prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — § 1 Fyllnadsval till utskott Företogs val av en suppleant i utrikesutskottet ochen suppleant i utbildningsutskottet. Depå föredragningslistan upptagna valen är föranledda av att ersättarna förherrar och skall beredas plats i utskott. Vidvalen tillämpas acklamationsförfarande, om ledamot ej begär att valen skallförrättas med slutna sedlar, vilket i så fall kommer att äga rum vid ett följandesammanträde. Valberedningenhärtill suppleant i utrikesutskottet föreslagit herrSilf-verstrand och tillsuppleant i utbildningsutskottet . suppleanti utrikesutskottet () suppleanti utbildningsutskottet () §2 Dag /början nya riksdagsordningen stadgas att , då ordinarieriksdagsval inte hålles, skall samlas till lagtima i septembereller oktober som har bestämt vid närmast föregående lagtimariksmöte. Det ankommer på talmanskonferensen att avge förslag i ämnet. Talmanskonferensenhar föreslagit att 1975/skall börja onsdagen den 15oktober 1975. Kammaren beslöt att /76 skulle . §3 Föredrogs och hänvisades Nr 16 till skatteutskottet §4 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningen nr 28. Onsdagen den 5 februari1975 HerrFÄLLDIN (c): Sysselsättning och produktion ligger fortfarande kvar på en hög nivå.Men det finns entydiga tecken på att vi är på väg in i en period medkärvare ekonomiskt klimat. Orderingången till industrin från utlandet harpåtagligt mattats, och detta vikande köpintresse på exportmarknaderna uppvägsinte av någon ökad aktivitet på hemmamarknaden. Därmed ökar företagensförsiktighet både beträffande nyanställningar och investeringar. Regeringenger i finansplanen uttryck för en klar optimism beträffande den närmaste tidensekonomiska utveckling. Men förhoppningarna om att skulle kunna undgåatt få känning av de krisföreteelser som hemsöker så många andra länder ärtyvärr svåra att dela. Därför måste vi enligt min uppfattning i första handlita till vårt eget handlande på det ekonomisk-politiska området och inte - somregeringen gör - sätta vår lit till att , och andra länderändrar sin politik. ivissa avseenden är situationen densamma som vid . Dågällde det att förhindra att drogs med i den allmänna nedgång som manhade anledning att räkna med i oljekrisens spår. Regeringenställde sig i det läget till att börja med helt passiv. Det var först näroppositionspartierna hade lagt fram utförliga och detaljerade åtgärdsprogramsom den lät övertyga sig om behovet av stimulansåtgärder. enadesig , och socialdemokraterna här i om ettomfattande aktionsprogram med tyngdpunkten lagd på sänkning av momsen och påspeciella insatser för barnfamiljer och pensionärer. Nui efterhand är det ingen som förnekar att den insatsen blev av avgörandebetydelse för att kunde undgå mera allvarligaföljdverkningar av oljekrisen. Vid en internationell jämförelse framstårSverige i det avseendet nästan som ett särfall. Ävenden här gången har regeringen valt att inta en avvaktande hållning. Det finnsvisserligen en avgörande skillnad mellan läget och . Det ärsvårigheten att peka ut den lämpligaste tidpunkten för mera omfattandestimulansinsatser. Mendetta får enligt min uppfattning varken regeringen eller de politiskapartierna ta till intäkt för att förhålla sig passiva. Tvärtom bör vi utnyttjadet rådrum som vi kan få till en mera omsorgsfull planering av kommandestimulansåtgärder. Det är också därför som tillsammans med folkpartietvid sidan av vissa omedelbara beslut om stimulansåtgärder kräver att det skallutarbetas en konjunkturpolitisk beredskapsplan. De åtgärder som vi vill hatill stånd är framför allt lättnader i kreditpolitiken för att bl.a. de mindre och medelstora företagen skall kunna klara sitt lånebehov, stödtill lageruppbyggnad i utsatta branscher, t. ex. sågverksindustrin, och ettbeslut om höjning av barnbidragen. Upprättar man utöver detta en ordentligberedskapsplan. kan ytterligare åtgärdersättas in med kort varsel utan att man behöver ta till sådana improvisationersom regeringen ibland tvingats till vid åtskilliga tillfällen de senaste åren.Den planen bör framför allt omfatta åtgärder som stimulerarindustriinvesteringarna. Men den bör också innehålla insatser som gör detlättare för kommunerna att bygga ut barntillsyn, åldringsvård och annanservice, Till detta bör komma åtgärder för att stimulera den privata konsumtionen.En ny tidsbegränsad sänkning av momsen framstår därvid som det bästaalternativet. Detsom vid sidan av den internationella utvecklingen har störst betydelse i dettasammanhang är avtalsförhandlingarna. De spänner den här gången över i stortsett hela arbetsmarknaden. Vilka procenttal man slutligen an enar sig om kommeren uppgörelse att frigöra ny köpkraft. Snabba uppgörelser över hela fältetskulle därmed i sig själva utgöra en utomordentlig stimulans för ekonomin. Tarutvecklingen den vändningen skulle det inte vara särskilt klokt att samtidigtfrigöra statliga stimulansinsatser. Då skulle vi ha bäddat för en ordentliginfiationsbrasa. Draravtalsförhandlingarna däremot ut ,vet vi att pessimismen lätt breder utsig både hos konsumenterna och hos företagen. Då kan det behövas mycketomfattande åtgärder. Därför menar jag att det är felaktigt att nu binda sig föratt sälta in ett bestämt stimulansprogram, såsom moderatasamlingspartiet föreslår. Men det vore lika felaktigt att - i likhet medregeringen - förhålla sig helt passiv och vänta på att regeringarna i ,och andra länder skall ordna upp allt till det bästa även för osshär i . Skatteutredningensnya förslag till skatteomläggning stöds i vad gällerändringarna i inkomstskatten av , socialdemokraternas och LO:srepresentanter i utredningen. När det gäller finansieringen har centerndäremot inte kunnat acceptera majoritetens synsätt. Våra invändningar gäller bådekravet på att reformen skall "totalfinan-sieras" och förslaget att denya skatteintäkterna skall tas in i form av höjd löneskatt. Påsamma sätt som tidigare är denna skatteomläggning tänkt som ett led iavtalsförhandlingarna. En viktig förutsättning är naturligtvis då att reformenrespekteras av alla de stora parterna på arbetsmarknaden. Omsamhällssolidariteten inte skall sättas ur spel, får förändringarna inte hellergå ut över andra samhällsgruppers rättmätiga intressen. Med hänsyn till attutredningen inte kunnat uppnå enighet om det föreliggande förslaget får delförutsättas, att detta blir föremål för viss överarbelning innan detslutgiltigt antas av . sådan överarbetning får enligt vår uppfattning inte-innebära att förslagetsursprungliga låginkomstprofil går förlorad. omläggningar kan medvisst fog sägas ha haft sin tyngdpunkt förlagd i mellaninkomstlägena och någotuppåt i inkomstskalan. Redan av den anledningen har de lägre inkomsttagarnarätt att ställa anspråk på att den här gången bli bättre tillgodosedda när detgäller skattesänkning. Man måste dessutom tahänsyn till att de lägre inkomsttagarna fullt ut fått vara med om attbetala de tidigare reformerna. De upprepade höjningarna av löneskatten och avsocialförsäkringsavgifterna har mycket starkt beskurit utrymmet för inkomst-och löneökningar för dessa grupper. Skatteomläggningarna har med andra ordgjort det svårare för lön-' tagarorganisationerna att hålla fast vid densolidariska lönepolitiken. Inte minst den närmast föregående avtalsrörelsenvisade på svårigheterna att tillförsäkra låginkomsttagargrupperna entillfredsställande del i det ökade produktionsresultatet utan stöd avskattepolitiska åtgärder. Övergerman den inriktning av skatteomläggningen som majoriteten i utredningen harföreslagit, skulle det vittna om dålig solidaritet, bl. a. med den storafolkgrupp som tvingats till deltidsarbete på grund av att det finns för fåarbetstillfällen, med pensionärer med små extrainkomster, med hantverkare ochandra egenverksamma som inte kan öka sina inkomster i takt med att de socialaavgifterna stiger, liksom med lågavlönade som inte kan arbeta för fullt pågrund av ett handikapp av något slag. Med hänsyn till att både LO och TCOorganiserar stora grupper av låginkomsttagare borde det vara möjligt att fåtill stånd en lösning som respekteras av bägge de stora löntagarkollektivenutifrån de utgångspunkter som jag här har angett. Närdet gäller finansieringsfrågorna anser vi i det inte försvarbart attförutsätta en "totalfinansiering" än en gång. Staten tillgodogör sigju mellan skatteomläggningarna betydande inkomstförstärkningar genom den s. k.automatiken i det statliga skattesystemet. En totalfinansiering av desuccessiva skatteomläggningarna innebär därför i verkligheten en skärpning avden statliga beskattningen, delvis på kommunernas och landstingens bekostnad. Vianser att den kommande skatteomläggningen i stället bör avvägas så att statenunder 1976 tillförsäkras en oförändrad del av folkhushållets gemensammainkomster jämfört med . Med rimliga antaganden om pris- och löneökningarunder innebär detta att det behövs en inkomstförstärkningpå 1 700-1 800 milj. kr. för att tillsammans med automatiken i det progressivasystemet klara en sänkning av skatten med . Denerforderliga ökningen bör enligt vår uppfattning i första hand bäras av deföretag som normalt kan påräkna de största vinsterna. Det ärbär-krafisprincipen som vägleder oss. Uttaget bör därför ske i form av höjdbolagsskatt och höjd energiskatt. En ytterligare höjning av arbetsgivaravgifternapå utgående löner måste betraktas som direkt olämplig. Detstörsta problemet på arbetsmarknaden är nu att betydande grupper fortfarandehar svårt att få jobb. Därför är det nödvändigt att de arbetsmarknadspolitiskainsatserna ökas ut. Vi anser det särskilt angeläget att skapa sysselsättningför ungdomen. bör ta itu med denna fråga med förtur.Det är vidare viktigt att man noga analyserar skillnaderna isysselsättningsläget i länen och konsekvenserna såväl för den regionalpolitiskautvecklingen som för de grupper som har särskilda problem på arbetsmarknaden. Denomfattande befolkningskoncentrationen till storstadsregionerna har ihuvudsak kunnat stoppas. Det ser vi som en framgång för centerpolitiken.Regionalpolitiken har emellertid inte stoppat koncentrationen inom länen, ochdet är inte så underligt. Regeringen har ju satt en koncentration inom länensom ett mål. Förmin del vill jag klart deklarera att det måste vara fel aU medvetet söka gevarje län koncentrationsproblem av samma art som storstadsregionerna haft.Regionalpolitiken måste inriktas på en positiv utveckling i alla regioner.Först då blir den välfärdspolitik för alla människor. Om vi skall klara ensådan decentralistisk utveckling, måste de regionalpo litiska medlen förstärkasoch differentieras så att åtgärderna når de områden som bäst behöver dem. Ettbra medel i det sammanhanget vore att låta de regionalpolitiska frågorna lösasi länsdemokratisk ordning. Enav förutsättningarna för att regionalpolitiken skall bli framgångsrik är atttrafikförsörjningen är tillfredsställande. Genom nu gällande tra-fikpolitik hardet emellertid inte gått att tillgodose de krav som måste ställas när det gällerförsörjning med kollektiva trafikmedel och ett väl utbyggt vägnät.Trafikförhållandena är mycket bristfälliga i stora delar av landet. Tillgångenpå kollektiv trafik har på många håll försämrats - i vissa fall helt försvunnit- när järnvägar Jagts ner och busslinjer dragits in. Nedläggningspolitiken harmotverkat effekten av de lokaliserings- och regionalpolitiska insatser somgjorts. Riksdagenhar framhållit att nedläggning av järnvägar inte får ske under pågåendeutrednings- och planeringsarbete. Detta har dock inte avhållit framträdandekommunikationspolitiker från att avisera fortsätta nedläggningar. Det är ocksåallvarligt att SJ håller på att stänga ett stort antal järnvägsstationer påolika håll i landet med serviceförsämring för många människor som följd. Detkan inte vara rätta sättet att få fiera människor att åka tåg. Statenskall enligt vår mening ha kostnadsansvaret för en grundläggande försörjningmed kommunikationer för person- och godsbefordran i hela landet. Resor ochfrakter skall samordnas i ett riksnät. Vår tanke är att en visstrafikförsörjningsnivå skall fastställas av . I den mån inte trafikeninom ramen för den är självbärande skall statens ansvar träda in så atttäckning av kostnaderna erhålls. Allaskall ha tillgång till riksnätet till samma taxa var de än bor. Det innebär atten samordning mellan olika trafikslag och trafikföretag måste komma till stånd.Resan skall inte fördyras om man under någon sträcka måste åka buss, vare sigdet är en privat eller SJ-ägd sådan. Dettaser vi som en viktig jämlikhetsreform, som bör bidra till att öka denkollektiva trafikens popularitet. Med bättre utnyttjande av kapaciteten inomkollektivtrafiken når man en bra trafikförsörjning på billigare sätt. Regeringen har offentliggjort det huvudsakliga innehållet i denproposition angående energifrågorna som skall lämnas till i mitten avmars. Vi får tillfälle att diskutera dessa frågor ingående i samband med avlämnandet avden propositionen och motionerna i anslutning därtill. Närdet gäller kärnkraften föreslår regeringen att ytterligare två reaktorer skallbyggas. Statsministern, hävdar att man på så sätt bevarar handlingsfriheten ikärnkraftsfrågan. Det finns verkligen skäl att granska detta påstående. År1973 väckte en motion och pekade på riskerna vid dennaproduktion. Riksdagsmajoriteten begärde med anledning därav ett allsidigtbeslutsunderlag som villkor för beslut om utbyggnad utöver de elva redanplanerade reaktorerna. Från sida yrkade vi på - och röstade för - attinget nytt kärnkraftverk skulle få las i drifl förrän säkerhetsfrågorna blevklarlagda. Vi upprepade detta yrkande i fiol, och vi har sagt samma sak i denenergimotion vi avlämnade under den allmänna motionstiden i. år. Dethar funnits och finns framför allt två skäl till denna ståndpunkt. Så längesäkerhetsproblemen inte är fullt klarlagda bör vi inte bygga något nyttkärnkraftverk, och för varje nytt vi bygger minskar våra praktiska ochfaktiska möjligheter att växla om till annan energiproduktion. Med andra ord -för varje ny reaktor vi bygger minskar vår handlingsfrihet. Påfrågan hur jag ser på de reaktorer som är i drift har jag svarat: Om vi finneratt riskerna med kärnkraftsproduktion är så stora att vi inte kan ta ansvaretför att bygga fier kärnkraftverk, då kräver logiken att vi stoppar också de somär i drifl. Vadär del för invändningar jag då möter? Ja, praktiskt taget alla går på sammatema - statsministern använde det i . Han säger: "Dekonsekvenser som ett driftstopp av våra kärnkraftstationer skulle medföra ellersom successivt skulle uppträda om vi stoppade utbyggandet av påbörjadekärnkraftstationer skulle bli ytterst allvarliga för vår sysselsättning och vårsamhällsutveckling." Alltså- är beredd offra sysselsättningen, vill äventyrasamhällsutvecklingen. Det säger man i ett läge när vi har ivå reaktorer i fulldrift och två andra under provdrift. Nufrågar jag: Visar inte just denna argumentering vilken utveckling vi är inne i?Om dessa argument har värde i nuvarande läge så kommer de naturligtvis att ökai styrka för varje ny reaktor vi beslutar om, för varje ny reaktor vi tar idrift. Undan för undan kommer hänsynen till sysselsättning ochkapitalförstöring att göra det allt omöjligare att avbryta kärnkraftsproduktionen. Kalla det vad som helst, men kalla det inte bibehållenhandlingsfrihet! Förde experter och andra som är övertygade om att riskerna på ett fulltbetryggande sätt kan bemästras finns naturligtvis inte problemet. Men för alladem av oss som inte har den övertygelsen är denna utveckling inte acceptabel.Del är därför jag reagerat mot statsministerns grundläggande tes för denärmaste årens energiförsörjning. Jag citerar ur stats- ministerns tal iSundsvall: "Motden bakgrund som jag nu har redogjort för och till dess att eventuellt nyainformationer framkommer som visaratt kärnkraften medför oförsvarliga riskerbör vi låta kraftproduktionen fortgå enligt beviljade tillstånd."' Och något längre fram fullföljer han och säger: "Minslutsats av detta resonemang blir att det marginella men viktiga tillskott avelkraft som behövs bör tillgodoses genomkomplettering av förslagsvis Forsmarks kärnkraftstation med tvåreaktorer." Iklartext innebär detta att vi skall gå vidare steg för steg trots de risker sommånga forskare och experter varnar för och som statsministern själv påminnerom. Jag hävdar att vi bör gå den andra vägen - först när en samfälld forskar-och expertkår bedömer att alla riskerna betryggande kan bemästras kan vibesluta att ta kärnkraften i vår tjänst Energifråganär naturligtvis inte bara frågan om ja eller nej till kärnkraften. Tidentillåter inte att jag nu går igenom alla dess aspekter -jag hänvisar till denmotion vi redan avlämnat, och så återkommer vi i anslutning till frågansbehandling då. Därutöver vill jag nu framhålla - liksom vi gjort i motionen -att de mest betydelsefulla insatserna kan vi göra på spar- ochhushållningssidan. Åtgärder där ger de snabbaste resultaten. Enmedveten politik på detta område kommer att ge betydande positiva utslag isysselsättningen. Regeringen sade i att man skulle gå in för enökningstakt på - det skulle alltså vara en lägre ökningstakt än ienergiprognosutredningens lägsta alternativ som ju satts till . Sålångt är jämförelsen positiv för regeringen. Men - och det är ett viktigt men -regeringen säger att totalbehovet av energi 1985 kommer att vara som dåskall jämföras med EPU:s beräknade behov enligt EPU:s lägstaalternativ. Det behovet är satt till . Skillnaden - svararalltså nästan mot två reaktorer. Regeringens sparlinje har 1985 givit tillresultat att man behöver två kärnkraftsreaktorer mer än EPU kom fram till medsin sparlinje. Det vore en fördel för den fortsatta debatten om statsministernville klara ut den ekvationen. Inte minst mot bakgrunden att EPK, energiprogramkommittén- också ett statligt organ - har bedömt det möjligt att komma ännu längre änEPU, framför allt när det gäller lokaluppvärmning. Och vi vet attlokaluppvärmningen tar hälften av vår energiförbrukning. Enmedveten politik för att spara och bättre utnyttja den energi som vi i dagproducerar är det viktigaste. Det ger de snabbaste resultaten. Därnäst kommeratt medvetet inrikta den framtida energiförsörjningen så att vi utnyttjar deförnyelsebara energikällorna, framför allt solenergi och vindkraft. Jordvärmenär också en möjlighet som det vore en underlåtenhetssynd att inte noggrantpröva. Men det blir inte möjligt om vi låter kärnkraften binda huvuddelen avvåra forsknings- och utveck- Därförmåste, som har sagt i sin motion, en omläggning ske av forsknings- ochutvecklingspolitiken på detta område. Att ha barn - att få följa en människas utveckling undersmåbarnsperioden, under skolåren och upp i vuxen ålder - är en rik ochstimulerande upplevelse. Att ha barn innebär också ett stort ansvar. Ansvaretför barnen ligger i första hand och på ett avgörande sätt på- föräldrarna, mendet är också en av samhällets viktigaste uppgifter att stödja föräldrarna ochta hänsyn till barns behov vid all planering. På det viset skapas godaförutsättningar för en harmonisk utveckling under barnaåren. Detär nödvändigt med en ordentlig förbättring av barnfamiljernas situation såvälekonomiskt som när det gäller att öka tryggheten i vidaste mening. Insatser förbarnfamiljerna måste utgå från att föräldrarna har ett i alla avseendengemensamt ansvar för barnen, men de måste också utgå från föräldrarnas rätt attsjälva bestämma hur de sinsemellan fördelar detta ansvar. Vidrar upp riktlinjer för en familjepolitik som kan sammanfattas i följandepunkter. Förbättring av barnens fritids- och lekmiljöer ibostadsområden och skolor. En samhällsplanering där man i större utsträckningtar hänsyn till barns och föräldrars behov, exempelvis genom att lokaliserabostäder och arbetsplatser så att arbetsresorna kan förkortas. Lagstadgad rätt för både män och kvinnor tilltjänstledighet samt andra motsvarande åtgärder föranställningstrygghet i samband med ett barns födelse, och samma rätt för densom adopterar barn. Småbarnsföräldrar ges möjlighet till reduceradarbetstid. Ett vårdnadsbidrag på . införs förbarn från . Barnbidraget höjs och värdesäkras. Möjligheterna till fiexibel arbetstid och tilldeltidsarbete även inom traditionellt manliga yrken ökas och de deltidsarbetandessociala trygghet förbättras. En satsning sker på att öka takten i utbyggnaden avsamhällets barnomsorg. En kvalitativ förbättring genom mindre barngrupperi förskolan. Den förälder som utför barnavårdandeuppgifter i hemmet får tillgodoräkna sig pensionsår . Samhällets personliga stöd till föräldrarnaförbättras genom en väl utbyggd föräldrautbildning. Omtankenom barnen är vägledande för oss i detta åtgärdsprogram. Det syftar dels tillatt förbättra barnfamiljernas ekonomi, dels till att öka föräldrarnasmöjligheter att välja mellan att själva klara av sina barns omvårdnad eller attanlita andra möjligheter. Åtgärdernaskall också bidra till att underlätta återgången till förvärvsarbete för densom varit hemma. ligheterna att kombineraföräldrarollen med en insats i förvärvslivet. Barnbidragethar till följd av den starka infiationen urholkats. De ökade matprissubventionernaoch det förbättrade bostadsstödet har inte tillräckligt kompenserat dennaurholkning. En höjning av barnbidragen är därför mycket angelägen. Som vitidigare krävt bör också barnbidragen värdesäkras genom att på samma sätt somfolkpensionerna anknytas till förändringarna i det s. k. basbeloppet. Tillsammansmed föreslår vi därför att barnbidraget från den I januari 1976skall utgå av basbeloppet vid årets början. Med nuvarande storlek påbasbeloppet innebär detta en höjning av års-beloppet från I . till 1 800kr. Föratt ge småbarnsföräldrar en ökad möjlighet att ägna mera tid åt barnen vill viinföra ett vårdnadsbidrag. Vårdnadsbidraget skall främst ses som en ersättning'iöt det arbete man utför genom vårdnaden av de egna barnen. Ett vårdnadsbidrag, kombinerat med att rätten till tjänstledighetförlängs till och med att rätt till kortare arbetstid införs försmåbarnsföräldrar, skulle för det stora fiertalet föräldrar på ett avgörande sättöka möjligheterna att ge barnen god omsorg och föräldra-kontakt, som vi vet ärså viktig för barnens utveckling. HerrBOHMAN (m): I vårt parlamentariska och demokratiska system har politikerna ettansvar inför medborgarna. Vi är väljarnas förtroendemän. Vi är skyldiga att medhandlingskraft och öppenhet angripa de problem vår nation ställs inför. Om detdemokratiska systemet skall kunna fungera rätt måste regeringen varatillräckligt stark att föra den politik som landet behöver. Men det fordrasockså en opposition som öppet och ärligt kritiserar vad den finner felaktigt iregeringens politik och redovisar de alternativ som den vill förverkliga. Efter1970 års val och i synnerhet val har saknat en starkregering. Inte heller oppositionen har motsvarat vad manborde kunna kräva. Sedan valet har minoritetsregeringen haft ett alltöverskuggande intresse - att säkra ett fortsatt regeringsinnehav. Trots att dendemokratiska oppositionen här i har 19 mandat mera änsocialdemokraterna, har regeringen otvivelaktigt kunnat skörda en och annankortsiktig framgång. Menregeringen är och förblir en minoritetsministär, som i viktiga frågortvingas sätta sin egen överlevnad främst. Detta är alldeles påtagligt på denekonomiska politikens område. Visst blev 1974 ett gott år för många, inte minstdärför att regeringen tvingades acceptera de stimulansåtgärder som den samladeoppositionen föreslog . Men det goda genomsnittsresultatet komlångtifrån alla medborgare till del. Alla drar inte nytta av den selektivapolitiken. Alltför många märker bördorna. Och alla märker prisstegringarna.Större delen av de löneökningar löntagarna får på papperet har även under dettagoda år ätits upp av stigandeskatter och stigande priser. Även under detta goda år har den onda cirkelnroterat: högre löner - högre priser - högre skatter. Och den har roteratsnabbare än . Ochnu står vi i en avtalsrörelse, där löntagarna har krävt ilöneökningar.