prot · FZ0911 · 1975-12-31 00:00:00 — Problemet och motsatsställningenmellan kapital och arbeie kanske vi aldrig kommer ifrån, men det kan förändrasoch det har förändrats. Den nu så aktuella debatten om löntagarfonderna är ettsådant exempel trots all vi haft och har ettomfattande lagstiftningsarbete om förändringar av arbetslivet.Arbetsräitskommittén, dvs. i; 32-ulredningen, med dess förslag om kraftigtutvidgad förhandlingsrätt är ett exempel på det jag tänker säga någol om, ochlöntagarfonderna och deras utformning är ett annat exempel. Sådå lill någol av en lägesrapport om lönlagarfondsdebatten efterdet Meidnerska förslaget. Naturligtvis är denna rapport tämligen ofullständig.Som bekant är rapporten utformad med alternativa förslag omfördelningsproblemaliken, och huvudsyftet med löntagarfonderna är att brytakoncentrationen av ägande och makt hos ett fåtal kapitalägare, nära sedanbeslutet fattades om tillsättande av kon-cenlrationsutredningen, som Jagåterkommer med några ord om. Vadhar då mest debatterats ? Meidner väntade redan frånbörjan kritik för förslagets kollektivistiska karaktär, alltså atl den enskildelöntagaren ej får någon kontant utdelning. Också ledande partivänner har ställtsig kritiska lill detta och menat all del varil bättre om högvinstföretagenbetalat en del av sina vinster till staten än atl sätta in dem ilöntagarfonder. Meidners grundtanke om en vinstutdelning är här att pengarnaskall stanna kvar i företaget men att löntagarna genom fondbildning blir ägarelill desamma. Han är mycket klar över risken för en konfiikt mellan de rollersom löntagarna kan komma i som med-ägande och medbestämmande. Han påpekar ocksåatl del är en grund-uppfatlning inom svensk arbetarrörelse, att det är detdirekta arbetet som skall ge rätt lill inflytande inom näringslivet och överden egna arbetssituationen och att denna rätt inle ytterligare skall så altsäga behöva legitimeras genom äganderätt. Delär nu sedan debatten började, och den har varit intensiv ochintressant. Meidner själv har naturligtvis tagit och gett i dessa sammanhang.Han har som bekant för företag som bör omfattas av fonderna salt gränsen vid100 anställda, men vid en länskonferens hell ställde han sig positivtill kravet på fonder i alla förelag. I debatten har helt självklart ocksåtalats om möjlighet lill kontroll över multinationella företag. Här har sagtsatt hur det än blir med löntagarfonderna måsle en skärpt kontroll genomföras. Enannan viktig synpunkt som anförts mot ett system med löntagarfonder är hurfackföreningsrörelsens framtida ställning skall bli - nu en form avkamporganisation, kapitalförvaltande med dubbla lojaliteter. Härhar tydligen Meidner ärligt och uppriktigt deklarerat alt han inte kan vela hurfackets situation kommer att förändras med löntagarfonderna. Glädjandenog har naturligtvis borgerliga reaktioner kommit i debatten omlöntagarfonderna. Dock skulle del ha varil önskvärt all reaktionerna bestått ibl. a. seriösa och konkreta motförslag, som kunnal tillföra diskussionenalternativa lösningar. Man har i slällel anklagat förslagsställarna förattvilja konfiskera aktieägarnas kapital, föratt vilja införa pampvälde osv. Men,kammarledamöter, är detta någol atl förvåna sig över? Man har ju egnaerfarenheter och sitter så att säga i glashus. Vi vet atl fortfarande sitteråtskilliga toppmän inom näringslivet med otaliga styrelseuppdrag. Meidnerhar också i sin bok redovisat en genomförd uppföljning avkoncentrationsutredningens undersökning. Där framgår att koncentrationen ökatytterligare inom vårt näringsliv . Uppföljningen hargällt ägandeintressen bland 19 privata ägargrupper. dominerarfamiljen bland ägargrupperna. Antalet anställda vidWallenbergföretag i var 202 1973 mot 159 1963 - alltså enökning med ca 43 000 anställda. av de anställda inom näringslivetarbetade således 1973 i . Motsvarande siffra år1963 var - alltså en ökning av antalet anställda med . Vihoppas således att den fortsatta debatten om löntagarfonderna skall ge konkretaförslag och givetvis senare också beslul om en ytterligare utvidgning, ett ökatinfiytande över kapital- och förmögenhetsbildningen och en störrebestämmanderätt för löntagare och tjänstemän över deras egen arbetssituation.Det gäller ju vår demokratis, vårt folkväldes effektivitet ochbeslutsmöjligheter. Vi är på god väg med den svenska arbetarrörelsen som starkpådrivare. Man kan med bestämdhet hävda detta med vetskap om bl. a. hur deborgerliga partierna bestämt gick emot tillsättandet av den tidigare åberopadekonceniralionsutredningen i början av 1960-lalet. Jaghar lidigare erinrat om konceniralionsutredningen i denna kammare. Som dentoleranta människa jag är skall jag glömma detta och i stället inbjudaoch hälsa alla progressiva och positiva samhällsmedborgare välkomna till ensaklig debatt om vägen till den demokratiska socialismen. i Glömminge(c): Det har ständigt i debatten, både här och annorstädes talats om hurosäkra våra förhållanden är när det gäller ekonomin och världsfreden. Man harsagt atl de nuvarande osäkra förhållandena inte har haft sitt motstycke sedanmitten av 1930-lalel. Jag tror del var statsministern som var inne på deltalidigare . Vi är natudigtvis mycket beroende av faktorer i utlandet, men istor utsträckning hänger situationen också samman med vår egen levnadsstandard- hur stor standard vi anser att vi bör ta ut i vårt eget land inom en visstid. Jagär inte belåten med tendenserna för investeringskapitalel, som ser ut att gåmot mer koncentrerade investeringar . Vi har fått ell nyprojekl sominte är officiellt men som har debatterats i tidningar och bakom stängda dörrari delta hus, nämligen vad man kallar 85. Det skulle la så pass slordel av vårt tillgängliga kapital atl man frågar sig om andra områden isamhället blir tillräckligt tillgodosedda. Uppläggningen av sådana här projektär av den omfattningen alt del är relativt svårt all få grepp om dem. Deraslönsamhet sträcker sig över så oändligt lång lid attdet är nästan ogörligt att fatta beslut på vanliga ekonomiska beräkningar.Detta drar med sig att det blir en politisk chanstagning när man skall beslutaom dessa projekt. Det beslul som vi fattade angående stålverket har manju korsat över utan vidare, och man aktualiserar ett nytt beslut som kräveroerhört mycket mer pengar. Jag vill understryka atl frågan är hur många delarav samhällslivet och av landets regioner som för sina behov skall kunna få delav de kapitalresurser som finns i landet. Enåtstramande konjunktur för med sig ökad lagerhållning. föreligger ettförslag från regeringen att man skall stödja fortsatt lagerhållning för att pådel sättet ge ylteriigare arbetstillfällen. Var ligger lagergränsen bådepraktiskt och ekonomiskt för detta? Man bör ju inte sätta i gång en så storlagerhållning atl man får en nedgång i produktionen och en svacka isysselsättningen längre fram. har stora lager malm i och ,och man ämnar bygga upp ell nytt lager nere på den europeiska kontinenten. Nuhoppas vi atl konjunkturen skall vända på ett sådani sätt alt lagerhållningeninte blir någol problem - men vi vet ju inte hur del blir. Den inträffadevarvskrisen visar t. ex. att lagerhållningen kan bli för slor, och då kommer deverkliga påfrestningarna. Det kan Ju finnas en viss gemensam nämnare när detgäller etableringen av siorvarv - det har vi kommii underfund med - ochetableringen av slörre stålverk och andra större produktionsenheter, t. ex.inom bilindustrin. Det kan bli en fråga om nationalstatus mer än ekonomiskaberäkningar. Iresonemanget om etableringen av de storföretag som varit aktuella får det inteförglömmas atl etableringen inte kan tillåtas ske på bekostnad av de mindreföretagen och de resurser som behövs för dem. Andra områden - det gäller idetta fall inland men det kan gälla också många andra delar avSverige - får inte bli lidande på att man sätter in de här stora resurserna påett ställe. Vadsom nog kommer alt beröra vårt näringsliv är det som ligger ibegreppet en ny väridsordning. Detta har börjat diskuteras internationellt,bl. a. i FN. Begreppet har lanserats av . Dessa menar att dediskrimineras i handels- och varuutbyte genom de priser på metaller och andraråvaror som rått. De har inte fått ut i pengar de värden som de egenlligen skullebehöva för alt skapa mer jämlikhet. Begreppet innebär i stort setl bättrepriser på råvaror, t. ex. tenn, zink och bly, som hillilldags varit mycketstarka u-landsprodukler. Dåfrågar man sig: Vad kan detta komma atl betyda för vårt samhälle? Hur snabbt ärman beredd att genomföra en förändring och vad finns det egentligen för kraftersom arbetar emot detta, både i det fördolda och öppet? Om det skall skenågonting på området måste det ske genom FN. Del är klart - detta är heltavgörande. De enskilda staterna världen över kan naturligtvis komma alt betydaganska myckel, men det måsle ske genom den enhetliga organisation som FN är.Sedan kan de enskilda företagens ställningstagande komma att betyda en hel del,och de mul- tinationella företagen harJu på delta område ett ganska stort inflytande när del gäller att förbättra defattiga ländernas förhållanden. Vihär i , med den allmänna syn vi har, kommer väl inte att dra oss undanutan stödja strävandena. Vad det sedan kan bli för konsekvenser i vårt egetland vet vi inte, men vi kan inte få del bättre själva genom detta. Mer ellermindre får vi vara med om alt betala lill för all de skall kunnaernå bättre priser och bättre förhållanden. Hur snabbt det skall gå beror påhur hastigt alla stater kommer att ansluta sig. Jagställde lidigare frågan: Vilka arbetar då emot? Jag har en känsla av atl destora internationella företagen inte är några varma anhängare av en sådan härförändring. De tänker i andra banor än vi och de funderar över om de kan flyttasina företag till andra ställen i världen och dra tillbaka dem från u-länderna.Det är ett faktum att så redan skett. Många av förelagen i t. ex. lärvara sådana som flyttals från . Man söker också efter fyndigheter avmetaller inom andra områden än . Dettablir alltså faktorer som dels öppet, dels mera dolt kommer att motarbetasträvandena efter en förändrad ekonomisk handelsbild. Hurvi än formar vår näringspolitik måste vi se till atl kapital och resurserfördelas någol så när rättvist mellan olika företagsgrenar och mellan olikaregioner. Vi måsle också vara så pass lojala mot den FN-politik som kommer attföras på detta område att vi stöder den. Och vårt eget näringsliv måsleutformas så atl det kan fylla sin uppgift i ett väddsomfattande handelsutbyte. Statsministern berörde i sitt tal vid "högtidliga"öppnande bl. a. den ekonomiska ulvecklingen i vår omvärld och den krympandevärldshandeln. Han ansåg emellertid alt de ekonomiska bedömningarna pekar på enuppgång i den internationella konjunkturen, bl. a. lill följd avekonomisk-politiska insatser som gjorts i en rad länder. Men statsministernkonstaterade också alt det råder osäkerhet om takten och styrkan i denförväntade uppgången. Ja,när man läser alla de uttalanden som gjorts omsvensk ekonomi och det framtida sysselsättningsläget märker man alt det råderen viss oklarhet om den framlida utvecklingen. I finansdepartementetspromemoria om konjunkturuisikterna står atl läsa bl. a. följande:"Den uppåtriktade tendensen i Förenta siaterna och - redan fullttydlig - synes däremot komma att få en betydande kraft och därmedutgöra en av de faktorer som kommer att inverka positivt på utvecklingen iVästeuropa." Ja, det låter ju optimistiskt och lovande. Men läser manLO-rapporten om de ekonomiska utsikterna , så konstateras därbeträffande att "lycks docknedgången i den ekonomiska aktiviteten ha upphört och en viss uppgång kan nuskönjas". längre ned påpekas:"Flera bedömare varnar för att den väntade uppgången i den amerikanskaekonomin kan komma av sig." Ja, gör den del, såfår det allvarliga konsekvenser för ulvecklingen i inklusive vårteget land. kommentar till säger i tidningenFackföreningsrörelsen: "Det finns därför, enligt min mening, ingethållfasi underlag för en 'ljus' bedömning av ekonomin i och för1976." Till dessa olika bedömningar kan också läggas de varningar förutvecklingen som ingår i Industriförbundels presenterade synpå konjunkturutvecklingen. Jaghar, herr talman, full förståelse för atl det inte är så alldeles enkelt att idetta läge med exakthet avväga de stimulansåtgärder som måste sättas in för atlstimulera konjunkturen och för atl klara de uppkommande sysselsättningsproblemen.Däremot tror jag atl regeringen underskattar riskerna och därför inte hellervidtar tillräckliga kraftåtgärder. Inomen kostnadsram av 2 000 miljoner vill regeringen, för atl fortsätta att citeraregeringsdeklarationen av , göra insatser "främst inomindustrin och byggnadsbranschen, för att ge arbeie och yrkeskunskaper åtungdom och andra nylillträdande på arbeismarknaden . . Del ärverkligen mycket tveksamt om dessa åtgärder kan bidra till atl i någon högregrad underlätta för ungdomarna på en mycket besvärligarbetsmarknad. Ungdomarnas situation - liksom en del äldres - är, trots atlläget från sysselsättningssynpunkt är relativt gott, mycket besväriig.Internationellt sett är vår arbetslöshet f n. låg - ca 65 000 arbetslösa. Detlåter naludigtvis relativt bra, om man bortser från alt bakom varje enskiltfall i en arbetslöshet på 65 000 personer finns 65 000 enskilda individer avvilka de flesta torde uppleva sin situation som en personlig tragedi. Situationenblir definitivt inte bättre av atl mer än hälften av de arbetslösa är ungdomarunder , och delta kan även av arbetslöshetleda lill många och svådösla sociala problem. Åtgärder måste därför sältas insom underlättar de ungas situation. Vadskall man då göra? Ja, låt mig få antyda några tänkbara, och frånkostnadssynpunkt inte alltför betungande, framkomstvägar. För det första förbättradyrkesutbildning. Detfinns industrier, som måsle säga nej lill nya order på grund av brist påyrkesuibildad arbetskraft. Den nya gymnasiala skolans yrkesinriktade linjerhar nämligen i många avseenden misslyckats när del gäller atl ge våra ungdomaren utbildning som kan tillförsäkra dem arbete efter avslutad skolgång. Undantagfinns främst inom vårdsektorn. De yrkesinriktade gymnasiala linjerna behöverdärför - jag har sagt detta tidigare - ses över, så att vi fårutbildningsvägar som är direkt inriktade på arbetsmarknadens behov och som geren utbildning som motsvarar dess krav. En andra väg vore ökad bidragsgivningtill enskild yrkesutbildning, inbyggda verkstadsskolor och lärlingsutbildning. Krav på dessa åtgärder harunder framförts av moderata sam- Del är min förhoppning att regeringen nu snabbt skall vidtagaåtgärder för att stödja dessa uibildningsformer. Jag grundar denna minförhoppning på den utredning som gjordes inom arbeismarknadsdepartementet ioktober 1974 om Ungdom och arbeie. Det var en undersökning om de problem sommöter ungdomarna vid deras inträde på arbetsmarknaden. Del var också ett försökatt finna lösningar på problemen, och i det sammanhanget konstateras bl. a. att"en av utbildningspolitikens många uppgifter är alt ställa välutbildadarbetskraft till arbetsmarknadens förfogande". Kombinerarman detta med statsministerns uttalande vid Sparfrämjandets50-årsJubileum om att "70-talet kommer i första hand att bliyrkesutbildningens decennium", så skulle man väl egentligen kunna seganska optimistiskt på situationen. Tyvärr gör regeringen bara så litet åtproblemet. Yrkesutbildningen bör ju rimligtvis ges till ungdomarna när de gåri skolan, och detta sker nu inte på rätt sätt; och skall nu bliyrkesutbildningens decennium, så vill Jag bara erinra om att halva 1970-taletsnart är tillända. Det börjar med andra ord bli bråttom! Iregeringens åtgärdspakei på 25 punkter av konstateras atl"regeringen överväger och förbereder ytterligare insatser för ökad utbildningi företagen". Jag vill understryka vikten av att överläggningarna medberörda parter kommer i gång. Entredje åtgärd som behöver vidtas är en översyn av de nya s. k.trygghetslagarna. LO:s ordförande framhöll vid den socialdemokratiskapartikongressen, att de nya trygghetslagarna medfört färre varsel och färrepermitteringar men också färre nyanställningar. De som befinner sig ulanförarbetsmarknaden har alltså svårt att få sysselsättning, och detta drabbarfrämst ungdomen. Ja,det är väl på den här punkten - liksom när det gäller den äldre arbetskraftensproblem - som trygghetslagarna tyvärr fåll negativa effekter, och det var väländå inte meningen! Trygghetslagarna får givetvis inte medverka till ökaderekryleringssvårigheter vare sig för ungdomar eller för äldre. Enfjärde åtgärd som man bör vidta är naturligtvis alt komplettera de s. k.selektiva åtgärderna med generella åtgärder, exempelvis minskadearbetsgivaravgifter. Arbetsgivaravgifterna liksom de sociala avgifterna har påett par år stigit mycket snabbt, och nya höjningar aviseras för att finansierastatens ökade utgifter. Detta måste direkt motverka insatser som görs för altförebygga en kommande arbetslöshet, och delta gäller inom näringslivet somhelhet, även om svårigheterna att bära nya pålagor är störst bland mindreföretag. Jag skall inte närmare fördjupa mig i delta, då arbetsgivaravgiften Juvar föremål för debatt här i kammaren . Enfemte åtgärd som bör vidlas är att öka det antal på 50 ungdomsförmedlare somföreslås i ålgärdspaketet. Del är naturligtvis i och för sig välkommet med dettillskoll som regeringen föreslår, men mot bak- grund av den redan nubetydande ungdomsarbetslösheten torde den föreslagna ökningen av erfarnaförmedlare vara helt otillräcklig. Idetta sammanhang vill jag också erinra om att inrikesutskoitet i sittbetänkande nr 1975:3 betonade vikten av att myndigheterna på ett effektivt sällpåverkas att verkligen inrätta flera praklikplaiser. Ja, även delta ingår ju iålgärdspaketet från regeringen med målsättningen att inom den offentligasektorn söka få fram 5 000 ä 6 000 praktikplatser. I della sammanhang har herrNorling redan varit ute och "åkt" i pressen, om nu della uttrycktillåts när del gäller en kommunikationsminister. Genom oklarheter iformuleringarna har många förlells atl tro att de statliga verken skall få 6100 nya tjänster och alt inle mindre än 5 000 nyanställda skulle vara under 20år. Denhär upplysningen, som lämnades för sedan, föranledde omedelbartförfrågningar hos olika verk. Det var bara del att där visste man ingenting omde utlovade nya tjänsterna. har det hela klarnat - det rörde sig inte om nyatjänster utan om en ersättningsrekryiering. Det hela visar dock klart ochtydligt vikten av att praktikplatser tas fram, då de skulle vara ettverksamt bidrag i kampen mot arbetslösheten. Jaghar, herr talman, i detta anförande i första hand ägnat mig åt ungdomarnasproblem på arbetsmarknaden, då svårigheterna just nu är störst för de unga. Orostecknenhopar sig emellertid med risk för ökande arbetslöshet inom alla grupper, ochdet är därför utomordentligt viktigt att regeringen vid sidan av nupresenterade förslag även inriktar sig på för näringslivet generellt verkandestimulansåtgärder. liksom lidigare går den främsta försvarslinjen motarbetslöshet genom ett väl fungerande näringsliv. I detta anförandeinstämde (). förhållande till den ekonomiska utvecklingen börjar blidåligt. Medan huvuddelen av de högt industrialiserade staterna med ispetsen börjar ana slutet på den stora konjunkturnedgången samt på den ohämmadeinflationsutvecklingen tyder alla tecken på atl vårt land går in i en period avkraftig nedgång av exporten och sysselsättningen, en oförändrat hög importbetingad av en kvardröjande kraftig konsumtionslakt och en fortsall press uppåtpå priserna, dvs. Fenomenet kallas på modernt ekonomiskt språk förstagflation och är ett allvarligt hot mot en nations samhällsekonomiska balans.De av regeringen aviserade åtgärderna att hejda den hotfullanedgången i ekonomin är uppenbart otillräckliga. Den närmare analysen av dessaåtgärder och vad som ytterligare krävs eller vad som måste sältas i slällel haremellertid närmare berörts från cenierhåll lidigare i denna deball. Jag skalldärför avslå från all göra om dessa analyser av mer övergripande an ännu engång och i slällel ägna uppmärksamheien ål några speciellafrågeställningar av slor ekonomisk betydelse. Etthot mot näringslivets dynamik och effektivitetsutveckling som förefaller altväxa oavbrutet, oavsett om vi upplever högkonjunktur eller allmän avmattning iden ekonomiska verksamheten, är den upphörande eller kraftigt minskandenyelableringen av förelag. Från vårt håll har gång efter annan slagils larm omdenna farliga utveckling, och jag har från denna talarstol iolika sammanhang i debatter med regeringsledamöter och andra representanter förregeringspartiet krävt snara och kraftfulla motåtgärder. Men maningarna harförklingat ohörda och tycks göra så alltfort. Jag kan delvis förstå motviljanpå regeringshåll att ta itu med detta problem. Den socialistiska ideologi somman bekänner sig till betraktar Ju del marknadsekonomiska systemet som en kanskeinle direkt suspekt men dock ytterst negativ företeelse, vilken förhindrarutvecklingen mot jämlikhet och trygghet för de många människorna. Trotsall detta utgör socialdemokratins grundsyn, vilken mer dogmatiska anhängarevill ha översalt i konkreta politiska beslut och handlingar så snart sommöjligt, har dock mer jordnära och pragmatiska företrädare för partiet - även iregeringskretsen - accepterat marknadsekonomin och på visst sätt och i vissasammanhang beflitat sig om alt utveckla densamma. Ett belägg för dettabeflitande får man bland många andra i regeringens förslag lillsysselsätlningsåtgärder, aviserade i regeringsförklaringen vid riksmötetsöppnande för ell par veckor sedan. De åtgärder som där uppräknas och somförhoppningsvis skall bidra till atl dämpa den allt starkarekonjunkturnedgången bygger alla på marknadsekonomiska förutsättningar och påatt de marknadsekonomiska lagarna skall verka på övligt sätt. Delta måsle tydasså att i varje fall dagens generation av socialdemokrater vill bibehålla ochutveckla marknadsekonomins dynamik för överskådlig tid och icke planerar meromfattande socialisering av mark och näringsföretag. har f ö.tidigare i den här debatten förnekat atl man planerar marksocialisering. Menmed en sådan utgångspunkt för sitt politiska handlande måsle man också av renasjälvbevarelsedriften se till att denna dynamik hålls levande och inte tynarbort. Och det är precis vad den gör när man inte vill eller vågar ta ilu medden avstannande nyetableringen, som klart kan dokumenteras både påtillverknings- och distributionssidan. Någon kanske i sammanhanget yrkar påsiffror som bevisning för att det verkligen är så illa ställt som jag och andramed mig påstår. är del emellertid så atl det dels inte går att få frammeningsfull statistik i detta sammanhang därför att verkliga nyetableringaricke avskiljes från inregistrering av skrivbordsbolag, dels atl siffror tordevara obehövliga i sammanhanget. Näringslivels organisationer, i första hand desom organiserar de mindre företagarna, kan lämna klara besked om attnyetableringar av verksamma företag sjunkit till en ren obetydlighet.Delta är det allvarligast tänkbara hot mot vårt framtida näringslivs utvecklingoch verkningskraft. Nyetablering av idérika och förhoppningsfulla förelag ärnämligen själva motorn i den dynamik som är rörutsältningen för ettlivskraftigt nä- Utvecklas inielängre i ell stort träds rotsystem en mängd av smårötler som ersättning för demsom förstörts eller dör bort dör lill slut själva trädet - det må vara aldrigså stort och mäkiigl. Delär därför, herr lalman, högeligen på liden all något görs för atl stoppa denhotfulla utveckling som den avstannande nyelableringen av näringsföretag utgör.Jag föreslår därför alt regeringen, vare sig denna nu manifesterar sig i dengamla finansministerns gestalt eller i de nya handels- och ekonomiministrarna,omgående tillsätter en utredning -parlamentariskt sammansatt - för atl analyseraproblemaliken i den här frågan och sedan lägga fram förslag lill lämpligaåtgärder i akt och mening att vända utvecklingen uppåt och återge näringslivetdess högst nödvändiga dynamik.