prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — Arbetslöshetenär därför f. n, - på samma sätt som tidigare -koncentrerad till de grupper som söker sig ul på arbetsmarknaden och tillgrupper som av en eller annan anledning har svårt att klara tempot i dagenshärda arbetsliv. Ungdomsarbetslösheten är f n, särskilt påfallande, något somulan tvivel motiverar speciella åtgärder pä det området. Allmänt sett är detdock främst risken för en relativt tvär nedgång i produktion och sysselsättninglängre fram som utgör det största orosmomentet. Om exportföretagen inte snartfär möjligheter alt på nytt fylla sina orderböcker, måste riskerna för en snabbförsämring av sysselsättningsläget eller den kommande vinternbedömas som mycket stora. Detär för att kunna möta en sådan situation som del nu gäller alt skaffa sigberedskap. Glädjande nog har ju finansutskottet också tillstyrkt ochfolkpartiets gemensamma motionskrav på upprättandet av en konjunkturpolitiskberedskapsplan. Inomramen för en sådan plan är det naturiigt att i dagens läge prioriteranäringslivets investeringar. En fortsatt hög investeringstakt inom industrinoch andra näringsgrenar är en nödvändig förutsättning både för attsysselsättningen skall kunna hällas uppe pä en hög nivå och för att vi inomrimlig tid skall kunna eliminera de nya påfrestningar i utrikeshandeln somfrämst de höjda priserna på ofia har fört med sig. Lättnaderi kreditpolitiken, som har diskuterats här, och stöd till förelag somproducerar på lager framstår i det sammanhanget som de mest angelägnaåtgärderna. Särskilt inom den mindre företagsamheten har likviditeten desenaste månaderna stramats åt så kraftigt att lättnader i kredilpolitikenframstår som helt nödvändiga för att tilltänkta investeringar skall komma tillstånd. Den spelar en ganska stor roll i just densituation som vi nu är inne i, eftersom utlandsupplåningen f n. fär betraktassom den snart sagt enda möjligheten att öka kreditkapaciteten. Därför noterarjag med tillfredsställelse att regering och riksbank varitmer aktiva när det gällt att stimulera till upplåning för både statens, kommunernasoch andra större låntagares räkning. Mendet är, herr talman, också angelägel alt styra kredilströmmarna till de områdendär de största behoven finns. De mindre och medelstora företagen kan inlesjälva gå ut på utlandsmarknaden utan måsle på andra vägar få tillgång till denökade krediikapacilet som utlandsupplåningen möjliggör. harockså tagit fasta på de motionskrav som förts fram om en överslussning av ökademedel till de kreditinstitut som försörier den mindre och medelstora industrinsamt jordbruket med långfristigt kapital. Jag betraktar flnansulskottelsuttalande som en direkt beställning av krediter på sammanlagt 500 mifi. förden mindre företagsamhetens och jordbrukets behov. måste vi försökatillhandahålla dessa krediter sä billigt som möjligl. Del är min personligabedömning - och den delas helt säkert av det parti jag företräder - att densenaste tidens mycket markerade sänkning av den internationella räntenivån börha skapat förutsättningar för en sänkning även av del svenska diskontot,särskilt om man räknar med att del skall gå alt hålla prisökningarna på en merarimlig nivå i fortsättningen. Närdet gäller andra länkbara ätgärder för alt stimulera industrins investeringarvill jag här bara understryka del krav som vi har framfört i vår motion attsärskilda investeringsavdrag vid beskattningen inte än en gäng fär införas utanatt de kombineras med motsvarande investeringsbidrag, eftersom det bara är devinstgivande företagen som har nytta av invesleringsavdragen. Vi har underflera lågkonjunkturperioder det haft en ordning därinvesteringsavdragen vid beskattningen spelat en mycket stor roll somstimulansmedel. Men mindre och nyetablerade förelag och andra företag som intekunnat redovisa vinst har inte kunnat tillgodogöra sig dessa avdrag. Utantvivel har dessa avdrag som helhet påverkat investeringsvolymen positivt. Mendet har skett till priset av en omotiverat snabb utslagning av vissa företag,en förstärkning av koncentrationstendenserna samt ökade skillnader i lönsamhetoch vinst mellan olika grupper av foretag. Pä så sätt har man fått etlgenomsfag där staten kan sägas aktivt ha bidragit lill att konservera löneskillnaderoch andra skillnader i arbetsvillkor mellan höglönebranscher ochlåglönebranscher. Dennainriktning av investeringsstödet fullföfides även , när manfastställde regler för avsättning till arbelsmifiöfonder och till de särskildainvesteringsfonderna. I det fallet står man nu föfiaklligen i en situation, därde mycket vinstrika storföretagen inte bara gynnasskattemässigl utan dessutom av allt att döma kommer att placera en del avmifiövärdspengarna i förhållandevis lyxbetonade investeringar. vägrasandra förelag både länekapilal och andra resurser för att kunna genomföragrundläggande förbättringar av arbets-mifiön, som vi ju är positivt inställdatill. Det gäller här sädana ting som att få bort rök, damm, sot och buller frånsjälva arbetslokalen. Än mindre kan dessa företag räkna med att få någon hjälpav finansministern eller av skattebetalarna för att klara den uppgiften. När behandladefrågan om avsättning till arbelsmifiöfonder föreslog att endel av de pengar det har var fråga om skulle avsättas lill en samhällsförvalladfond ur vilken alla förelag skulle kunna ansöka om bidrag till investeringarsom kunde medverka till en bättre arbetsmifiö, Men det kravet avslogs tyvärr.Därför ser jag det som ett visst framsteg att utskottet den här gången uttalatatt del bör övervägas att kombinera avdragen med särskilda bidrag, om det pånytt blir aktuellt att sätta in invesieringsstimulans på bred front. Deninriktning som regeringen gett de investeringsstödjandeinslagen i den ekonomiska politiken är frän de utgångspunkter som jag harberört i längden inte hållbar, om man verkar för jämlikhet och solidaritetmellan olika löntagargrupper och för lika konkurrens mellan olika grupper avföretag. konjunkturpolitisk beredskapsplan måsle också åtgärder medtas som gör detmöjligt för kommunerna att vidmakthålla och förbättra sin service inte minstnär det gäller vårdsektorn. Vi måste också snabbi försöka förbättra och byggaut barnomsorgerna. Det är en sak som väl ligger alla varmt om hjärtat. Ocksåinom del statliga området finns det angelägna investeringsobjekt som bör kunnasättas i gång om konjunktuutvecklingen ger anledning all sätta inytteriigare stimulanser. Delkan inle heller uteslutas att det i senare skede kan behövas en viss stimulansäven av den privata konsumtionen. Vi har från värt häll i sammanhanget markeratatt vi sätter förbättringar av barnfamifiernas ekonomi i första rummet genomalt föra fram förslag om höjning av barnbidraget frän den medmöjligheter till tidigareläggning exempelvis lill , om detvisar sig att del är motiverat av konjunkturskäl och stimulansskäl för denprivata konsumtionen. Jag erkänner gärna, herr talman, att man i övrigt måstegå fram med viss försiktighet den närmaste liden när det gäller att stimuleraden privata konsumtionen, detta inte minst med hänsyn lill utrikeshandeln somhar utvecklat sig negativt. Men försiktigheten får å andra sidan inte gä sålångt att vi försitter möjligheterna alt via en stimulans av den privatakonsumtionen hålla produktion och sysselsättning uppe. Medden utveckling som kan förutses inom och utom landet kommer den fortsattautvecklingen i avtalsförhandlingarna att fä myckel stor betydelse. De nyaavtalen kommer all tillföra ekonomin ny köpkraft. Om avtalsrörelsen kangenomföras snabbi ökar möjligheterna att hålla produktion och sysselsättninguppe i den vikande konjunktur,som många tecken tyder på att vi står inför.Speciella statliga insatser för alt stimulera konsumtionen kan, som jag redanantytt, sparas till ett mera kritiskt läge längre fram. Delär inte minst mol den bakgrunden som man skall se den träffadeuppgörelsen om 1976 års skatter, vilka vi nu diskuterar. Avtalsrörelsen har,som alla vel, haft en ganska trög start. Svårigheterna att bedöma den fortsattakonjunkturutvecklingen har därvid utgjort ett återhållande element. Tendensernatill minskad sammanhållning inom några av de storalöntagarkollektiven har givetvis heller inte underiälial förhandlingarna.Oklarheten om 1976 års skatter har bl. a. försvårat diskussionerna om avtalmed längre varaktighet än elt år. Närregeringen därför inbjöd partierna till överiäggningar tvekade vi i centerninte om alt vi skulle ställa upp. Ett blankt nej till regeringensinbjudan skulle i dagens läge inneburit att man hade lämnat arbetsmarknadensparter åt sitt öde, och enligt vår uppfattning skulle man på ett oansvarigtsätt avsagt sig allt ansvar för den fortsalla samhällsekonomiska utvecklingen. Såvittman kan bedöma av de omedelbara reaktionerna bör också den uppgörelse somslutligen träffades mellan , och socialdemokraternaväsentligt kunna underiätta de fortsatta avtalsförhandlingarna. Om uppgörelsenär tillräcklig som plattform för snabba tvä-årsuppgörelser återstår att se. Jagvågar inte ha någon mening om det. Men vi har väl litet till mans denuppfattningen att ett iväärigl avtal ur samhällsekonomisk synpunkt och pä annatsätt skulle vara mycket gynnsamt, inte minst för alt vi därigenom skulle få enökad stabilitet pä arbetsmarknaden. En snabb uppgörelse stimulerar ocksåsysselsättningen och påverkar konsumtionen på ett gynnsamt sätt. Närdet gäller innehållet i uppgörelsen om skatterna och det övriga som ingår i paketetser vi i med tillfredsställelse på att ändringarna i skatteskalan denhär gängen har fäll en klar läginkomstprägel. Utgångspunkten har varitskatteutredningens majoritetsförslag vilket, som alla vet, stöddes avsocialdemokraterna, och LO. För att en skatteomläggning av det härslaget skall kunna få någon betydelse för avtalsförhandlingarna måste denemellertid kunna accepteras av alla de stora parterna pä arbetsmarknaden. Somvi från framhöll redan under den allmänpolitiska debatten här iriksdagen har det därför gällt att - utan att ge avkall på de grundläggandedragen i skatteutredningens majoritetsförslag, det vill jag betona - finna enlösning som fiänstemannaorganisationerna skulle kunna acceptera. I denallmänna debatten kom det ju också pä elt tidigt stadium fram förslag tillolika kompromisslösningar. Den skatteskala som man nu enat sig om påminnerexempelvis mycket om del förslag som ordförandeförde fram i en debattartikel i för bortåt etl par månader sedan. Värtviktigaste krav i detta avsnitt av förhandlingarna var att eventuellaförbättringar för mellangrupper utöver utredningens förslag inle fick tilllåtasgå ut över låginkomsttagarna, dvs. i detta fall inkomsttagare med . Någon reduktion av de skattesänkningar som skalleutredningenursprungligen föreslog för denna grupp är del inte heller fråga om iuppgörelsen. Däremot har inkomsttagare med . fått något mer änenligt utredningens förslag, och hela skal-tepaketet har därigenom blivit någotomfångsrikare och fått en större penningmässig volym. Allomläggningen har en klar låginkomslprofil framstår kanske bäst om man jämförmed den omläggning som var aktuell i de s. k. Ha- gaöverläggningarna förraåret och som trädde i kraft nu . Inkomsttagare med inkomster på50 . har den här gången fält nöja sig med skattesänkningar som är500-600 kr, mindre än förra gången. Däremot har inkomsttagare i inkomstlägenamellan , och , fått skattesänkningar med , mer anefter den första Hagaöverenskommelsen. Till detta kommer barnbidragshöjningenenligt vårt moiionskrav med . per barn, något som jag tror har storbetydelse för låginkomsttagarna, vilka ju representerar en ganskakonsumtionssvag grupp. Det sätt på vilket man finansierar den här omläggningenbör också ge större utrymme för speciella läglöneinsatser i den pågåendeavtalsrörelsen än en finansiering med arbetsgivaravgifter. Närdet gäller finansieringen kom socialdemokraterna till förhandling-, arna medkrav på att hela omläggningen skulle finansieras med arbetsgivaravgifter. Somalltid när det är fråga om kompromisser fick parterna ge och ta. En stor del avfinansieringen kunde genom höjda punktskatter på sprit, vin, öl ochtobak och genom höjningen av skatten pä elektrisk kraft. Höjningen avarbetsgivaravgiften kunde på så sätt begränsas till ungefär hälften av vad somannars skulle ha blivit fallet. Finansiering enbart med arbetsgivaravgiftskulle ha inneburit en höjning av löneskatten med 4 96. stannar höjningenvid 1,9 96, som tas ut pä sjukförsäkrings- och folkpensionsavgifterna. Denomläggning av skallen på elkraft, som skall genomföras med att dettotala uttaget ökas, innebär att företagen i större utsträckning får bära densamlade skattebördan efter bäikraft - en princip som vi har hävdat ganska hårtunder . Förslaget ligger helt i linje med del motionskrav, som viförde fram men som då avslogs. Skattehöjningen pä elkraft drabbar -och del vill jag särskilt understryka - pä detta sätt i första hand de storaenergislukande företagen, under det att hushållen, den privata konsumtionen,och andra småförbrukare kommer förhållandevis lindrigt undan. Därmed harbehovet av höjningar av arbetsgivaravgifterna kunnat hållas nere. Inomcentern fäster vi också stor vikt vid att den del av egna företagares och friayrkesutövares inkomst som är fri från löneskatt har kunnat höjas från 10 000till . Vi fäster också vikt vid att fördubblingen av del s. k.sparavdraget frän . för ensamstående resp. det dubblabeloppet för äkta makar nu har säkerställts med denna uppgörelse. Jag sägeratt vi fäster stor vikt vid det därför att jag tror att det gäller att iframliden, med den ekonomi vi slår inför, uppmuntra det enskildahushällssparandet. Denträffade uppgörelsen innebär alt man behåller en relativt stram finanspolitik.Uppgörelsen innebär en s. k. tolalfinansiering av omläggningen enligtfinansministerns sätt att räkna. fördes emellertid, som de flestakänner lill, under förhandlingarnas gäng vissa utgiftsposter åt sidan, förvilka regeringen ursprungligen begärt särskild finansiering. Indirekt får detbetraktas som ett erkännande av den s. k, automatiken i skattesystemet, även omregeringen under förhandlingarna har varit mycket obenägen allförsöka uppskatta denna "fiscal drag" i siffror. Den bibehållnastrama finanspolitiken bör som jag tidigare framhållit ulnylfias föratlgenomföra betydande lättnader i kreditpolitiken förbi. a. de mindre ochmedelstora företagen. Det är, herr talman, en förutsättning för ansysselsättningen skall kunna hällas uppe i denna sektor av näringslivet. Hen (): Även om finansministern just nu intar en välbehövlig lunch kan jag inleunderiåta att generellt bemöta hans synpunkter på den ekonomiska politiken. Jagskall göra det genom alt i korthet teckna vår bild av den svenska ekonomin justnu. Somrubrik för den bilden skulle man kunna ta ett citat ur dagens nummer av VeckansAffärer, nämligen följande: "Den svenska ekonomin pressas nu hårt av deninternationella lågkonjunkturen. Exporten har redan böriat rasa. måste denprivata konsumtionen komma i gång." Delfinns klara tecken på att vår svenska ekonomi går emot en kon-junklurvändning.Alla bedömare är för övrigt överens om det, inkl. finansminister . Däremot bryter sig meningarna både om hur många månader vi har på ossinnan vi drabbas och om hur kraftig nedgången kommer att bli. Finansplanensprognos räknade med en tillväxt i vår ekonomi av 2,5 96,dvs. drygt en hel procentenhet mindre än förra årel. Även med en sä - mot bakgrundenav kända tendenser utomlands - gynnsam utveckling måsle - om ingentinggörs - utgå ifrån stigande arbetslöshetssiffror . Såvitt jagminns, har inte vid något enda tillfälle under det senasteårtiondet i sin finansplan lagt fram en så pessimistisk tillväxtprognos. Detär mot den bakgrunden som behovet av stimulansåtgärder skall bedömas, och ocksåmöjligheterna att med sädana åtgärder påverka de olika faktorer som allamedverkar till art styra tillväxt och sysselsättning. Ofiekrisen och den ökandebelastningen pä vår handelsbalans och valutareserv kräver insatser för enlångsiktig uppbyggnad av vår exportindustri. Nya investeringar stärker ocksåden imporlkonkurrerande industrin. Härom är vi ense med regeringen eller, omvi vänder pä det, regeringen med oss. Invesleringsintresset är emellertid inlebara beroende av de kapital- och kredilresurser som står till förfogande och delättnader som statsmakterna är beredda all ge den industriella utbyggnaden.Framför allt i ett läge med vikande exportulsikler spelar den privata konsumtionenoch efterfrågan här hemma en betydande roll. Jag har redan förut liksom herrBurenstam konstaterat, att den offentliga sektorns allmänteflerfrägestimulerande effekt blir väsentligt lägre -inför enkonjunkturdämpning - än under förra årets förhållandevis tillfredsställandeekonomiska utveckling. Det där bestred , och jag vill rikta sammauppmaning till honom som gjorde: all han skall läsainnantill i bilaga 1 lill finansplanen - och den här gången läsa ordentligareän förra gången. a. med hänsyn härtill som man har anledning att ställa sig frågande tillfinansplanens prognoser om en tioprocenlig ökning av industrins investeringar.För mänga förelag är likviditetsläget inte vad det borde vara. Exportenvisar lydliga tecken till tillbakagång. Ordersiffrorna är på väg nedåt.Antalet varsel om personalinskränkningar tenderar att stiga, trots dagens i siggoda sysselsätlningssiffror. Allmänt pekar förutsägelserna nedåt. Den optimismsom finansplanen gav uttryck åt i fråga om lagerutvecklingen verkar alltmerorealistisk. Slutsatsen av vad som skett sedan finansplanen lades på riksdagensbord är alltså att redan finansministerns försiktiga - eller pessimistiska -prognos om en lill 2,5 96 förväntad tillväxt förutsätter generellastimulansåtgärder inriktade på efterfrågan i vår ekonomi. Vad som därefterskett gör sådana här insatser ännu mer påkallade. harredan utvecklat våra synpunkter pä hur den här efterfrågan lämpligen böråstadkommas. Denomständigheten alt det ekonomiska konjunkturuppsvinget nådde oss senare änandra länder och att konjunkturdämpningen föfiaklligen låtit vänta pä sig harobestridligen medfört gynnsamma konsekvenser för det svenska folkhushållel,även om man ibland försöker inhösta applåder med hjälp av det bekantaförhållandel att procentuella förbättringar i förhållande till dåligautgångsvärden är ägnade att göra helhetsbilden bättre än vad den faktiskt är. Attsvenska kronans värde har förstärkts i förhållande till många andra valutor äremellertid elt faktum. I sig borde det göra det lättare för löntagarna all näen verklig löneförbättring utan mycket höga lönehöjningar. Alt de enbartnominella lyften begränsas är ett gemensamt intresse. Att avståndet mellanlöneökningar och verkliga förbättringar är sä litet som möjligt borde likasjälvfallet vara en målsättning för alla. Det var mot den bakgrunden som vi ihöstas framförde de förslag till inflationsbekämpande åtgärder som vi sedanupprepat . Vi ville - och vi vill allfiämt - lägga en grund föravtalsrörelsen i första hand och åstadkomma etl program mot den snabbtsnurrande pris-, kostnads-och skattespiralen, den som vårt lands ekonomidragits in i. Löntagarorganisationerna skall inte vara tvingade att begäralöneförhöjningar på för att kunna trygga en köpkraftshöjning av baraetl par procent. Sådant ger i längden ingen höjning av levnadsstandarden överhuvud taget. Däremot gynnar det fortsalt inflation. Regeringenvalde inle den vägen. Man lämnade 1975 därhän. 1 stället för att låtastatsmakterna genom skattesänkningar garantera löntagarna reallönehöjningar medlägre nominella lönekrav valde man alt söka underlätta ell tvåårsavlal genomen skatteomläggning, som inte pressar ned de sammanlagda kostnadshöjningarna päell sådant sätt alt prishöjningarna begränsas och förutsättningarna för enytteriigare förstärkning av kronans värde skapas. Den av regeringen valdametodiken,kan befaras få motsatt effekt, nämligen en försvagning av den svenskakronans värde - i varie fall om prisutvecklingen utomlands avsaktas på detsätt många tecken tyder på. Denbild som jag har försökt teckna stämmer väl med den skildring som professorAssar lämnade för bara någon timme sedan i ell anförande päsparbankskonferensen ekonomiska läge. Jag skulle därför vifia återge någrarader ur hans anförande. De är sä pass intressanta att jag gör del trots attmitt anförande därigenom blir längre än vad det annars skulle ha blivit. AssarLindbeck säger sä här för att direkt citera hans anförande; "Situationeni är i själva verket myckel likariad den som råddeunder ; vi har släppt in en utländsk inflation som tenderar attföfias av en inhemsk löneexplosion, även sedan den utländska inflationsimpulsenavtagit. I ett avseende är emellertid situation besvärligare än1950-51: terms of trade för svenski näringsliv har kraftigt försämrats dennagång medan terms of trade förbättrades i samband med Koreainflationen. Enhemmatillverkad löneexplosion efter den internationella inflationen är därfören större fara för sysselsättning och betalningsbalans än som var fallet1951 och 1952." fortsatte: "Vad saken nu gäller i svenskpolitik är alltså inle längre alt avskärma oss från utländskainflationsimpulser, utan an förhindra att den inflation som redan släppts infrån utlandet fär en ytterligare förstärkningseffekt i den svenska ekonomin.Sverige ligger i detta avseende i viss rn&n sämre till än många andraländer, eftersom vi har en starkare inbyggd inflationsförslärkande mekanism ivårt skattesystem än flertalet andra länder. Det beror naturligtvis pä deljämförelsevis starkt progressiva skattesystemet. Delär allmänt känt att etl starkt progressivt skattesystem kan leda tillnärmast 'explosiva' förstärkningsmekanismer av utländska inflalionsimpulser,eftersom det vid en stark inflation fordras väldiga nominella lönestegringarför att uppnå även mycket blygsamma ökningar i de reala disponibla lönerna ävenför helt normala inkomsttagare. För alt exempelvis uppnå en reallöneökningefter skatt på 4 96 vid 10 96 inflation fordras som bekant med dagens starktprogressiva skatteskala en nominell löneökning före skall av i helt 'normala' inkomstskikl. Och blir prisstegringen långtstörre än ", yttrade och tillade sedan: "Denekonomisk-politiska situationen i skulle alltså kunnasammanfattas så här; Antingen bör statsmakterna snabbi erbjuda löntagarna enytterligare skalleminskning redan / år, eller också kan yi tvingasatt devalvera gentemot D-marken för att inte råka ul för allvarligabelalningsbalansproblem och arbetslöshet i industrin. Statsmakterna skulleexempelvis nu kunna erbjuda hushällen alt den planerade skattesänkningen 1976tidigareläggs, exempelvis lill millen av 1975 - med motprestationen att denominella löneökningarna begränsas i motsvarande grad, så att den privatakonsumtionens storlek inte påverkas av operationen." Delhär är nästan exakt del sorn yi har föreslagit i vårt antiinflations-program -samma program som finansminister gjorde sitt bästa, och det ärinte litet, all ösa sin ironi över. Den intellektuella kvaliteten, som herrSträng talade om, skall man kanske vara försiktig all betygsätta. Man skall ivarie fall inle göra det sä kategoriskt som gjorde för en stundsedan. Den betygsättningen drabbar dä mänga andra än dem som han ville kommaät. Ochdärmed, herr talman, har jag kommit in på den uppgörelse som har träffatsmellan socialdemokraterna, och och som nuhar den uteslutande formella uppgiften att bekräfta. äruppbundet, är bunden. Och dessutom fär sädana här överenskommelserlångtgående föfider fördel parlamentariska arbetet och det politiska livetgenerellt sett under en stor del av den lid som ligger framför oss intill 1976års val. Jaghar tidigare redovisat den moderata synen pä politiskaförhandlingar och uppgörelser mellan de politiska partierna. I en demokrati,som måste bygga pä respekt för olika meningsriktningar och på hänsynstagandetill skilda partiers uppfattningar, är kompromisser naturiiga inslag.