prot · FZ09136 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag har aldrig kunnat få något rikligt svar från socialdemokraternapå den frågan, men man skall väl inte ge upp sina förhoppningar på den punkten,och vi kanske kan få ett besked om varför man just på länsnivå skallsälta stopp för en demokratisk utveckling. Detär föga förvånande att kommunisterna på denna punkt har slutitupp bakom socialdemokraternas länsbyråkratiska alternativ. Vpk har ju encentralistisk och odemokratisk uppfattning, och det länsdemokraliskaalternativet ler sig därför naturiigivis inte särdeles lockande för detpartiet. Visom har arbetat för en länsdemokraiisk reform har hafl det syflelall öka människornas direkta inflytande över samhällsförvaltningen ochsamhällsplaneringen på regional nivå och all minska avståndet mellan väljareoch valda. Det kan enligt vår uppfattning ske genom all länsstyrelsernasnuvarande uppgifler i huvudsak förs över lill folkvalda och av folketkontrollerade organ på länsnivå, dvs. måste enintern omorganisation av landstingen ske när de blir huvudmän för den regionalaplaneringen. har regeringen med olika medel sökt förhindra en länsdemokraiiskreform. Del kommer också delvis att lyckas , eftersom vi inte harutarbetat alternativ som gör det möjligt alt ta steget över lill enlänsdemokraiisk lösning. Delta måste beklagas, och del är självklart attansvaret för att i den meningen beflnner sig i en tvångssituationvilar på regeringen. Reservaiionen1, som stöds av de tre icke-socialistiska partierna, anger på nytt inriktningenför det fortsatta arbetet. Ett bifall till den reservationen, kombinerat meden lill länsdemokratin mera positiv regering, borde kunna föra dennalidandesfråga framåt. Länsstyrelsernassammansättning är en på lång sikt sekundär fråga, eflersom målsättningen är allsamhällsplaneringen skall få landstingen som huvudmän. Del är bara så längesamhällsplaneringen ligger kvar på de statliga länsorganen som sammansättningenav länsstyrelserna är viktig. Men mycket talar väl för au nuvarande ordningkommer att gälla under resten av del här årtiondet, och då menar vi alt detnaturliga är all länsstyrelserna skall väljas av folkets representanter ilänen, dvs. genom landslingen i proportionella val. Jag lycker all varje annanform för val av landslingen är onödigt tillkrånglad. Dethar förekommit olika alternativ i diskussionen. Proposilionen har enligl minmening krånglat till det hela genom all man låter partierna nominera ledamöterav länsstyrelserna i proportion till resultatet i riksdagsvalen och alt mansedan låter regeringen utse ledamöterna. Jag förstår inte varför man skall låtaden här proceduren stå i relation lill riksdagsvalen, när ju ändålandstingsvalet är länsvalet, och jag förslår heller inte varför man skalllägga valet i sista instans i regeringens hand. borde ha så mycketförtroende för partierna och landstingsmannen att dessa får välja länsstyrelseni dess helhet. Det är svårt att komma ifrån misstanken att syflel med den härkrångliga lösningen från regeringens sida är att kunna kontrollera och vidbehov rätta till vad landstingen har bestämt. Antaletledamöter i är en praktisk och inte en principiell fråga. Vireservanter har där stannat för 14 ledamöter, vilket ger större möjligheter förde olika partierna i landstingen alt bli representerade. Jag yrkar bifall lill reservationerna 1, 2 och 3, och jag hoppas allett bifall lill dessa reservationer på lång sikt skall kunna leda till enverklig länsdemokraiisk reform och lill skapandet av regionalasjälvslyrelseorgan. Hen i (m): En rad beslut i den här kammaren har syftat till att påolika sätt fördjupa den svenska demokratin. Åtminstone i ord har alla partierbekant sig lill uppfallningen all beslutsfattandet skall ligga så nära sommöjligt dem som besluten berör. Dennasträvan bör rimligtvis också gälla den regionala samhällsförvaltningensuppgifter och organisation. Här har en hel del förändringar ägtrum, och del hade i detla sammanhang funnits stora möjligheter att genomföra enverklig länsdemokrali, om man hafl den ambitionen. Men statsmakterna, i dettafall representerade av socialdemokratin, har inte helhjärtat velat medverkatill att stärka de folkvalda landstingen på de statliga länsstyrelsernasbekostnad. Frånsocialdemokratiskl håll har man pekai på de problem som är förknippade med enfulll uibyggd länsdemokrali. .\n reformer på det här området skulle varaproblemfyllda har ingen förnekat - inte heller att sådana reformer lar lid attutreda och genomföra. Men det är inte del som är huvudorsaken till all vi irolsmånga års utredande fortfarande befinner oss långt från det länsdemokratiskamålet. Attdet har blivit så beror på att socialdemokratin inte vill ha en decentraliseringav makten från de statliga organen till de folkvalda landstingen. Del är enståndpunkt som får stå för socialdemokratin, och jag kan respektera densiåndpunkien. Men jag lycker inte att del är respektabelt när man skyller påfrågornas komplicerade karaktär och pekar på behovet av nya utredningar. Del äringenting annat än svepskäl. Om viljan hade funnits hade vi kunnat fattaell beslut om införande av länsdemokrati. har vi rent tekniskt sett svårt augöra delta . Ansvaret för det åvilar regeringen. Den har medveiei försöklförhindra en länsdemokraiisk lösning. Vadsom däremoi kan och bör göras är ati klart och oiveiydiglullalar sin principiella uppfattning i frågan. Genom ett riksdagsbeslut ilänsdemokraiisk riktning kan arbetet i kanslihuset skyndas på, och vi bör då såsnart som möjligt la chans att ta ställning lill innebörden i ett sådantförslag. Det är frestande att spekulera i varför socialdemokratin har intagit enså negativ inställning i denna viktiga demokratifråga. Jag kan inte finna annatän all man inte vill vara med om att sprida inflytandet från den centralastatsförvaltningen lill organ där möjligheterna att påverka beslutsfattandetär begränsade för regeringen. Man vill inte dela med sig av makten. Men mantalar naturligtvis inte i klartext om delta utan förebär andra skäl, såsomfrågornas tekniskt komplicerade karaktär. Densocialdemokratiska politiken i de här frågorna andas djup misstro mot våralänspolitikers förmåga alt ta ansvar och falla beslut som är lill gagn förlänens invånare. Eller är man kanske rädd för alt besluten ibland skulle gå ien annan riktning än den som regeringen önskar? I moderata samlingspartiet ärvi inte rädda för all öka den regionala självstyrelsen. Vi välkomnar endecentralisering som innebär au besluten fattas av dem som har ell nalurliglintresse av all besluten tillgodoser regionens intressen. Kringdessa frågor har del under 1960- och 1970-lalen bedrivils ell omfattandeutredningsarbete. Jag kan inte underlåta att vid del här tillfället peka på demånga utredningar som har varit inblandade i della ärende. Det gällerlänsdemokraliuiredningen, länsförvaltningsulredning-en,länsindelningsutredningen, länsberedningen och kommunaldemokra-liskaulredningen. Nog kan man, fru talman, med fog säga all det inte behöver fattasett beslut i blindo här . Del flnns ett gott beslutsunderlag för ellprincipslällningslagande. Viduiskoticis belänkande har fogals ire reservalioner som är gemensamma för deborgerliga partierna. Mot det socialdemokratiska och kommunistiskavaktslåendet kring nuvarande cenlralisliska ordning står en enig borgerligopposition. Denförsta reservationen kräver alt huvudansvaret för den översiktliga regionalasamhällsplaneringen överförs från till . Syftet måstevara au skyndsamt skapa förutsättningar för ett preciserat riksdagsbeslut omfulll uibyggd länsdemokrali. Genom bifall till reservationen I har vimöjligheter att snart återkomma lill denna fråga. Denandra reservationen tar upp de regionala förvaltningsdomstolarnasorganisatoriska ställning. Det finns enligt reservanternas mening starka skälför att nu fatta ett principbeslut om frislående regionala förvaltningsdomstolar.Den nuvarande ordningen är otillfredsställande. Den hindrar en önskvärdintegration mellan de regionala förvaltningsdomstolarna och kammarrätterna ochregeringsrätten. Allmänhetens tilltro lill länsrätterna kan förväntas öka om deskiljs ut från länsstyrelserna. Del är både principiellt och praktisktolämpligt att såväl den dömande som den handliiggande myndigheten i t. ex.skattefrågor ryms inom samma myndighet. Denna fråga har en viktigräiissäkerhetsaspekt. Dentredje reservationen gäller sammansättningen av förlroendeman-nastyrelsen ilänsstyrelserna. Den nu gällande ordningen har inneburit att regeringen haflmöjlighet att ge samtliga länsstyrelser socialdemokratisk majoritet, trots attmånga landsting haren klar borgerlig majoritet. Detta kan inte betraktassom annat än djupt otillfredsställande. Jag är, fru talman, förvånad över altregeringen har utnyttjat sin utnämnings-makt på det här sättet. Det borde halegal i regeringens eget intresse, om man hade tänkt efter, att inte utnyttjaulnämningsrätlen på detta sätt. Det kan inte annat än slå tillbaka i dåman i andra sammanhang talar om demokratisering på samhällslivels olikaområden. Detenda rimliga är självfallet att landstingen-de folkvalda instanserna - väljerlänsstyrelse i fortsättningen med undanlag av landshövdingen. Den form sompropositionen föreslår - att en del av alltfort utses avregeringen - flnns del all anledning all reagera mol. Skulle kammaren stannaför det beslutet, kommer det ju med all säkerhet bara alt innebära att ensocialdemokratisk regering - om vi till äventyrs skulle ha en sådan efter valet- skulle fortsätta sin snedvridna utnämningspolitik på della område och även ifortsättningen desavouera folkviljan ute i länen. Den politiskasammansättningen av länsstyrelserna bör helt enkelt överensstämma med den politiskaopinionen i länet. Moderata samlingspartiet vill inte medverka lill en fortsalt utvecklingsom innebär att länsdemokratin skjuls åt sidan, vilket blir resultatet ompropositionen bifalles. Vi har efler de många årens utredningsarbete ett braunderlag för ell principbeslut . Jagyrkar bifall lill reservationerna 1-3 som är bifogade till utskottetsbetänkande. Hen (vpk): Den regionala samhällsförvaltningen har varit föremål för debatt enlängre tid. Hell säkert kommer också den debatten att fortsätta. Det ärnämligen en rad frågor som aktualiseras på della område. Uppgiftsfördelningenmellan de två förvaltningarna på länsplanet och gränsdragningarna mellanlandstingskommunala och primärkommunala uppgifter är problemställningar somständigt står under debatt. De frågor som behandlas rörande den regionalasamhällsförvaltningen går inte in på dessa problem. Vihar kommunisterna funnit anledning all i anslutning tillregeringsförslaget om förändringar i den regionala samhällsförvaltningensorganisation peka på de mera långsiktiga problemen. Det är nämligen svårt attse dellösningarna isolerade från det större sammanhanget. Dendiskussion som förts kring frågan om var ptaneringsuppgiflerna skall ligga ochhur länsstyrelserna skall sammansättas återspeglar del förhållandel all Sverigehar två olika regionala förvallningssysiem, som vart och ett sköter viktigadelar av samhällsplaneringen. Samordningen mellan dessa organ har dock intevarit vad den borde. Länsstyrelserna har haft rollen som slalsmaklensförelrädare. Landslingen har, från alt tidigare ha haft bl. a. uppgiflen somvalkorporation föratt välja ledamöter lill första kammare undertvåkammarsystemels lid, mer utvecklats till ell forum för väljaropinioner.Landslingen har haft och har fortfarande främst tungauppgifter i fråga om hälso- och sjukvården. En brist har framstått däri allsamtidigt som man haft dessa uppgifler har man saknat inflytande överplaneringen av sysselsättning och andra grundläggande frågor. Detlahar lett lill en diskussion om huruvida landstingen borde ha ansvaret församhällsplaneringen på regional nivå. Den diskussionen är förståelig utifrånden dualism som varit rådande. Från kommunisterna har vi hävdatall landslingen måste få ett hell annat inflytande över samhällsplaneringen änf n. Ärdå enda vägen att flytta över planeringsuppgifterna från länsstyrelse lilllandsting? Skulle en sådan ordning enbarl innebära fördelar? Denstörsta svagheten i den diskussion som förts mellan socialdemokraterna, somhävdat länsslyrelselinjen, och de borgerliga, som hävdat landslingslinjen, äratt man bortsett från att samhällsplaneringen främst är anpassad till denkapitalistiska ekonomins grunder och inte är en styrande planering. En medvetenplanmässighel och långsiklighet i samhällsbyggandet är oförenlig medkortsiktigt vinsiiänkande. Del behövs en planekonomi, som måste bygga på bådeen medveten nationell politik och en bred demokratisk diskussion. är ensocialislisk samhällssyn. Men där är vi inte . Spelardet då ingen roll hur dagens samhällsplanering organiseras? Vi harkommit fram till att med den struktur har och inte minst med denlänsindelning vi har kan en statlig länsförvaltning vara den bästaformen för att uppnå regional och social utjämning och skaffa de styrmedel sombehövs härför. Med små och olikartade län skulle en "länsfederalism"däremot leda lill en konkurrenssituation, där de mindre länen skulle få storasvårigheter att hävda sig. Enbred diskussion kring planeringsfrågorna, hur bör då den åstadkommas? är nalurligtvis inte att planeringsfrågorna ligger på landslingen. Delmåste också vägas mol de nackdelar som "länsfederalismen" i övrigtskulle få. Kvar slår då all likväl säkra den breda diskussionen, och där ser vilandslingen som en mycket viktig plattform. Delfinns mol denna bakgrund skäl att krafligt understryka uttalandet ipropositionen och i utskottsbelänkandel om länsstyrelsernas skyldighet altvarje år för landstingskommunen och länels kommuner redovisa aktuella frågorrörande länsplaneringen. Det sägs också klart ut att landslingens ochkommunernas beslulande församlingar - observera begreppet beslulandeförsamlingar - regelmässigt bör få yttra sig över frågor av störreregionalpolitiskt intresse. Vianser alltså att kan propositionens förslag godtas. Jag vill dockunderstryka att vi anser det angeläget all dessa frågor blir föremål för enfortlöpande uppmärksamhet och alt därvid frågorna om all ta vara på den kanalför opinion och inflytande nedifrån, som landstingen i egenskap av valdaförsamlingar utgör, tillvaratas. Meddagens beslut har heller inte, enligl vår mening, frågan om en långsiktiglösning av problemet med dubbla regionala förvaltningar avförts fråndiskussionen. Denandra debattfrågan gäller länsstyrelsernas sammansättning. Steg har tagils förökad politisk insyn och offentlighet. För att gå vidare på den vägen har olikamodeller diskuterats. föreslår regeringen att de politiska partierna i länetnominerar kandidater i förhållande till sitt inflytande vid senasteriksdagsval. Den modell som varit föremål för remissbehandlingförkastades. Den gick som bekanl ut på att tre olika instanser skulle nominera,nämligen landsting, primärkommuner och näringslivsorganisationer. Dennakonstruktion var ganska omöjlig, inte minst när det gäller att avkräva ledamöternai ett politiskt ansvar. Remissinstanserna ställde därför oflaalternativet alt landslingen borde utse samtliga ledamöter i länsstyrelsen.Detta ställningslagande bör delvis ses mot bakgrunden av att den föreslagnamodellen var oantagbar och alt den modell som förts fram inte aktualiseratsvid den tidpunkten. HerrBoo frågade vad del är för fel i att folket får utse sina företrädare ilänsstyrelsen, men han glömde all påpeka all även med den modellen altlandslingen utser dem innebär del bara en indirekt form för folket att utseledamöter i . Vidarefrågade varför inte länsmedborgarna får bestämma, närkommunmedborgarna får göra det. Men då måste man ju ställa frågan: Vilkastyrmedel har kommunerna i fråga om sysselsättningspolitiken och liknandefrågor? hade den uppfattningen att det var naturligt att vpk sluterupp bakom regeringens förslag, därför att de har en odemokratisk syn, som hanuttryckte del. Jag vet inte om del är en felsyn av , eller om del varett återfall i klyschornas värld. Delär märkligt hur man från borgerligt håll blundar för viktiga ekonomiska fakta.Ni vet - även om ni inte erkänner del - att proflten är vad som styrprivatkapitalets åigärder. Skulle det på något sätt innebära att landstingenkunde upphäva detla förhållande, om de får hand om planeringsfrågorna? Är detinte i själva verket så, att statliga organ bör ha större förutsättningar altingripa mol profllörernas vanhävd än vad ell enskilt landsting kan göra? Låtsasinte som om lösningen av sysselsättnings- och planeringsproblemen ligger i alllandstingen lar ifrån den statliga länsförvaltningen den regionalasamhällsplaneringen. Vad det handlar om är i själva verket att ta ifrånkapitalisterna deras alltför stora makt all ularma hela regioner, men för ensådan politik är del nalurligtvis inte att vänta något stöd från de borgerligapartierna. Visstkandel finnas vissa motiv för all landslingen skall utse länsstyrelserna. Menjust denna akl får inte ses som hell avgörande för all landstingen skall fåinflytande över samhällsplaneringen. Även i detla sammanhang bör betonasvikten av att planerna skall underställas landstingen och kommunerna och att debeslutande församlingarna förutsätts få möj- lighet att yttra sig övervikliga planeringsfrågor. Därmed har vunnits en hel del av vad someftersträvats. Dessutom bör man komma ihåg att de politiska partierna i länetär representerade i . Även av utsedda ledamöter skallnaturiigivis återspegla den politiska strukturen i länet. Skillnaden bliralltså inte så stor. Mankan hävda att del nu framlagda förslaget innebär en förbättring i förhållandelill nuvarande ordning och även en förbättring i förhållande till den tidigarepresenterade modellen med nominering i tre instanser. I ell avseende är vi dockfrån vpk starkt kritiska till den föreslagna ordningen, nämligen att detprivata näringslivet förutsätts få särskilda representanter i länsstyrelserna.Del är rent allmänt diskutabelt att ha särskilda kvoter för vissa intressen.Därtill är det stötande all del s. k. näringslivet skall ha ett slagsparitetisk representation med löntagarna. Vi har därför i en motion yrkat allförslaget om de särskilda representanterna för del privata näringslivet ilänsstyrelserna utgår och all partirepreseniaiionen i motsvarande grad utökas,alltså från tio lill tolv. Detta yrkande återflnns i reservationen 4, lillvilken jag, fru talman, ber att få yrka bifall. Hen iTrollhättan (s): Vi har här i kammaren diskuterat den regionala samhällsförvaltningensuppgifter och organisation. är vi i stort sett eniga om den reform somregeringen föreslagit på grundval av länsberedningens förslag. Undantaget ärfrågan, hur skall tillsättas. Trots de anföranden som deborgerliga ledamöterna av konstilutionsutskoliel här har hållit har de dock isin reservation godtagit regeringens förslag i övrigt. Delhar alltså skett en stark uppslutning kring den reform regeringen harföreslagit. Däremot är vi oeniga om historien och framtiden. Somväntat har man manat fram , som för många tydligen är ett glädjens år.Det är sant all detta år hemställde hos Kungl. Maj:t alllänsberedningen skulle få i uppdrag all inrikta utredningsarbetet på enutbyggnad av landslingen till regionala självstyrelseorgan med ansvar bl. a.för den regionala samhällsplaneringen. Det hör emellertid till bilden attlänsberedningen enligl sina direktiv hade att pröva det principförslag somlänsdemokraliutredningen på sin lid lade fram. Del är också sant att dennautredning var enig. Men del är lika sant att den endast presenterade enidéskiss. Länsberedningendelgavs av regeringen det beslut riksdag hade fattat. När vi prövade frågan ansåg de borgerliga företrädarna ikonstitutionsutskottet att regeringen hade handlat fel, och del ville de attriksdagen skulle ge regeringen till känna. Majoriteten inom ulskollet fannemellertid att önskemålen från sida i tillbörlig grad hade beaktatsgenom den skrivelse som sänis till länsberedningen. Och ställde sigbakom denna ståndpunkt. Den gjorde alltså inte någol tillkännagivande riktalmol dåvarande in- Vid1972 års riksdag kom frågan om länsberedningens verksamhei upp även i ell annatsammanhang. Del hade väckts en motion i ärendet. Den remitterades tillcivilulskoitel. Dess borgerliga ledamöter ville att skulle ge Kungl.Maj:t till känna att länsberedningens arbete skulle inriktas på att åstadkommaförslag om länsdemokrati som skulle kunna framläggas för riksdagen.Ulskoltsmajorileten avvisade delta förslag, och följde denna linje. Fråganom del fortsatta utredningsarbetet logs upp i motioner 1973, 1974 och 1975. Deavsåg krav på en inriktning av länsberedningens arbete mol en, som manuttryckte det, fördjupad länsdemokrali. De avstyrktes av konstitutionsutskottetmed hänvisning till länsberedningens pågående utredningsarbete. Riksdagenfattade beslut i överensstämmelse med ulskollets ställningslagande. Närman nu anklagar regeringen för att ha försummat att närmare utreda dealternativ som presenterades i skissform av länsdemokraliutredningen är deltaenligt min mening en egendomlig anklagelse. Enligl direktiven lilllänsberedningen var en av dess uppgifler alt närmare prövalänsdemokraiiulredningens idéskiss. Men det fanns även andra alternativ tilllösningar som skulle prövas. Delfanns i beredningen företrädare för de partier som ofta här i kammaren haruttalat sig för idéskissen i länsdemokraiiulredningens betänkande. De hadealla möjligheter att få denna skiss närmare granskad och konkretiserad underarbetet i länsberedningen. Kritikernahävdar nu att utredningsarbetet hell skulle inriktas på deras alternativ.Riksdagens beslut kan inte tolkas i denna riktning. Visst finns del ett beslutav denna karaktär, men mot del står tre andra beslut enligl vilka riksdagenavvisat kravet på en sådan inriktning av beredningens arbete. Jag tvivlar inteell ögonblick på all reservanterna upplever sin situation yara den att de intei dag har alternativ att välja mellan. De har emellertid hafl rika tillfällenbåde parlimässigt och i en statlig utredning all utforma ett alternativ. Delhar ändå förflutit en relativt . Men tydligenvill man all regeringen skall utforma även oppositionens alternativ. Manställer här mot varandra, som man har gjort , elllänsbyråkratiskt och ell länsdemokraiiskl alternativ. Enligt min mening ärbeteckningarna felaktiga och därmed vilseledande. Vill man ha rubriker kan mantala om ett landsiingsdemokratiskt och ett kommun-demokratiskt alternativ. Ibägge ingår inslag av förlroendemannastyre och Ijänslemannabeslul. Riktas defunktioner som utövas av över till landstingen blir det päsamma sätt som tjänstemän som fattar en rad beslut. De kommer liksom nu attbereda ärendena. Vissa beslut kommer i ena fallet att avgöras avlänsstyrelsen, i andra fallet av förvaltningsulskottet - jag utgår nämligenfrån alt förvaltningsutskottet skulle ta över de uppgifter som ligger hosförlroendemannaslyrelsen inom . Möjligenkan man skjuta in den anmärkningen all det ingår en tjänsteman ilänsstyrelsen. Men det är en av 15 ledamöter, och det bör vara i ytterstaundanlagsfall som han avgör ärendena med sin undantagslöst. Och ingen har idebatten opponerat sig mot att del skall finnas en av regeringen utseddlandshövding i länsstyrelserna. Del skulle f ö. vara myckel intressant med enstatsvetenskaplig undersökning om landshövdingar eller landstingsdirektörerhar det största reella inflytandet. Ibägge alternativen kopplas landstingsmötet in. Det kan emellertid ske endast ide stora frågorna. Ingen har föreslagit att landstingsmötet skall samlas varjevecka och avgöra ärenden eller att del skall ha en omfattning av sitt arbetesom liknar . Del gör att frågorna, om de flyttas över lilllandstinget, i slort sett kommer all avgöras av förvallningsutskollel, och mankan inte i någon större utsträckning ta över funktioner som vilar påtjänstemän. Både och förvallningsutskollel tillsätts pådemokratisk väg, ehuru på den indirekta demokratins väg. Jag har inte läst ettenda förslag som går ul på all folkel i val skall utse förvaltningsulskotteteller motsvarande organ inom .