prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — att hovrättsfiskalerna sitter med vidförhandlingarna och är domare. Denna adjungering är ett viktigt led i dennuvarande juristutbildningen. Vifår naturligtvis inte nonchalera några av dessa kritiska synpunkter. En sådanhär reform måste innebära vissa födslovändor, det går inte att undgå. Desynpunkterna har också anförts tidigare i debatten. Utskottel har inte hellerblundat för de svårigheter som kan uppstå vid reformens genomförande. Men vitror att de är något överdrivna. Vadgäller lekmän i kammarrätt råder det knappast några delade meningar om att denkategori av mål som föreslås i propositionen är väl Nämndemän i hovrätt och kammarrätt Nämndemän i hovrätt och kammarrätt Här går man intelängre än domarutredningen och knappi det. 1 fråga om kammarrätt harulredningen funnit lekmannamedverkan lämplig endast i tämligen begränsadomfattning. Här skall nämndemän ingå vid prövning av mål om s. k.administrativa frihetsberövanden, om utvisning samt verkställighet av beslul omvårdnad av barn m. m. Såvittgäller hovrätterna blir lekmannainfiylandel betydligt mer omfångsrikt. Härskall nämndemän ingå i rätten vid huvudförhandling i brottmål där allvarligarepåföljd än böter kan komma i fråga. Propositionen går här längre än vad somföreslogs i domarutredningen, där man menade att lekmannamedverkan i brottmål ihovrätt bör inskränkas till mål för vilket är stadgat fängelse . Moderaternahar reserverat sig till förmån för denna ståndpunkt, och jag kan ha vissförståelse för det. Dä går man precis efter vad domarutredningen kommit framtill. Även domarutredningen fick som sagt viss kriiik föratt man gick för långtoch att det skulle bli för tungarbetat. Vihar i utskottet också övervägt att genomföra reformen etappvis och börja medvad utredningen kom fram till. Men majoriteten i justitieulskottet har velatvidga lekmannainflyiandei i förhållande till utredningen och anslutit sig tillpropositionens förslag. Vi menar, som anförde, att del inte kanvara helt rätt alt lekmannasynpunkter kan vara av betydelse för bedömningenenbarl i mål där de strängare straffen utdöms. Vi instämmer här i vadstatsrådet säger i propositionen, att det måste vara värdefullt medlekmannasynpunkter i brottmål där bevisvärdering och - framför allt - val avpåföljd kan tillföras värdefulla synpunkter. Det är i sådana mål där val stårmellan ett kortare frihetsstraff och kriminalvård i frihet, och mål där överhuvud taget allmänpreventiva intressen måste vägas mot individualpreventivahänsyn. Vi anser det viktigt atl lekmännen kommer in även i dessa målgrupper. Sånågol om adjunktionen. Utskollel har mycket seriöst diskuterat de befaradenegativa möjligheterna lill adjunktion. Den nu föreslagna reformen får intemedföra en sämre utbildning av våra jurister. Vi har föreslagit, bl. a. för attöka möjligheter till adjunktionstjänstgöring, att hovrätten även i något enklaremål får den större sammansättningen. Ett sådant förfarande skulle bereda ettstörre antal fiskaler adjunktion. Utskottelframhåller vidare att det inte kan accepteras att denna domstolsreform ledertill ökade målbalanser vid domstolarna eller till längre väntetider förallmänheten. Redan nuvarande ordning lämnar en hel del övrigt att önska pådetta område. Reformens verkningar måste följas med uppmärksamhet.Utskottsmajoriteten vill alt behovet av särskilda åtgärder m. m. för attmotverka ej önskvärda effekter av reformen bör ges regeringen till känna. Jag har ingen invändning mot någon punkt utan yrkar bifall tillutskottets hemställan i dess helhet. Hen (): I utskottsbetänkandet har, tycker jag, på ett översiktligt mensamtidigt ingående och övertygande sätt beskrivits den föreslagna reformensför- och nackdelar; de principiella skälen som talar för nämndemän i hovrättoch kammarrätt - och de betänkligheter man kan hysa med hänsyn till förväntadepraktiska svårigheler. Värdet, å ena sidan, av ökad allmän insyn, ett ökatförtroende för domstolarnas objektivitet, tillskottet av värdefullalekmannabedömningar inte minst i bevisvärderings- och päföljdsfrågor, och åandra sidan de befarade praktiska svårigheterna, de ökade kostnaderna osv. Utskottethar klart sagt ut: Reformen flr inte, som vi hört nämnas tidigare, betyda enförsämring i målbalanserna, den får inte innebära ökade väntetider. Den fårinte heller innebära en försämring av domarutbildningen och självfallet inteheller av kvaliteten i den rent rättsliga bedömningen. Mensom jag ser det går det inte atl rida spärr mot utvecklingen. Reformensfördelar överväger nackdelarna - i varje fall . Säkert kan man pä olikasätt, som närmare redovisas i betänkandet, övervinna de praktiskasvårigheterna. I mängt och mycket är det en resursfråga, och vi har gett tillkänna - för vidare befordran från riksdag till regering - behov av särskildaåtgärder för att motverka icke önskvärda effekter av reformen. Inte minstgäller detta budgetuppföljningen och de övriga insatser som kan ansespåkallade. Föregen del var jag till en början inställd pä en reform i etapper för attmöjliggöra ett inväxande utan större komplikationer i det nya systemet.Närmast till hands hade legat atl på denna punkt följa domarutredningensförslag, dvs. att låta lekmän medverka i en till en början begränsadutsträckning med hänsyn till det aktuella brottets svårighetsgrad - enbegränsning enligt utredningens förslag till bl. a. brottmålshuvudförhandlingarsom rör brott för vilka är stadgat fängelse . Det är också denlinje som reservanterna i reservationen 1 företräder. Underden hearing som utskottet hade med det deltagande som utskottets ordförandetidigare har redovisat fick jag emellertid klart för mig att ett eiappsysiemskulle komma att fungera ganska godtyckligt och knappast stå i överensstämmelsemed vår allmänna kriminalpolitiska inställning i övrigt. Riksåklagarenunderströk och utvecklade vid denna hearing vad han anfört i sittremissyttrande, nämligen att även en del lindrigare brottmål innehåller frågordär del är av värde att fl lekmannasynpunkter, t. ex. i mål där allmänpreventivaintressen måste vägas mot individualpreventiva hänsyn såsom fallet är medrattfylleri och misshandel. Deltagande av nämndemän skulle också enligtriksåklagarens mening kunna vara ett värdefullt inslag i mål därallmänpreventiva hänsyn inte är så uttalade men påföljdsvalet likväl stårmellan ett frihets-berövande och kriminalvård i frihet. Jag har tagit avgörandeintryck av riksåklagarens inställning till frågan Nämndemän i hovrätt och kammarrätt Nämndemän i hovrätt och kammarrätt och också funnit det svårtatt finna någon grund för en etappindelning av reformen som inte bygger påbrottets svårighetsgrad. Något alternativ som är gångbart ges inte, vilketockså klart framkom vid vår hearing. Detbör väl i sammanhanget också sägas att det här inte är fråga om att till varjepris nå fram till en lindrigare åtgärd utan till rätt kriminalpolilisk åtgärd,dvs. en åtgärd anpassad till omständigheterna i det särskilda fallet. Påytleriigare en punkt har jag varit mycket tveksam till propositionens förslag.Det gäller frågan om adjunktion av fiskaler, dvs. av inte ordinarie domare,vilka för sina kommande uppgifter helt visst måste få möjligheter att delta ialla typer av mål. Vid hearingen var grundtonen i denna fråga uppenbar: Slåvakt om adjunktionsmöjligheterna! De får inte äventyras! Utskottet förutsätterockså att domstolarna även i fortsättningen skall beakta alla möjligheter tilladjunktion. Kan det inte lösas på någol annal sätt måste, anser utskottetsmajoritet, tillgripas fullsutten rätt, dvs. den större sammansättningen medfyra lagfarna och tre nämndemän. Jagär väl införstådd med att detta inte har varit departementschefens avsikt ochatt arrangemanget inte heller är helt förenligt med reformens inriktning.Förslaget'avser i första hand frågan om ett lekmannainslag, en lekmannainsyn,ett lekmannainflytande, och i det perspektivet måste ett visst avkall göras päandra intressen. Men jag vill bestämt hävda att man i den intresseavvägningen ivarje fall inte får offra de värdefulla adjunktionsmöjligheterna. Frågan ärverkligen värd ett uppföljande studium. Den bör inte bara noggrant följas utanockså göras till föremål för en samlad översyn sedan erfarenheter vunnits avreformens tillämpning. Medde garantier och förutsättningar som utskottets skrivning bör innebära pådenna punkt - utan att majoritetsförhållandet rubbas mellan de ordinariedomarna och de övriga ledamöterna i rätten - minskas i motsvarande mån behovetav den uppföljande reform som föreslår i sin motion 2366. Minuppfattning är alt man inte klarar målsättningen att hållaadjunktionsmöjligheterna uppe. Och kan reformen fä den konsekvensen att i t.ex. invecklade rättsliga spörsmål målet i en jämviktssiluation i ökandeutsträckning skulle komma att avgöras av icke ordinarie domare - i första handtänker jag på lekmännen men också på kombinationen nämndemännen och en ickeordinarie juristdomare -ja, då måste man ta till omprövning också av frågan omdet nuvarande fullföljdssyslemet, i vilket hovrätten och kammarrätten generelltär sista instans. Jagskulle alltså kunna ställa mig bakom den skrivning som återfinns ireservationen 3 i denna del och med det tillägg som där görs om föreskrift ihovrättsinstiuktionen om att de lagfarna domarna skall vara eller ha varitinnehavare av ordinarie domarämbete och alt intresset av att bereda adjunktionför fiskalerna borde kunna tillgodoses genom att rätten sammanträder i denstörre sammansättningen med fyra lagfarna domare och tre nämndemän. Men harreservationen byggts upp utifrån en för- utsättning som framgår avtill reservationen fogad lagtext. Innebörden av den är att antalet mål mednämndemän begränsas på ett sätt som jag inte har ansett mig kunna biträda. Idet läget har jag inte velat påyrka ett utskottets särskilda ställningslagandetill reservationens förslag om en föreskrift i hovrättsinstruktionen att rättenalltid skall döma med minst tre lagfarna ledamöter och två lekmannaledamöterutan anser att det får räcka med utskottets mycket bestämda skrivning iadjunktionsfrägan med möjligheter lill en större sammansättning av rätten. Fårjag slutligen, herr talman, bekräfta vad utskottets ordförande här anförde omsvårigheterna för vårt utskottskansli och för utskottet i dess helhet att fåett klart grepp om lagtextförslagen. Som exempel kan nämnas texten i kap. 2 4 Sdär det i andra stycket p. 3 uppenbarligen har rått en viss oklarhet om dealternativa sammansättningar som kan förekomma för rätten. Den oklarheten harnu, som framgår av utskottets förslag, rättats till genom att man frånutskottets sida på kansliets inrådan fört in det lilla uttrycket även. Meddetta, herr talman, ber jag att fä yrka bifall till utskottets hemställan. Nämndemän i hovrätt och kammarrätt När en tingsrätts dom skall överklagas bör det vara en viktig uppgiftför hovrätten att granska och kontrollera. Rent teoretiskt kan man säga att detför den uppgiften krävs större kvalifikationer än tingsrätten förutsättsbesitta i fråga om kunnande, erfarenhet och överblick. Sådana krav torde iallmänhet kunna tillgodoses beträffande ju-ristutbildade domare. Det måste dockvara svårt, troligen omöjligt, alt till hovrätterna välja nämndemän med siktepå att de skall ha en högre kapacitet än underrättsnämndemännen har och vara enmera betrodd elit än dessa. Mendet är just sådana nämndemän som behövs om det skall vara meningsfullt att ihovrätt överpröva en dom som underrätten avkunnat under medverkan av vanliganämndemän. Detta är så myckel mera angeläget som lekmännen i hovrätt skallfungera som individuella domare och inte liksom i tingsrätten bilda en nämndvid de lagfarna domarnas sida. Varskall nu partigrupperna i landstingen finna dessa supernämndemän? Ja,sannolikt blir det bland landstingspolitiker i mera framträdande position. Detskulle i så fall få ett flertal icke önskvärda konsekvenser. För det förstaskulle valet av särskilt framträdande landstingspolitiker lillhovrätlsnämndemän rent praktiskt skapa stora arbetsorganisaloriska problem för hovrätten,ökande balanser och för allmänheten besvärande väntetider. För del andra skulledet kunna betyda att dessa lekman-nadomares ställningstaganden lätt finge eniögonfallande anknytning till deras egenskap av företrädare för en politiskmeningsriklning. Detta skulle accentueras av att de skall avge individuellavota. Dessa vota, som ju blir offentliga, kan las som uttryck för åsikter medstörre eller mindre Nämndemän i hovrätt och kammarrätt politisk verkningskraft,vilken med postitiv eller negativ effekt kan till-räknas vederbörandes parti.Nämndemännen i hovrätt skulle mot denna bakgrund lätt kunna uppfattas som ettslags politiska kommissarier i domstolen. Låtmig nu på en gång säga all jag naturligtvis inle kan veta om regeringen meddet här förslaget velat politisera domstolsväsendet. Men den som har mindretilltro till regeringens goda avsikter kan naturiigivis lätt bibringas denuppfattningen att reformförslaget är ett uttryck för den misstro motjuristdomarna som ibland hörs i den enklare vulgärpropagandan. Detfinns naturligtvis också andra skäl till att vara tveksam gentemot politisktvalda nämndemän i hovrätt. Lät oss bara se på hovrätterna somutbildnings- och prövningsorgan för domarkandidaier. Det har tidigare idebatten gjorts frän andra utgångspunkter än dem jag skall anlägga. Dessadomarkandidater har att fullgöra provtjänstgöring vid hovrätt dels somföredragande, dels som adjungerade ledamöter. De av dessa som så småningomskall befordras till högre domartjänster har ofta att efter sinadjunktionstjänstgöring tjänstgöra i regeringens kansli och att därvid biträdai lagstiftningsarbetet. Fördem som siktar mot en sådan karriär kan det kanske te sig problematiskt au somung aspirant i hovrätten hävda sådana meningar om lagens tillämpning som tilläventyrs skulle vara politiskt inopportuna, dvs. obekväma för dem som förtilirället har makten i landet. Det kan leda lill alt sådana meningar ochsynpunkter undertrycks, till nackdel för en allsidig prövning av ärende. Enhelt annan sak är ju att hävda sädana för de maktägande obekväma åsikter i enkrets av juristdomare, där den unge domarkandidaten sällan torde ha anledningbefara att yppandet av dylika åsikter kan vara riskabelt med hänsyn till denegna karriären. Förden enskilda människa vars dom skall prövas är det naturligtvis utomordentligtangeläget att alla argument blir framförda och prövade. Rättvisan främjas inteom tolkningen av lagen får en ensidig tendens. Jagvill , herr talman, gärna ha sagt att jag sätter stort värde pånämndemannamedverkan i första instans. Där bildar lekmännen en nämnd som gerbygdens domstol förankring i bygden och som tillför domstolen en lokalerfarenhet och tradition som är värdefull för domstolens arbete och för dessställning gentemot allmänheten. Enmotsvarande position får inte alls de föreslagna lekmannadomarna i hovrätt. Dekan i stället bli ett uttryck för den politiska maklens eventuella sirävanefter också till domstolarna breddat inflytande. Till en sådan utveckling harjag inte velat medverka. Jag har därför i moiionen 2348 yrkat avslag påpropositionen. Yrkandena i reservationerna 1 och 3 av och herrSchött tillgodoser delvis min motions syfte, och av realistiska skäl avstår jagdärför från att yrka bifall till min motion, vilket jag naturligtvis helstskulle ha velat göra, och ansluter mig i stället till reservationerna I och 3. () kortgenmäle: Det är bara en punkt som jag vill ta upp i anförande,nämligen tal om politisering av hovrättens, den andrainstansens, verksamhet. Jag tror inte att det frän regeringens sida flnns någonsådan tanke bakom propositionen, och jag kan försäkra att några sådanatankegångar inte har förefunnits vid den positiva handläggning sompropositionen fåll i utskottet. En dylik tanke skulle f. ö. vara ett brottgentemot våra grundlagar. Jagvill också erinra om att tanken på nämndemän i andra instans, i hovrätt, harfått ett mycket gott mottagande under remissen. Ursprunget till delföreliggande förslaget är utredningen om en öppnare domarbana, och där flcktanken på nämndemän i hovrätt ett positivt bemötande. Vad man har tvekat om äri vilken omfattning de skall deltaga. Jagvill även nämna, och det kan inte känna till, att underutskottets hearing med företrädare för och hovrättspresidenternaförklarade alla att de i princip var positivt inställda till nämndemän ihovrätt. Nämndemäni hovrätt och kammarrätt HenTURESSON (m) kon genmäle: Jag delar uppfattning att en politisering av domstolarnaskulle strida mot grundlagen. Jag har därför uttalat en, som jag hoppas, itillräckligt försiktiga ordalag formad förhoppning att så inte skall blifallet. Jag anser dock att risken uppenbart flnns, och om denna propositionbifalles av gäller det att nogsamt vaka över att den risken inte blirverklighet. HenLARFORS (s) kort genmäle: Jag förstår inte vad innebär. Jag har sagt här i kammaren - och jag vill upprepadet - att jag är fullt övertygad om att den svenska domarkåren är både kunnigoch kapabel att bevaka domstolarnas integritet. Hen (): Innan jagglömmer det vill jag först bemöta när han sägeratt remissinstanserna är positiva. Som redan påpekat har de juyttrat sig över ett annat förslag än det som finns i propositionen, med ettbetydligt restriktivare användande av nämndemän i hovrätten. Dessutom ärhovrätterna i och övre Norriand över huvud tagel mycket negativa, liksommånga tingsrätter. Jag tror att en stor majoritet av domstolsjuristerna ärmycket negativa till detta förslag. Jaghar, herr talman, motionerat mot detta och jag vill avslå hela propositionen.Efter den debatt som förevarit har jag inte ändrat uppfattning, utan snarareblivit styrkt i att det vore det enda riktiga. Jagfrågar mig verkligen vad förslaget tjänar till? Det ligger i varje fall inte irättstillämpningens intresse. Den kommer att bli både långsammare och dyrare.De enda befogade invändningar man kan 12 protokoll 1975/76:141-142 Nämndemän i hovrätt och kammarrätt rikta mot vår rättskipningär väl just atl den är både långsam och kostsam, och detla skulle accentuerasytterligare om man genomför propositionens förslag. Nusäger departementschefen - och det lycker jag är rätt fantastiskt - alt manskulle kunna länka sig alt ha sammanträde per telefon. Om detla leder till enbättre rättskipning får väl kammarledamöterna själva bedöma. Somdet sagts i en del remissyttranden kan det bli svårt au sammankalla rätten. Manfår förutsätta att hovrättsnämndemännen blir utsedda bland mångsysslare medmånga andra uppdrag. Om hovrätten sammanträder mer än och dessutom harnågol man kallar återställningen när allting är klart, kan del bli besvärligtatt få nämnden domför. Detta med telefonsammanträde betraktar jag inte somrealistiskt. Dethär med adjunktionen, som redan påpekats, är också allvarligt. Del blir ensämre domarulbildning om den skulle försvinna. Enligt utskollsbelänkandet ärdet 2 500 brottmål där adjunktion skulle kunna förekomma och som försvinnerfrån utbildningen. Det är ändå ganska allvarligt. 1 utskottsbetänkandet sägerman allmänt väl menande alt man skall försöka klara det här, men ingen har ännuvelat svara på frågan hur man skall klara det. Det är en såväsenllig punkt att vi borde ha den klar för oss innan vi beslutar. Detfinns lekmannainflytande i tingsrätten, och där hör del hemma. Hovrätternasysslar mera med speciflkt juridiska spörsmål där nämndemännen såvitt jagförstår inte kan tillföra någonting. Manlalar om förbättrad insyn. Men jag har då aldrig blivit informerad om vad somsker i en rättegång av en nämndeman, utan av pressen. Vi har ju offentligarättegångar för all pressen skall kunna närvara och referera, och del gör denju också. Speciellt om rättegången har stort allmänt intresse blir referatenganska fylliga. På della säll tillgodoses informationsintresset. Advokatsamfundethar påtalat att den anklagade oflast inte vill ha nämnd. Nämnden är ofta litetmer "blodtörstig" -jag hittar inget bättre uttryck. Det visar sig atttingsrätterna ofta dömer hårdare än hovrätten. Ett aktuellt exempel från minahemtrakter gäller koppleridomar, där avkunnat tre årsfängelse, medan hovrätten lindrat till i ganska många fall. Del harblivit en mycket kraftig sänkning i hovrätten. Man förstår verkligen att denanklagade oftast inte vill ha nämnd. Jagtror också att de anklagade oftast får för sig all nämndemännen för ut sådantsom försigått, även sådant som inte skall berättas. De anklagade har stiirrerespekt för juristernas förmåga all låta det stanna inom den kretsen. Omnu de anklagade inte har något intresse av nämnd och en stor majoritet avdomstolsjuristerna, som jag sade, är negativa - vad skall man då ha nämndenlill? Den frågan är ännu inle ordentligt besvarad. Jagskulle, herr talman, naturiigivis precis som vilja yrka avslag påhela proposilionen. Men av två onda ting väljer jag det minst onda och nöjermig med att yrka bifall till reservationen 1. Hen LARFORS (s): bemöter en av mina tidigare repliker till säger alt det var ett annat förslag som var ute på remiss efterdomarutredningen. Ja, det var annorlunda på en väsentlig punkt: närnämndemännen skulle medverka i hovrätt. Man talade då om att så skulle varafallet vid hårdare påföljd än fängelse . Men själva principen om nämndvid hovrätt var man positiv till under remissförfarandet. Även vid utskottetshearing svarade representanter och presidenterna för de sexhovrätterna att de var positiva till nämndemän i hovrätt. Närvi talar om i vilka mål nämndemän skall börja medverka - vid strängare påföljdän fängelse eller vid strängare påföljd än böter - nämner 2 500 mål. Men det är nog inte helt korrekt. Om man som reservanternasätter gränsen vid fängelse , är det 992 mål kvar. Det är alltsåskillnaden mellan 2 500 och 992 som försvinner om man följerutskottsmajoritetens förslag. HerrSjöholm har naturligtvis rätt att ha sin uppfaitning om att nämndemän inle ärbehövliga i hovrätt eller kanske t. o. m. till förfång. Men jag vill erinra omatt utskottet för sin del blivit enigt om alt det är lämpligt med nämndemän ihovrätt och i kammarrätt. Nämndemäni hovrätt och kammarrätt Jag är tacksam för att ger mig rätt att ha en egen meningi den här frågan. Det tänker jag begagna mig av. Nogbehandlar remissyttrandena ett annat förslag än det som ligger på bordet. Ävenom man vinklar det som gör, finns det remissinstanser som är heltavvisande, t. ex. hovrätterna i och . Speciellt det senare ärvikligt. I har man mycket långa resor och svårt att ordnasammanträden, och där sammanträder man icke sällan på annan ort än kansliorten.Nämndemännen måste resa härs och tvärs. De som väljs till nämndemän är betroddamän och hoppas vi, kvinnor, och de kommer att ha svårt atl inställa sig. Detkommer att försinka rättegångsförfarandet ytleriigare, och redan nu är det denmest befogade anmärkning man kan rikta mot värt rättegångsförfarande att det ärså långsamt i sina verkningar. HenLarfors (s): går händelserna i förväg när han talar om vilka som kommeratt utses till nämndemän i hovrätt och kammarrätt. Det vet vj ännu ingentingom. HenSJÖHOLM (fp): Även på den punkten har jag rätt att ha en egen uppfattning - del fickjag ju tillstånd till. Jagtror att det blir mycket förnämligt att få bli hovrätlsnämndemän; Det ärfantastiskt fint! Det blir och bör bli människor som är mång- Nämndemän i hovrätt och kammarrätt De fär svårt attkomma till sammanträdena, och då försinkas hela rättegångsförfarandet. Dessutomhar vi kostnaderna. Domaruiredningen hade beräknat kostnaderna till 600 000kr. för ett helt budgetår. har departementschefen fördubblat den summan till600 . på ell halvt år, alliså . Del är ganska dyrtnär man inte får ut någonting positivt utan i stället en försämring, som jagser det. Överiäggningenvar härmed slutad. Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen nr 1 av fruKrislensson och , och förklarades den förra propositionen vara medövervägande ja besvarad. Sedan begärt votering upplästes ochgodkändes följande voterings-proposition: