prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagnämnde all reformerna beträffande den kommunala och den statliga skallen harpräglats av en strävan att bereda vägen för den tvååriga uppgörelsen.Regeringen skulle betrakta det som ett beklagligt misslyckande omförhoppningen på den punkten slog fel. Tillslut, herr talman! Det överskuggande problemet för folkhushållel och förmöjligheten att genomföra reformer och upprätthålla sysselsättningen är ochförblir hur vi skall kunna bemästra underskottet i utrikeshandeln och försvaravår valutareserv. Den så flitigt rekommenderade utlandsupplåningen -jag harfält rekommendationer även i dagens debatt om en sådan - är naturiiglvis, somockså har påpekats, ingen bestående lösning. Vi har exempel på det. Vårtgrannland i söder, som löpt linan ul vad gäller utlandsupplåning, tvingas i dagunder en socialdemokratisk regering lägga fram förslag för om enpolitisk ivångslösning för hela löne- och avtalsmarknaden, innebärande praktiskt taget oförändradereallöner för en ivåårsperiod. Det måste vara påkostande i en nation med endemokratisk samhällsordning och med fria fackliga organisationer. Man har gjortdel därför att man står mot väggen och inte har något annat alt väfia på medhänsyn till bytesbalansen, valutaläget och upplåningssituationen utomlands. Viläser vidare i dagens tidningar och hörde av nyhetsrapporterna hurvårt östra broderland nu tvingas lagstiftningsvägen genomföra elt allmäntprisstopp och belägga importen med avgifter, allt detta framtvingat avvalutabrist och underskott i bytesbalansen. Ävenvi har filt obehagliga varningar då vi lästsiffrorna i vår egen utrikeshandel. Importuppgången har varit påfallande hög,sä hög att inte ens en god export har kunnat balansera handeln. Att man i detläget, som moderata samlingspartiet gör, pä allvar kan ställa krav påstimulanser uppgående till 3 mifiarder, eller i varie fall , av den privata konsumtionen och kräva beslut härom idagens debatt - utan att ens avvakta resultatet av avtalsförhandlingarna - ären för mig alldeles obegriplig ståndpunkt. Det är ju inte obekant för moderatasamlingspartiet vilka bud man pä löntagarsidan f n. går ut med iavtalsförhandlingarna. Skulle det inte - det säger jag allvariigt och vördsamt- hedra er om ni lugnade ner era upprörda känslor litet grand och tänkte pä i första hand bör avvakta resultatet av detta innan man är beredd att ösapä ytteriigare till den privata konsumtionen? Jagsäger att jag inte förslår moderata samlingspartiets inställning. Jag skullebegripa den om det uteslutande var med hänsyn till snöda partipolitiskasynpunkter, som herrar och presenterade sina förslag.Emellertid skulle jag väl i varie fall inte i det här första inlägget direktvifia påstå del; till min natur är jag en hygglig människa. Det är kanhända pädel sättet alt man rent omedvetet har lagt sina förslag utan tanke på den väridman lever i - men dä är det ä andra sidan litet deklasserande för denintellektuella standard som partiet åtminstone har visat sig besitta. Hen ()kort genmäle: Det är att notera att finansministern f n, talar om kon-junkturiäget såsom han gjorde 1971-1973, är som kännetecknades av omfattandesysselsättningssvårigheler i landet. Det är vidare att konstatera altfinansministern uttrycker sig pä ett helt annat sätt än vad även desocialdemokrater som ingår i finansutskottets majoritet gör när de betraktarutsikterna. Finansministernställer frågan: Hur kan i det här läget vifia föreslå omedelbarastimulansåtgärder? Skall man åtminstone inle vänta på avtalsuppgörelsen och denstarka stimulans av konsumtionen som den kommer att innebära genom höjda löner? Jagtror all är ganska medveten om att större delen av löneökningarnakommer att försvinna i skatt och all en övervägande del av det som är kvar avdem efter skatt kommer att försvinna genom stigande priser. Det blir inle någotutrymme för en real förbättring för konsumenterna, och just det är ett av deallvariiga problem som vi har all ta ställning till i den ekonomiska politiken. Denintellektuella kvaliteten på förslag är inte så dålig som herrSträng tycks vifia antyda, även om han uttrycker sig ganska hövligt. Vi är juinte ensamma om förslag av den här typen. Sädana har framförts i debatten avmänniskor som, även om anser att de är katedervetenskapsmän, ändåär ganska begåvade. HerrSträng är väldigt belåten med att prisstegringen kanske blev bara runt 10 96föregående år. Men dä är det alt komma ihåg att man fick en så hög prisstegringsom detta ändå är trots att man lastade av en mängd mifioner på attsubventionera för alt hälla priserna nere. När vi nu är oroliga överprisutvecklingen det här året är det bl. a. mol bakgrunden av att man istället skall genomföra en serie punktskalleökningar, som kommer attytteriigare höja prisstegringslakten. Vemär det som betalar? är en fråga som ställs ibland när det gäller skatterna. Jo,det är finansministern och kommunerna, påstår . Men vi kan titta istatistiken. Det är så enkelt att i efterhand se, att trots att man har sagtatt har vi fått fyra skattesänkningar har ändå statentagit in mer och mer i skatt. Föfiaklligen kan vi där se vem det är sombetalar, och det kommer att bli på precis samma sätt med den härskattesänkningen. Inflationens effekter, punktskatter, fastighetsskatt och annatkommer att leda till samma resultat. Denpolitiska baksmällan, , kommer inte att drabba , denkommer att drabba de politiker som säger att här genomförs en storskattesänkning, när medborgarna upptäcker att det är fråga om en väsentligskattehöjning. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hen (vpk) kortgenmäle: Det är svårt att vara alla till lags, och här tycks det t. o. m. varasvårt att tala i en ton som alla är nöjda med. tyckte att jag varalltför modest i min kritik, och tycker att jag är alltförintensiv. Herrarna, som går ihop i politiken, fär väl försöka ena sigockså pä den punkten. Sedansäger att jag här framträder pä elt annat sätt än jag gjorde underförhandlingarna i kanslihuset. Där stödde nämligen mina inläggregeringspolitiken; säger t. o. m. att jag argumenteradeframgångsrikt. Ja, jag ansåg det angeläget att under förhandlingarna hårtangripa den borgeriiga politiken, och innan regeringen gjorde upp med deborgerliga partierna kunde väl dra en viss fördel av detta. Mensedan regeringen nu hargjort upp med de borgeriiga mittenpartierna, förstår jagatt ser annorlunda pä mina kritiska synpunkter. 5 protokoll 1975. De drabbar då ävenregeringens politik. Jagkan inte heller medge att jag argumenterade framgångsrikt. Hade jagargumenterat framgångsrikt, hade jag naturiiglvis lyckats förhindra uppgörelsenmellan socialdemokraterna och de borgerliga miltenpartierna, en uppgörelse somär dålig framför allt från låglönegruppernas synpunkt. HerrSträng sade att skattefrågan kommer tillbaka. Den får vi resonera om senare.Men efteråt ägnade han den stor uppmärksamhet. Han framhöll attskattesänkningen förde lågavlönade ligger fast. Han hade svårt all förstå minindignation, eftersom jag hade salt mitt namn under skatteutredningens förslag.Men skalleutredningens förslag ligger inle fast, utan det har de samverkandepartierna ändrat på. Man har lagt pä nära 1 mifiard kr. vid skatteomläggningen.Men de inkomsttagare som ligger . får ingenting av detta, utandel ges uteslutande till de grupper som ligger . Detta har jagkritiserat. Enligtvpk;s uppfattning, som vi också framförde under förhandlingarna, borde dennamifiard spridas ut över hela fältet så att även de som ligger under 35 000 kr.fär en ytteriigare skattesänkning. Den som tjänar . får inteett öre till i skallesänkning, men den som har . i inkomst får 400 kr.till enligt regeringens och mitten-partiernas förslag. Det är ingen bra politikfrän låglönegruppernas synpunkt. Finansdebatlen har flyttats och föriagls lill som vårpartikongress inleds. Jag beklagar detta. En sådan kollision borde undvikas.Eftersom jag måsle tala på partikongressen, ber jag om ursäktför att jag inle vidare kan della i denna debatt. () kortgenmäle: Jag skall självfallet inte blanda mig i det meningsutbyte som vi nu harlyssnat till. Jag har allt förtroende för finansministerns sätt att försvaraden träffade mittenuppgörelsen mot anfall både från höger och från vänster. Jagvill dröja vid några detafier i finansministerns kommentarer tillfinansutskottets belänkande. Jag noterar inledningsvis alt finansministern haren positiv syn på betänkandet och att han t. o. m. säger att uppgörelsen ärvärd alt försvara. Det känns tryggt när landets finansminister ger dellaomdöme. Det är av särskilt värde, inle minst med tanke på den skrivning somfinansutskottet har gjort beträffande kredilpolitiken. Även om utskottet inågra avseenden har reviderat den konjunkturbedömning som finansplanen givituttryck för, är del självfallet av stor betydelse att finansministern delar våruppfattning. Vadjag framför allt vill notera är vad finansministern sade om arbetslösheten,nämligen all den regionala arbetslösheten egentligen är be-sväriigare änungdomsarbetslösheten. Jag har all förståelse för den argumenteringen, och jagtar den såsom intäkt för all man inte ens i gynn- samma konjunkturiägen fårsläppa av pä regionalpolitiken. Den måste fortlöpande vara föremål förbetydande intresse. Menjag vill ändå säga att ungdomsarbetslösheten som den framstår är ett avvåra allra största sociala problem, och det är av den anledningen som vi ifinansutskottets belänkande har tagit med åtgärder mol ungdomsarbetslöshetenbland de speciellt angelägna saker som vi har fört upp i denkonjunkturpolitiska beredskapsplanen. Det är inte tillfredsställande att mängaungdomar lämnar skolan utan alt ha en chans att uppleva gemenskapen iarbetslivet. Det är ett problem som vi nu måsle försöka lösa. HenLÖFGREN (fp) kort genmäle: är optimist, och del kanske han måste vara. Det bekymrarmig i alla fall en aning att hållit ett anförande som ialltför hög grad påminner om sådana som han höll vintern, våren och sommaren1971. Dä var allt bra, och det fanns inga moln på himlen. Nugör det väl ingenting om en sådan beskrivning framförs för att vi andra ochsvenska folket skall bli optimistiska, men jag hoppas att beskriversituationen för sig själv på ett sådant sätt att han förbereder de åtgärder sombehöver vidtas för att möta de sämre tider som kan komma - det finns alltförlydliga tecken pä en sådan utveckling. Denavgörande skillnaden mellan situationen nu och 1971 är att om inteskulle vifia öppna del skrin i vilket en beredskapsplan kan finnas förvarad sähar numera andra möjligheter alt agera. 1 enlighet med deförändringar som företagils i grundlagen har finansutskottet fållinitiativrätt. Omherr Sträng säger att det inte är någon väsentlig skillnad mellan hansuppfattning och finansutskottets, så innebär det alt han ser något allvariigarepå läget än han gjorde , och då fär man hoppas all hansberedskapsplaner är så långt framskridna att det inte behöver dröja sä längeinnan de kan tillämpas och ge verklig effekt som det gjorde under tidigarebekymmersamma år. Det gladde mig alldeles särskilt myckel all herrSträng också tog upp frågan om ungdomsarbetslösheten, och jag lar detta som elluttryck för att vi även i fortsättningen kan förvänta oss gehör förframställningar om att använda exempelvis femkronan, kanske något förhöjdnumera. Den har ju tidigare givit tiotusentals ungdomar arbete. Utskottets ledamöter har presterat fenomenalt korta repliker, och jagborde väl också försöka nå upp lill denna fina nivå. Jagskall inle, hur frestande del än vore, ge mig in på all polemisera mot herrBurenstam , även om han gör vad han kan för att provocera fram en debattom obetydligheter. Jag tror inte kammaren precis sätter värde pä en sådandebatt. Tillherr Åsling skulle jag emellertid ändå vifia säga något ord. ansågalt staten borde gå ut och låna möjligt. Den uppfattningen hartidigare förts fram. Man har frågat: Varför skall industrin, kommunerna ochnäringslivet gå ut och låna pä den internationella marknaden, men staten liggai bakgrunden? Vi har haft långa utläggningar om detta. Men harvi kunnat avläsa alt man i industrin har blivit påtagligt mera intresserad avalt gå ut och låna, och detta är helt enkelt betingat av att man ute i väridenhar haft en ränteutveckling som gjort att nu är inte beräkningarna om denbilliga svenska räntan kontra den dyra utländska, en restriktion pä samma sättsom de var för låt mig säga fem sedan. har givittillstånd till upplåning i utlandet i snabb takt. låg nivån för den svenskavarvsindustrin och för övrig företagsamhet 2 mifiarder högre än . Förbara kunde vi också läsa elt uttalande av viceriksbankschefen att det just nu inte finns någon anledning för attmana på de svenska förelagarna i deras ackvisition av län utanför landetsgränser, ty de lånar nu i den takt man kan önska. Och dä tycker jag inle direkt behöver forcera fram staten som låntagare. Vi har en beredskap föratt låna, och vi har skaffat oss garantier för att den beredskapen kan utlösassnabbt, men jag har svårt att tänka mig all det föreligger anledning att gå utoch låna förrän vi är tvungna till del. HerrÅsling drog sedan den slutsatsen, när han hörde min deklaration att jagsjälvfallet var beredd att försvara uppgörelsen, att jag därmed också villebryta en lans för den skrivning i finansutskottet som rör sig på detkreditpolitiska området. Jag skall inte kritisera finansutskottels skrivning.Den ingick som en deluppgörelse i partiledarförhandlingarna sista eftermiddagenoch kvällen, och därför fär vi slå för den. Men -jag brukar ju vara en äriigman -jag är inle överförfiusl i skrivningen, eftersom den rymmer en vissmotsättning. Vi har nämligen ett par motioner som går in i riksbankensverksamhetsområde och säger att nu skall den och den sektorn i del svenskanäringslivet ha 100 miljoner mera, och skall den och den sektorn inäringslivet ha 400 mifioner mera. Utskottet säger då: Vi avstyrker demotionerna men anser alt skall hantera hela denna verksamhet päsådant sätt att motionernas intentioner blir uppfyllda. Detta är som allaförstår en utomordentligt kompromissbetonad skrivning. Och när man nu såsmåningom kom fram lill den skrivningen, så vore väl jag den siste att dra uppen träta om den. Men det skall inle bli någon modell för alt plockaut vissa områden - av skäl som jag inte skall orda om - och bestämma sig föratt del och del området bör komma före andra områden. Om man sätter värde päatt riksbanksfullmäktige, som är en församling där samtliga politiska partierär representerade, har kvar sin självständighet all prioritera och väga mellande olika intressen som ständigt förs fram, så får man väl - och detta är minstillsamma erinran till - vara ganska försiktig med att peka utdetta som en ny riktpunkt för förhållandet mellanfinansutskottet och . är det som det är. Men någon egentligentusiasm för skrivningen kan jag inte mobilisera. Och jag skall som sagt inteträta om skrivningen, eftersom den går in som en integrerad del i uppgörelsen. Sedantillät sig att fråga: Vad hjälper det medskattesänkningar, staten lar ju in mer och mer i skatt? Kan mandiskutera en sådan fråga utan att också kasta ett öga på den andrasidan, dvs. vad staten behöver pengarna till, vad vi har för utgiftsutvecklingpå del statliga området? Vad händer på alla de stora och tunga posterna därutgifterna med en ångvälts automatik bara ökar? Del är folkpensionärerna somblir 25 000-30 000 fler varie är, det är försvarets kostnader med hänsyn tillindexregleringen, det är statsfiänar-lönerna som i sedvanlig ordning kräverkraftigare påslag från statskassan. Man kan inte så enkelt föra debatten, ivarie fall inte i en församling som gör anspråk pä alt debatten skall ha någotså när hög nivå, alt man bara säger alt här har staten ständigt fått mer ochmer pengar genom skattehöjningar, och det har vi inte sell något resultat av iform av vad vi skulle önska. Visst har vi det! Vi har ju använt dessa pengarför att klara de utgifter som den här kammaren i stor enighet beslutat. Ochtyvärr har problemel varit alt det har uppstått svårigheter att få utgifter ochinkomster all balansera. Vi har - vilket har påpekat - en störreskuldsättning f. n. i den statliga finansiella hushållningen än vad vi någonsintidigare haft, och tyvärr går den skuldsättningen snabbare i vädret än vad dengjort tidigare. Det är alltid ett varningsord på vägen när vi funderar överdessa frågor. Hen ()kort genmäle; Finansministern konstaterade all det inte är så enkelt det här medskatterna. Man måste också se på den andra sidan, pä utgifterna, och vi kaninte i själva verket genomföra någon skattesänkning eftersom utgifterna stigersä mycket. Men då tycker jag att och , som mycketsamstämmigt med har påpekat att del finns automatiskainkomstökningar som kan ge utrymme för skattesänkningar, verkligen bör föradenna debatt med finansministern. Del måste föreligga en mycket stor olikhet iuppfattningarna. Menom finansministern driver sitt resonemang som han gör, nämligen all vi måste sepå utgiftssidan, måste finansministern en gäng för alla bestämma sig för attinte försöka säga lill svenska folket att nu gör vi en skattesänkning. Sä hardet varit, I fyra omgångar har man tutat i lurarnaoch sagt att nu skall tvä tredjedelar av svenska folket få skattesänkning elleratt nu skall alla fä skattesänkning nästan. Och säger man på nytt att detskall bli skattesänkning. Men i samma anförande säger finansministern nästan iklartext att det inte är fråga om någon skattesänkning därför att utgifternastiger sä myckel. Säklagar finansministern pä att nya ulgiftsanspräk gör sig gällande. Men hur görregeringen själv? Jo, den säger alltid till borgeriighelen att allt skalltotalfinansieras och att skaller skall höjas. Men så kommer plötsligtfinansministern, som , farande med ett förslag till bostadspolitiksom kostar förskräckligt många hundra mifioner utan att del Slår en rad om hurman skall betala det hela. Det är klart att om regeringen gör sä i punkt efterpunkt då hamnar vi i det läge där vi f n. är, nämligen i ett skalteläge som ärsynneriigen allvariigt. Finansministernsäger att han inle brukar ge sig in i avtalsförhandlingarna. Men harskatlesituationen blivit sådan all del fordras en sådan här överenskommelse -man måsle rulla undan stenar, som han sade. Jag undrar dä vilka dessa stenarär. Har man rullat undan några stenar? Är det fråga om skattesänkning ellerinte i den här omgången, ? Är det fråga om en marginalskattesänkningför de stora löntagargrupperna? Är del fråga om att arbeta sig fram lill ettnytt skattesystem eller inte, som t. ex. TCO, byggnadsarbetarna och andra harkrävt? Är några stenar verkligen undanrullade? Detär möjligl att kan säga all vi får eniga löntagarorganisationerbakom de konstruktioner som görs. Men den enigheten måste vara ganskafragil, därför alt om man läser remissvaren finner man en allvariig oro införde perspektiv som här öppnar sig. Vidare kan del hända all denna enighet inteblir så bestående när det som jag tidigare kallade för den politiskabaksmällan, dvs. när man märker vilka skattehöjningar del rör sig om, snartgör sig gällande. () kortgenmäle; Jag är lacksam för det svar finansministern gav när det gäller denkreditpoliliska skrivning som finansutskottet har gjort. Del är inte jag somsagl att staten borde låna utomlands möjligt, ulan del ärutskottsmajoriteten som skrivit detta. Men är det så att industrin nu har enökad benägenhet alt gä utomlands är inte vi dogmatiker. Kan man nå huvudsyftet,dvs, att på svensk kreditmarknad bereda plats för de förelagskategorier som harsvårt att göra sig gällande och som rimligen inle kan gä ut pä utlandsmarknaden,är allt gott och väl. Huvudsaken är - det är grundtemat i utskottels skrivning- att man bereder tillräcklig plats pä den svenska kredilmarknaden även försmåförelagen. Filosofin bakom detta är att arbetsplatser är lika mycket värda,ur sysselsättningssynpunkt och ur den enskilde arbetstagarens synpunkt, oavsettom de finns i stora eller små företag. Båda slagen av företag måste alltså hasamma reella möjligheter att leva vidare och utvecklas. Jagförstår att finansministern har läst vårt fina belänkande utan entusiasm, menjag har heller aldrig troll att finansministern inte skulle stå föruppgörelsen. Den är ju en kompromissprodukt, och del måste då bli formuleringarsom kanske inte alltid kan vara tillfredsställande för alla parter. Jag villemellertid trösta finansministern med alt de två motioner som finansministernåsyftar och som utskottet i princip instämt i, även om vi hållit en distanstill frågan och inte velat lägga oss i administration avkreditpolitiken, tar upp mycket angelägna öns- kemål om vidgade ramar.Det gäller bl, a., som jag har anfört, hypoteksinslituiionen där manhar en mycket lång kö och vars kreditbehov under en lång föfid av är irealiteten varit eftersatta. Jag utgår frän all finansministern, när han i sakstuderar vår skrivning, också skall ge oss rätt i att den beställning pävidgade kreditramar som utskottsmajoriteten de facto utfärdat är befogad. Jag vill bara förordningens skull säga till attbostadspolitiken kostade precis lika mycket för staten innan förslaget i höstaslades på bord, men tidigare i form av län med små utsikter alt drivain . Fördelen med del förslag som lades på bord i höstasvar att man fick ett stopp för de ständigt ökade läneulgiflerna ibostadspolitiken som del gamla pa-ritetslånesystemet innebar. Vadsedan gäller marginalbeskattningen är det enligt den uppgörelse som liggersom ett faktum pä partiledarplanet så, att vi har marginalskattesänkningaräven pä inkomster upp till 50 000 å . Därmed täcker vi in alla destora grupperna av löntagare. HerrBurenstam gjorde ett försök på allra sisla tampen att ta upp dehavererade inflationsvinsterna, som skulle bli en följd av skattepolitiken. Vihar lagt ner så mänga timmars diskussion på della under förhandlingarna att jagblev litet överraskad all tog upp det en gång till. Jagskall inle föfia resonemanget vidare, för del blev ju ingenting kvar av detunder den partiledaröverläggning som vi har haft. HenANTONSSON (c): Det skulle vara lockande att något kommentera del replikskifte som nuhar utspunnit sig mellan företrädare för finansutskottet och finansministern,men gruppledarna för ju en replikomgäng efter statsministerns anförande ochdärför skall jag för ögonblicket avslå från kommentarer. Utvecklingeninom den svenska ekonomin efter del att budgetpropositionen lades frambekräftar det förstahandsintryck som både vi i och många andra gavullryck för, nämligen att finansministerns bedömning av konjunkturutvecklingensnart skulle visa sig vara alltför optimistisk. Den "draghjälp" frånde stora industriländerna som finansministern i så hög grad satte sin lit tilli finansplanen verkar lika avlägsen som när proposiiionen lades fram.Detta kommer bl. a. till uttryck i de senaste månadernas handelssiffror, somju är nedslående vad importen beträffar, vilket kommer all återverka på vårvalutasituation. Någon kompenserande ökning av köpkraften inom landet är inleheller att vänta. Därmed har, som jag bedömer det, hotet om att påallvar skall dras in i den internationella lågkonjunkturen stärktssedan vi fick budgetpropositionen. Finansutskottetger därför följdriktigt i sitt betänkande en bild av vad vi har att vänta osspå det ekonomiska området som avviker betydligt från finansministernbeskrivning i finansplanen. Utskottet understryker med skärpa behovet av en högfinanspolitisk beredskap. Det är vad vi från vår sida har framhållit underårets gångna månader. Den uppläggning av den ekonomiska politiken under restenav 1975 som utskottet nu föreslär överensstämmer mer med dé riktlinjer för denekonomiska politiken som och har angett i sin gemensammaekonomisk-politiska motion än med finansplanen. Någotmer betydande utslag i ökad arbetslöshet och minskad produktion haravmattningen i konjunkturen glädjande nog inte gett. De mycketvälmatade orderböcker som många exportföretag skaffade sig gerpä de flesta häll fortfarande arbete ät lika mänga som .