prot · FZ0923 · 1975-12-31 00:00:00 — I den debattenhar mot varandra ställts två allernaliv: å ena sidan den nuvarandebiandekonomin i stort sett och å andra sidan en centralt, långt drivenplanhushållning. Hela den socialdemokratiska partikongressen färgades ju avtron -r eller skall vi säga övertron - på möjligheterna att lösa framlidensproblem genom mer och mer planering. Jag tycker all alla de som ropar påplaneringsåtgärder - och i själva verkei med planeringsåtgärder avser planeradeslyrningsåtgärder - borde lilla på den planering som har legal till. grund förförhållandet mellan statsmakterna och kommunerna under det senast förflutnahalva årtiondet. På det området återfinner man inte mycket av den melodiska,långsiktiga planeringsverksamhet som även Jag anser all ingel modernt samhällekan leva förulan. Till alla dem som lalar för långtgående planerings-ochslyrningsåtgärder i del svenska näringslivet får man alliså lust att riklauppmaningen: Börja där hemma! Se till all den offentliga sektorns olika delar,som djupt griper in i varandra och som ju nästan helt och 0/77åtgärder för att bemästra ekonomiska svårigheter 1 kommuner och landsting, m.m. 0/77åtgät-der för att bemästra ekonomiska svårigheter i kommuner och landsting,rn. hållel är politisktstyrda, fungerar på ett tillfredsställande sätt, innan ni ger er in på nyaområden! Jagtycker atl finansministerns svar, som Jag - hövlig som jag är -tackar för, påsätt och vis utgör ett vederläggande av planeringsanhängarnas alla vackravisioner. Ochtill sist, herr talman, upprepar jag frågan: Tycker verkligen finansministernfortfarande, efter de här 15 minuternas föreläsning, all regeringen bara kanpassivt sitta och vänta och låta utvecklingen ha sin gång på det sätt den harförlupit ? Ingen svävar i ivivelsmål om att kommunerna har det kärvt. på den punkten och inlägg är båda lika talande. Någonytterligare allmän beskrivning av läget torde knappast behövas. Debattenom kommunernas ekonomiska situation rymmer en väsentlig principfråga och praktisk fråga. Principfråganär: Hur skall kommunernas självstyrelse kunna bevaras och helst vidgas? Denpraktiska frågan blir då: Hur utformar man ett skatte- och bidragssystem somsvarar mot den principen? Omman analyserar orsakerna till kommunernas svåra ekonomiska läge, finner man atträtt mycket härstammar från beslut där den här nämnda principen har glömts borteller åsidosatts och där åtgärderna därför har kommit att vältra överfinansieringsbekymmer på kommunerna. Den kritiken, som faller tillbaka inteenbart på regeringen utan också på i dess helhet, låg bakomtillsättandet av utredningen om kommunernas ekonomi. Alt medvetandet omförsyndelserna på den punkten var större hos oppositionen än hosregeringspartiet belyses av det faktum, att utredningen beslutades motregeringspartiets vilja. När hade svalt förtreten och börjadeskriva på direktiven fann emellertid också han att problemen var värda enutredning. På annat sätt kan man inte förklara den utförliga och rikligabeskrivning av kommunernas många problem som finns i utredningens direktiv.Sällan har en utredning varit så väl motiverad. Frånvårt håll hade vi naturligtvis hoppals all arbetet i utredningen skulle ha bedrivitssnabbare. har gått och något egentligt bidrag från utredningen idebatten om hur det skatte- och bidragssystem skall se ut som ryms inomprincipen fördjupad självstyrelse har vi inte fått. har istället slutit två avtal med kommunförbunden om kommunalskatterna.De har varit nödvändiga men måste självfallet ses som nödlösningar på ettproblem som måste få en mera varaktig lösning. För de kommunalmän som brottasmed svårigheterna är det emellertid ingen hjälp atl bara lala omprinciper för en mera långsiktig lösning. Låt mig därför också säga något om demest akuta problemen. överenskommelse som träffades mellan regeringen och kommunförbunden omskatterna finns inlagen en bestämmelse om en s. k.kontrollstation. Den kom lill - efter initiativ från oppositionen - helt enkeltdärför atl del är omöjligt att förutse allt som kan påverka en bedömning avutgifter och inkomster . Det är alldeles klart att dennakontrollstation blir av myckel stor betydelse. Kommunerna behöver få ännu etthandtag . Avtalens genomslag liksom prisstegringarna på övrigkommunal konsumtion kan nu avläsas i kommunernas budgeter. Det är väl alldelesklart atl kostnadshöjningarna har blivit större än vad man kalkylerade med iöverenskommelsen mellan regeringen och kommunförbunden. Det vore därförvärdefullt för de kommunala förtroendemännen alt från finansministern fååtminstone den utfästelsen atl man inte skall behöva gå från kontrollstationenmed lika tomma fickor som när man kommer dit. Debåda avtalen som ingåttsom kommunalskattesiopp under 1970-talel är nödlösningarpå ell svårt problem. De är nödlösningar bl. a. därför att man skjutitproblemen framför sig i stället för att lösa dem. Efter skallesloppet 1972-1973log kommunalskatterna 1974 ett rejält kliv uppåt. Del var säkert i de flestakommuner en alldeles nödvändig .höjning, om man inte ville åsidosätta del manär ålagd eller det man tagit på sig geniemoi sina invånare. Delär med de här erfarenhelerna i minnet alldeles nödvändigt att - i godtid innan det nuvarande skattesloppsavtalet löper ul - får lillfälle alldiskuiera hur kommunernas ekonomiska bekymmer skall lösas på litet längre sikt.Annars riskerar vi ett nytt kliv uppåt i kommunalskattestegen 1978. Detbetyder atl vi måste få ett bidrag till problemlösningen frånkommunalekonomiska utredningen. Låt mig ange ett par kravsom måsle uppfyllas i en sådan reform. Statsbidragenlill kommunerna måste i slörre utsträckning få formen av"klumpanslag". Den nuvarande nästan absurda detaljstyrningen måsteskrotas. Alla kommuner har så myckel expertis till sitt förfogande all statsmakternai långt slörre utsträckning kan övedåta detaljutformningen lill dem. Men detviktigaste med en sådan omläggning är alt den skulle ge större spelrum för denkommunala självstyrelsen. Kommunfullmäktige och nämnder måste få slörre rällalt fördela statsbidragen inom resp. verksamhetsfält. Detta gäller inte minstinom skolans område, och jag hoppas all den ulredning som jag själv medverkar i- om staten, skolan och kommunerna - skall kunna ge ett bidrag till en sådan utveckling. Detandra kravet på innehållet i reformen måsie vara atl kommunerna får sinaskattemedel snabbare än . Staten driver in alla skattemedel, ävenkommunalskatten. Därefter betalas skatten ut lill kommunerna, men inte alltomedelbart. Kommunerna får ett förskott på sina pengar. Anledningen är att manmåste avvakta de exakta inkomstberäkningarna, innan man vet hur myckel av denindrivna skatten som egentligen är kommunernas. 0//7åtgärder för atl bemästra ekonomiska svårigheter i kommuner och landsling, m.m. 0/77åtgärder för att bemästi-a ekonomiska svårigheter i kommuner och landsting, m.m. Detär alltså självklart att skatleutbetalningen till kommunerna måsle justerasefter . Men det borde vara lika självklart all betydligt större delav de faktiska skatteinkomsterna skulle kunna gä ul som förskott. Dennuvarande ordningen har medverkat lill all driva upp kommunalskatterna.Eftersom inkomsterna alltid släpar efter måste utdebiteringen höjas för skall få budgelen atl gä ihop. Dettaproblem blir naturligtvis större ju snabbare inflationen är. Just dennaeftersläpning spelar därför en slor roll nu när inflaiionen pendlar kring 1096. Dehär kraven från på en omläggning är inte nya. De har framförtsflera gånger - bl. a. i brev från till statsministernom kommunernas problem. Om jag frågar efter en reaktion på en omläggningi den här riktningen från flnansministern, så kan han alltså inle komma undanmed alt säga all man måste få tid att pröva frågan ylteriigare inom regeringen.I sitt brev ställde fyra krav på en effektivare utbetalning avkommunalskatterna -snabbare slutlik vid, slörre förskott, tidigare förskott ochkommunalskatt på sjukersättning. Detråder enighel om att kommunerna bör ha ansvaret för åtskilliga av de reformersom ligger närmast i tiden. Jag tänker på utbyggnaden av barnom.sorgen ochförbättringen av hälso- och sjukvården. Del är och bör vara kommunernas ochlandslingens uppgift att ombesörja den utbyggnaden. Men det innebär samtidigtatt kommunerna måste få ökade ekonomiska resurser. Närdet gäller barnomsorgen är ett beslut om ökade statsbidrag lill kommunerna påväg. När del gäller vården innebar överenskommelsen i fiol mellan regeringenoch ökade statsbidrag, men om vi skall komma lill rätta medköerna i långtidsvården och kunna bygga ul den uppsökande vården ochhälsovården, måsle både landslingen och kommunerna få ökad hjälp medflnansieringen. Enanledning lill de ständiga höjningarna av kommunalskatten är Ju att kommunernafår sin del av en inkomsthöjning, men inte mer. Staten får genom denprogressiva skalan ständigt ökad andel av en inkomstökning. Den ordningen geralltid staten en relativt större del av tillväxten i ekonomin än vad kommunernafår. När nu de viktigaste reformerna gäller områden för vilkakommuner och landsting är och bör vara huvudmän, är del viktigt att slå fastalt inkomsterna lill det allmänna måste få en annan fördelning. Det kaninnebära atl expansion av statlig verksamhet får stå tillbaka för denkommunala expansionen. Prioriteringen av angelägna reformer skall inle skekommunerna för sig och staten för sig utan totalt för den offentligaverksamheten - det har ju själv vitsordat i sitt svar. Om man dåhar salt vård och barnomsorg högst på listan måste man också se till att enslörre del av skatterna dirigeras till den verksamheten. Hen HALLENIUS (c): Den ene avinlerpellanterna har tagit upp frågan om en förstärkning av del statligabostadsstödet och då särskill frågan om ett statligt bidrag till de kommunalabostadstilläggen till folkpensionärer. Jag insiämmer i vad som sagts därvidlag. Bostadsfinansieringskommitlénföreslår ju ett bostadstillägg ål pensionärer på . , dock utanatt tala om vem som skall belala. Vi har ett flertal bostadstillägg ellerbidrag som utgår: bostadsbidrag lill. familjer med barn, lill familjerulan.barn, till handikappade och till pensionärer. Nog borde man samordna dessabidrag, åstadkomma liknande regler och ha samma huvudman. Regionaltfinns stora variationer i befolkningssammansätlningen i kommuner och landsting.Antalet pensionärer varierar . Ur rättvisesynpunkt anser viatt det är viktigt atl en utjämning sker. Här förväntar vi atl man verkligengör en samordning och att staten tar huvudparten av kostnadsansvaret, och jaghoppas all finansministern vidtar åtgärder för alt förverkliga detta. Närfinansministern i slutet av sitt svar uttalar alt finansieringen av statens ochkommunernas utgifter i sisla hand faller tillbaka på samma hushåll och sammaföretag, så är del i viss mån riktigt. Men fördelningen på de enskilda blirganska olika, alldeles speciellt när staten till sitt förfogande också har ettindirekt skattesystem. Moms och arbetsgivaravgifter tillför staten storainkomster. Kommunerna har inte dessa möjligheter, och därför måste staten istörre utsträckning bidra till den kommunala verksamheten. Detta kan ske genomövertagande av vissa uppgifter- t. ex. bestridandet av kosinaderna förbostadsbidragen som helhet - och det kan ske genom någon annan kompensationtill kommunerna på grund av det skattebortfall som kommunerna får genomsystemet med arbetsgivaravgifter. Det är viktigt att kommunerna får ekonomiskaresurser all ulöva sin verksamhel. 0/77åtgärder för att bemästra ekonomiska svårigheter 1 kommuner och landsling, m.m. Av två interpellanter blev det fyra, och skall jag utföriigl bemöta demalla tar det naturligtvis sin tid. Jag skall emellertid försöka besvara de meraavgörande frågeställningar som har rests från talarstolen. Jagvill börja med . säger atl någol egentligt svarpå interpellationen fick han inte, och det kan Jag hålla med honom om. Frågan iinterpellationen var ställd på följande sätt: Är finansministern beredd attskriva ut en exlra bolagsskatt för atl med den extra bolagsskatten finansieraen förbättring av kommunernas ekonomi och en del andra ting? HerrBerndtson drog den slutsatsen att han mellan raderna i mitt svar kunde läsa attdet fanns inget specifikt intresse för att göra detta. hartolkat svaret alldeles rätt. HerrBerndlson fortsätter med atl säga att när man talar om "eventuella"kommunala skattehöjningar , så låter det för opti- 0//7åtgärder för atl bemästra ekonomiska svårigheter i kommuner och landsting, m.in. Och det är klartatl ser man 1977 mot bakgrund av 1976 kan det verka litet djärvt atl säga att1977 bör skattehöjningarna måhända kunna bli eventuella. Jag vågar nog ändåsäga del, därför all de ui-debileringshöjningar man beslutat om under dengångna hösten för att finansiera kommunala utgifter har haft sinsärskilda förklaring. Dessuiom vet man all man har på sig i de kommunalaförsamlingarna, och av anledningar som känner till lika bra somjag är det kanske i valet mellan dessa båda år politiskt litet enklare att taolusien än . Jag tror därför inle alt jag äröveroplimislisk, om Jag säger att vi bör ha en god chans atl räkna med enmarkant skillnad i utdebiteringshöjningarna jämfört med . Dessutomfinns det ell annal och mera reellt underlag för min bedömning. Det har talalsom de ekonomiska transaktionerna mellan stat och kommun och om den tvåårigaeftersläpningen i uttaget, men det beiyder ju å andra sidan att kommunernaunder 1977 kan räkna sig till godo en preliminär utbetalning av skatt som irunt tal motsvarar av den totala skatleutbetalningen. Denna preliminäraskatteuibetalning är baserad på den utveckling vi har haft , ochsvenska folkel har ju haft en mycket kraftig inkomstförbällring genomosedvanligt starka löneökningar. Detta kommerati innebära kraftigapreliminärskat-teutbetalningar , betydligt kraftigare än man tidigarekunnal räkna med inom den kommunala sektorn. Jagkan tala om för atl höjningen av medelskatiekraften - som är detkommunerna skall leva på och hushålla med, om det inte kombineras med enutdebiteringshöjning - och Jag kan säga också under deförsta åren på 1970-lalel har legat . Egendomligt nog ligger denunder på ca 13 96, och det mesta talar för atl del kommunalaskatteunderiaget kommer att stiga till mellan 18 och 20 96. Dettaaren väsentlig finansiell förstärkning av den kommunala ekonomin. Naturligtvisär den inte beslående. I så fall hade det väl inle egentligen varil någraslörre finansiella problem. Men den är betingad av den speciellt kraftigainkomslutveckling söm vårt samhälle har haft . Där ligger i slorlsett förklaringarna. HerrBerndtson ogillar fondavsättningar och tycker att vi i stället borde ha låtitde pengarna komma fram som en nettovinst hos företagen. Hälften av den vinstenskulle då ha gått lill skatt till stat och kommun, och den andra hälften skulleha gått till ökade utdelningar lill aktieägarna. Det finns väl vissa chanserför atl en del av de pengar som då skulle gått till stat och kommun hade gåttlill kommunala investeringar, men chansen au de i stället skulle ha gått lillkommunal konsumtion är ungefär lika slor. Och det mesta talar väl för all depengar som hade gått till aktieägarna hade blivit privatkonsumtion. Men ärvår allmänna ekonomiska situation inte sådan all man direkt behöver ställakonsumtionssektorn i förgrunden vid en fördelningsbedömning. Del är framförallt industriinvesteringarna och andra investeringar som bör stå där, mot bak- grund av vårbytesbalanssituation. Jag skall inte plåga kammarens ledamöter med att läggaut texten om det ytterligare; det har jag gjort i många lidigare anföranden iekonomiska frågor, och jag kan hänvisa till vad Jag då sagl. Fondavsättningarnainnebär emellertid alt man får ut en investeringsaktivitet av varje krona. Detblir naturligtvis konsumtion i andra hand, när lönerna som utgår i anledning avden ökade investeringsaktiviteten omsätts i privat, personlig förbrukning, blir i alla fall primärt en investeringsaktivitet. Och deninvesteringsaktiviteten tar sig till större delen uttryck i förbättrad arbetsmiljöför de anställda, någonting som jag föreställer mig att också visst pris på. I övrigt är det fråga om en ökning avproduktionsinvesteringarna, som just leder till vad jag anser vara absolutnödvändigi för framtiden, nämligen en starkare insats när det gällerinvesteringsverksamheten inom näringslivet. Serman problemet på del här sättet - och jag kan inte se det på något annat säll -är fondavsättningarna väl försvarbara i jämförelse med del allernaliv som herrBerndlson lanserat. HerrBohman var kanske ännu mera missnöjd med svaret än . Det kannaludigtvis vara en rent konstitutionell skillnad; ger mig fråntalarstolen intrycket av större lugn och balans än , så andemeningeni deras anföranden kanske är ungefär densamma. HerrBohman sade au han inle fåtl svar på frågan, vilka åtgärder regeringen ämnarvidta; egentligen var det svar finansministern kom med ell goddag - yxskaft. Jaghar tagit mig friheten att redovisa regeringens förhällande till kommunernaunder . Det har resulterat i åtgärder som haft myckelgenomgripande effekt på den kommunala ekonomin. Mot bakgrund av kommunernasutfästelse alt hålla utdebileringshöjningen inom . lyfts 1,2miljarder över från statskassan till kommunerna. Vidarehar kommunerna åtagit sig ell program för ulbyggnad av daghem, friiidshem ochfamiljedaghem ulan all delta innebär någon exlra påfrestning för kommunernafinansiellt. Dessutom innebär uppgörelsen all kommunerna får en ersättning ävenför de befintliga platserna när man efter en fyraårsperiod anpassatdriftbidraget från . , och delta gäller alltså intede 100 000 nya platserna utan de 70 000-75 000 platser som redan är byggda. Jagkan också hänvisa lill den uppgörelse regeringen träffat med Landstingsförbundetom finansieringen av sjukvårdskostnaderna med överenskommelsen om de1,2 miljarderna. Den uppgörelsen innebar all man lill landslingen flyttade över670 miljoner. Dettaär enorma kraftansträngningar som gjorts från regeringens sida för att inomramen för vad staten har möjligheler lill, finansiellt och ekonomiskt, gåkommunerna till mötes. Man kan naturligtvis intebara resonera som gör då han 0//7åtgäråer för att bemästra ekonomiska svårigheter i kommuner och landsting, m.m. Omålgärder för alt bemästra ekonomiska svårigheier i kommuner och landsting, m.//?. säger: 1960 betalade enperson . i skatt, och 1975 betalar han . Man får lovatt se lill allt annal som hänt under denna lid. Man får se pålöneutvecklingen, man får se på graden av service och åtaganden från samhälletssida gentemot medborgarna. Alla dessa frågor har aktualiserats och lösts eftermedborgarnas egna uppfallningar - i kommunala församlingar och i detta hus. Detär så man måste se på hela problemet. Jagtillät mig förut säga att sell för pessimistiskt på dessa ling ochjag kan hänvisa även lill vad jag sade. I min kommentar tillherr vill jag säga att situationen, i varje fall , inte är såuppskakande för den kommunala ekonomin som man i allmänhet gör gällande.Däremot är jag den försie alt erkänna att kommunerna på - på sammasäll som staten på - står inför enormt svåra ekonomiska problem,framför allt mot bakgrund av medborgarnas anspråk på alt skatterna inte skall tarelativt Slörre del av den personliga inkomsten än de gör . Hela skattepolitiken- den ligger nu i stöpsleven i tre olika ulredningar - måste ululredningsmässigt och diskussionsmässigi innan vi på allvar kan ge oss in ochgöra om den. MenJag skulle nog kunna säga au del kommer atl bli bekymmersamt icke allenast förkommunerna utan naturligtvis också för staten - av skäl som är välunderrättad om - om jag ser del hela på . Det kommer ständigt attvara bekymmer och man kommer ständigt att ha en känsla av att resurserna interäcker lill, helt enkelt därför att vi håller oss med ambitioner, lovvärda ioch för sig, som ständigt ställer ökade anspråk på den offentliga sektorn, detmå vara stat eller kommun. Omjag tar bara några exempel från den kommunala sektorn så talades det 1960, detår som gick tillbaka till, inte mycket om daghem. Det har blivit enfråga som har aktualiserats gradvis, tills en uppfallning växt fram som måstetillmötesgås vad det än kostade. År 1960spelade miljödebatten inte någonnämnvärd roll. miljövården någol som vi har lagt oss ombord med - medalla de kosinader den medför både för enskilda företag och för stat ochkommuner, kommunerna framför allt genom nödvändigheten atl ordnareningsanläggningar och lösa saneringsfrågorna över huvud laget. Vi haridrotten, för atl ta ett annat exempel. Räkna ishockeybanorna, ishockeyladornaoch simhallarna 1960 och räkna dem 1975! Där har vi ett uttryck för den våldsammaexplosion som har ägt rum därför alt människorna har krävt det. Vi harlångtidsvården, som har en helt annan omfattning än den hade för 15 årsedan. Vikommer följaktligen alltid att leva i en bristsituation med hänsyn lill deambitioner vi håller oss med. Så långl jag minns tillbaka har knapphetenskalla stjärna lyst över svenska folket när det gällt alt tillgodose de anspråksom man vill ha tillgodosedda via offentlig sekior. Vi kommer att få leva såäven i fortsättningen, även om vi gradvis åstadkommer förbättringar som man intekunde ha drömt om för sedan. Vi går ändå omkring och säger,atl läget är lika otillfredsställande som vi tyckte att del var 1950 eller1960. Dettavar litet filosofi, herr talman, som jag kostade på mig men jag skall intefortsätta med det, hur lockande det än kunde vara. Föratl åiergå till det mera konkreta kan Jag säga au nu vet vi genom deöverläggningar som vi har haft med kommunernas representanter att som det serut att utveckla sig med skatteunderlaget och .som det ser ut all ordna sig medde uppgörelser vi har träffat - på det landstingskommunala området viasjukvården och sjukhjälpen, på det allmänkommunala området via bidragen och daghemsbyggandet- att den kommunala ekonomiska planeringen kan fullföljas enligt kommunernasegna ambitioner och deras egen uppläggning i de s. k. KELP-undersökningarna -vi lever ju i förkortningarnas samhälle. I hela denna verksamhet, där jag harhaft nöjet att representera regeringen i de kommunala diskussionerna, har viefter visserligen hårda diskussioner dock kommit fram till attgemensamheisinlressena är så stora att vi med ett enda undanlag har kunnat lösatvistefrågorna. HerrBohman har haft sina representanter på den kommunala sidan. De har tagit efterdet dåliga exemplet från på den rikspolitiska sidan och klivit avmitt under förhandlingarna eller i förhandlingarnas slutskede. Del är bara attbeklaga att och hans partivänner envisas med att ha sina egnaujipfattningar i dessa viktiga samhällsfrågor och vill skapa ettmotsatsförhållande mellan stal och kommun, mellan situationen på denoffentliga sektorn och på andra sektorer. Det är bara att beklaga detta. Delrimmar illa med den allmänna samförståndsanda som lalar om när hanpå slår i talarstolarna. Han har ju hoppat av två gånger från våraHagaöverläggningar, och hans representanter på den kommunala sidan har underdet senasie året hoppat av i överläggningarna mellan regeringenoch kommunerna. HerrBohman tillät sig säga alt del kommunala kunnandet när det gäller att skära nedutgifterna skulle - på något underligt sätt - hindras och hänmias genomföreskrifter från de statliga myndigheternas sida. Jag är angelägen attunderslryka all jag slår vakt om den kommunala suveräniteten. Del har givits utcirkulär till de statliga myndigheterna där det framhålls att derekommendationer, som myndigheten i sin ambition att göra det bästa möjligautfärdar, inte får innehålla ålägganden som kan leda till kommunalakostnadsslegringar. Jag har här i kammaren och i offentliga uttalanden sagt atlom en myndighet försöker se borl från dessa anvisningar, så är det kommunensskyldighet alt underrätta regeringen om detta förhållande för att få rättelse. Detär klart att vi i vissa fall har fattat beslut om saker och ting som inneburitkostnadsstegringar för kommunerna. har det varit enallmän ambition att vi då också skall ta de ekonomiska konsekvenserna härav. Vihar faltal beslut om utbyggnad av färdtjänsten.