centrum. Vi fick en arbetslöshet som saknatmotsvarighet i vårt land . Regeringen klarade inte avden. Del borde man kunna kosta på sig alt erkänna så här efteråt. Och1973 års val blev som bekant en valrörelse i skuggan av en arbetslöshet somsocialdemokraterna bedyrat aldrig mer skulle återkomma. Sedanblev priserna det allt överskuggande problemet. Oljekrisen ochråvaruprishöjningarna ute i världen medverkade i början. Men senare harprisutvecklingen till slor del varit en följd av vår egen skattepolitik och våregen ekonomiska politik. De prisstegringar som drabbat oss under dessa årsaknar motsvarighet i vårt lands moderna ekonomiska historia. Och svårigheternaförefaller nu komma atl förvärras - inte avhjälpas - trots alla deklarationerfrån kanslihuset om motsatsen. Dettredje problemet är våra skatter. Detla kan i varje fall inte någon aldrig såskicklig socialdemokrat skylla på utlandet. Dagens skatteproblem är en uppenbarföljd av den stapplande och motsägelsefulla politik som regeringspartietbedrivit från skatteomläggningen 1970 och fram till den dag som är. Delförsta problemet, jobben, har - del skall jag villigt erkänna - efter de förstaårens passivitet angripits med stor energi. Hotet om öppen massarbetslöshethar alltså kunnat avvärjas. Den eftersläpning i förhållande till omvärlden somägt rum i konjunkturutvecklingen har vårt land gynnats av i detta hänseende. Stimulansåtgärderav olika slag - inte minst industri- och lagerinvesteringar - har bidragittill att friställning kunnat undvikas. Jag delar uppfattning omdel värdefulla i lagerinvesteringspolitiken, även om den medför vissa problem.Omskolningsåtgärder och beredskapsarbeten har medverkat lill att förbättrastatistiken. Ur samhällsekonomisk synvinkel är naturligtvis den doldaarbetslöshet och det bristande kapacitetsulnylljande som förekommit underdessa senare år allvarliga. Del är farligt att slå sig till ro och enbart pekapå siffrorna för den registrerade arbetslösheten.