prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — tillsammans medbrottet tagande av utländskt understöd i 19 kap. 13 § utgör de en samling brottsom sällan eller aldrig någonsin aktualiseras för åtal, men likafullt kantänkas ha viss betydelse i del straffrättsliga skyddet av rikets säkerhet.Samtidigt är, måste vi alla hålla med om, dessa lagrum sä pass vaga iutformningen och till sina tillämpningsområden så obestämda att engenomgripande reformering är av nöden. Härtill kommer att en alltför vidlillämpning av vissa av de nämnda brotten kan medföra betänkliga konsekvenserför det tryckfrihetsrätlsliga meddelarskyddet och därmed också för den friadebatten. Mendet är inte bara av behovet påkallat att reformera delar av den lagstiftning vihar till skydd för rikets säkerhet. Vissa internationellt mycket uppmärksammadenya former av spioneri, som var inne på i sitt anförande, t.ex. det ekonomiska och politiska spionaget, kan inte utan vidare sägas varaintäckta och kriminaliserade enligt gällande svensk rätt. Den frågan måsteverkligen närmare utredas. Ävenom det alltså rör sig om svårgripbara frågor, tycker jag atl utskottsbetänkandeti dess slutgiltiga form väl fångat upp de möjligheter som står till buds föratt förenkla lagstiftningen utan uppgivande av rimliga säkerhetskrav. Tillbetänkandet har fogats nio reservationer, varav fem från ochmoderaterna, fyra från socialdemokraterna och kommunisterna ochen av uteslutande socialdemokraterna. För reservationerna gäller, anser jagmig kunna påstå, att skillnaden i förhållande till den uppfaitning somfolkpartiet gett uttryck för i betänkandets samtliga majoritetisfall ofta meråterspeglar en gradskillnad än en i grunden väsentlig skillnad i sak, dvs.beträffande skyddsobjektet som sådant. Iförhållande till c- och m-reservationerna har vi måhända fäst något störreavseende vid relationen brottsbalken-tryckfrihetsförordningen, dvs. till detryckfrihetsrättsliga konsekvenserna, men jag vill framhålla, herrtalman, atl vi inle bör överbetona den skillnaden. I förhållande till s- ochvpk-reservationerna vill vi mera bestämt följa upp dagensställningstagande med viss utredning och översyn. Det är Nr 142 svårt atl tro att de olikaståndpunkterna skiljer sig på något avgörande den sätl från varandra då detgäller de olika förslagens konsekvenser med joyr avseende på landetssäkerhet, och belräffande relationen brottsbal- ken-tryckfrihetsförordningenligger nog skillnaden mera på del psyko- Spioneribrottet logiska planet. m. m. Såtill några punkter där jag övervägt att skriva särskilda yttranden, men där jagslutligen bestämde mig för att i stället framföra synpunkterna här i kammarenoch för kammarens protokoll. Detgäller först del till det enkla spioneriet subsidiära brottet obehörigbefattning med hemlig uppgift i vad det avser de förfaranden som sker medindirekt eller eventuellt uppsåt och som begränsas till hemliga förhållanden,jämfört med del enkla spioneribrotlets gärningsbeskrivning som innehåller såvälhemliga som öppna förhållanden som här beskrivits närmare tidigare. Iföreliggande förslag kommer ett lämnande av uppgifter som avser förhållande avöppen natur och som lämnas ulan direkt uppsåt att gå främmande makt till bandaatt vara straffritt. Föredragande departementschefen har säkeriigen rätt närhan gör gällande att spionerihandlingar med avseende på helt öppna uppgiftersom kan bli till men för rikets säkerhet torde vara så osannolika att man börkunna bortse ifrån dem när det gäller kriminalisering. Möjligen skulle mankunna tänka sig den differentieringen att man i ett och samma lagrum skiljer pådels de handlingar med indirekt eller eventuellt uppsåt som varit attbedöma som spioneri och som avser även öppna uppgifter, dels all övrig obehörigbefattning med uteslutande hemliga uppgifter. Men distinktionen förefaller migväl konstlad, och gränsfallen skulle i sä fall bli många. Lagrådethar en viss förståelse för den i propositionen gjorda bedöm ningen, men yppar ändock en viss tvekan som förstärks till ett mera bestämt tvivel då det gäller fall vid vilka en uppgifts hemliga natur är täckt av gärningsmannens uppsåt och i vilka fall vederbörande skulle kunna gå fri från ansvar. Han förstår, enkelt uttryckt, inte uppgiftens hemliga natur, eller i varje fall inte att uppgiften är hemlig i rättslig mening. Lagrådet nämner några exempel som, enligt min mening, f. ö. ganska oförskyllt och ryckta ur sitt sammanhang har virvlat omkring i några av våra dagstidningar. Men hänvisning till bl. a. de exempel som återgavs av utskottets ordförande i ett tidigare inlägg, t. ex. att en ra dioamalör finner en radiofrekvens som uinyttjas för militär radiokom munikation och ganska aningslöst släpper den uppgiften vidare, menar lagrådet att det inte är välbelänkt all det nuvarande kriminaliserade om rådel krymps på det säll som föreslås. Med andra ord föreslår lagrådet tämligen odramatiskt, knappast sensationellt, att alla förfaranden med icke direkt uppsåt som hitintills varit straffbara enligl spioneri paragrafen även i fortsättningen skall vara strafföara, dock i den subsidiära paragrafen 19:7 och under brotlsrubriken obehörig befattning med uppgift av be- 11 lydelse för riketssäkerhet - alltså ingen ändring av gällande rätts materiella innehåll enligtlagrådet. Jag måste säga att jag ganska aningslöst och myckel spontant kändesympati för det förslaget från lagrådet. Visserligen hade jag bland remissvarenfunnit i varje fall en antydan om komplikation. Det gällde rikspolisstyrelsensyttrande i vilket betonas atl det nya brottet grov obehörig befattning medhemlig uppgift borde bryta det s. k. meddelarskyddet itryckfrihetsförordningen. I yttrandet hänvisades också till arbetet med den nyamassmediegrundlagen och att till en samordning borde ske mellan brottsbalkenoch tryckfrihetsförordningen. Egendomligt nog behandlar inte lagrådet den härrelationen, som under ärendets behandling i justitieutskottet blev mer och meruppenbar för mig och nog också för andra. Somvi hörde utveckla har inte heller massmedieutredningen närmareanalyserat frågan, utan endast godtagit det förslag som lades i den s. k.Sjöbergska utredningen om spioneribrottel som föregick regeringens förslag.Inte heller har detta spörsmål blivit närmare behandlat i propositionen 204 omgrundlagsändring angående tryckfriheten som vi skall behandla senare här . Idetta ingenmansland som uppstått har jag tagit slutgiltigt avgörande intryck avden promemoria som massmedieutredningens ordförande jus-titierådet Romanusutarbetat med anledning av lagrådets yttrande. Den översändes tillmassmedieutredningens parlamentariska ledamöter, och jag förutsätter atl dethar varit kontakter mellan dem och motsvarande representanter i vårt utskott. 1promemorian fastslås att det ligger åtskilligt i lagrådets förslag om manbeaktar frågan enbart ur brottsbalkssynpunkt. Jag understryker del som herrPolstam här framfört på den punkten. Men som också jus-tiiierådet Romanuspåpekar verkar lagrådet inte ha särskilt beaktat det behandlade brottet i denmån det avser gärningar som innefattar tryckfrihetsbrott eller brott avmeddelare. Kan man verkligen helt avskilja sig från konsekvenser andra änsådana som är rent straffrättsliga? Det skulle föra för långt att återge denmycket intressanta och skarpa analys jusiilierädet Ffömanus gör avrättsområdet. Utifrån den synpunkten, som också fastslagits iutskottsbetänkandet och lagrådets förslag, att propositionen i och för siginte innebär någon förändring i förhållande till gällande rätt, men att manunder förarbetena varit i stor utsträckning överens om attspioneribestämmelserna f. n. är alltför omfattande och att det inte enbart ärfråga om brottsbenämningen, utan att det också ligger sakliga övervägandenbakom denna uppfatining, kommer emellertid fram till följandeslutsats. Det torde kunna sägas, menar han, all lagrådets förslag tillbrottsbalken 19:7 innebär en från iryck-frihetssynpunkt väsenllig och - enligthans mening - allvarlig utvidgning av del strafföara området jämfört medSjöbergs och massmedieutredningens förslag, jämväl med förslaget i denproposition nr 174 som vi nu behandlar. Detla innebär alltså en motsvarandeinskränkning av med- För egen delhar jag mot denna bakgrund kommit fram till att skillnaden trots allt främst ärteoretisk och atl det således rör sig om ganska osannolika, fast i och för siglänkbara fall. 1 den situationen lycker jag att det vore opsykologiskt attbiträda en ordning som skulle kunna misslänkas föratt medföra minskatmeddelarskydd och ett snävare utrymme för en fri samhällsdebatt - detla såmycket mer som ett sådanl ställningstagande enligt milt förmenande inle behöverske på bekostnad av det grundskydd som vi får för rikets säkerhet. 1reservationen 2 behandlas frågan mycket utförligt utifrån den föreslagnaregleringen i 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen, innebärande attmeddelarskyddet inle bara genombryts av s. k. enkelt spioneri, utan av brottetgrov obehörig befattning med hemlig uppgift. Reservanternagör gällande att lagrådsförslagei endast innebär en närmast teknisk jämkningav propositionens förslag, som inte innebär någon inskränkning avmeddelarskyddet lill men för tryckfriheten. Utifrån förhållandet att det nogrör sig om endast osannolika fall kan detta naturligtvis vara ett riktigtpåstående statistiskt sett - men som nämnts - knappast materiellt, principiellteller psykologiskt. Detförhållande som anges av reservanterna atl det enkla spioneriet, avseende t.ex. vissa öppna uppgifter, i de ringa fallen kan rendera endast en månadsfängelse - dvs. straffminimum i en skala upp till fängelse - och kangälla ganska lindriga fall, kan knappast vara ett tillräckligt starkt argumentför alt man skall minska meddelarskyddet vid det subsidiära brottet. Med devida slrafflaliluder vi har kan det naturligtvis hända att ett straff för detsubsidiära brottet kan bli hårdare och längre än för primärbrottet. Det berorju på omständigheterna i det enskilda fallet. Vidare kan naturligtvis en minimibeslämmelsealdrig utan vidare tas till intäkt för' rimligheten i ett system. Lagsliflarenssyn på brottets svårighetsgrad reflekteras som bekant i första hand i detflxerade straffmaximum, inte i siraffminimum. Vid spioneri är och vid grov obehörig befallning med hemlig uppgifl är det . Samtidigthänvisar reservanterna till den andra ytterligheten, dvs. detotillfredsställande i att avslöjande av öppna uppgifter under former, som f n.skulle bedömas som spioneri och teoretiskt kunna medföra livstids fängelse,skulle lämnas utanför det strafföara området på grund av straffrättsligahänsynstaganden. Jag har verkligen svårt att tänka mig ett enda fall dåavslöjandet av helt öppna uppgifter skulle kunna rendera ett livstidsstraff Detförefaller mig helt otänkbart. Här tycker jag att reservanterna skjuter övermålei, även om jag har stor förslåelse för syftet. Självfallet kan inte helleren maximibestämmelse få styra valet av ell system. Närdel gäller frågan om bibehållande av stadgandet om tagande av utländsktunderstöd och den översyn som bör göras av detta stadgande, vill jag endastsätta ett frågetecken i kanten för argumentet i reservationen 6 alt "ettbibehållande av strafföudei kan innebära en inskränkning av yttrandefriheten".Del förstår jag inte alls. Detta påstående måste nog någon av företrädarna förreservanterna utveckla närmare. Det slår mig att det möjligen kan röra sig omförväxling med något annat brott, exempelvis beljugande av myndighet, men"tagande av utländskt understöd" kan väl aldrig på något sätt berörafrågor av iryckfrihelsrätislig art. Ifråga om jusl brotten beljugande av myndighet och samhällsfarligryktesspridning delar jag uppfallningen i proposilionen att de inte skall ståkvar i , i varje fall inte i nuvarande utformning. Vid dessa brottkan tryckfriheisaspekterna verkligen komma in i bilden. Men man kan å andrasidan inte bortse från att lagrummen också läcker vissa förhållanden som mycketväl kan länkas ingå i ett större brotts-komplex med syfte att skada vårt landssäkerhet och oberoende. Utskottets ordförande, , utveckladedelta närmare på ett helt relevant och riktigi sätt. Detär i det perspektivet motiverat all just sådana förhållanden uppmärksammas dåman skall utreda de nya spioneriformerna. I detta sammanhang har jag övervägtom man skulle låta de nuvarande lagrummen stå kvar och islällel biträda förslaget om en särskild åtalsregel, innebärande åtal endastefter regeringens förordnande, dvs. i yttersta undantagsfall. Möjligen skulleman kunna påstå all oavsett lösning hinner man måhända klara av utredningen iså pass god tid alt förslag kan läggas för lagstiftning med ikraftträdanderedan den , dvs. då del nu behandlade förslaget i sin helhetavses träda i krafl. Det är naturligtvis att hoppas att så sker. Skulle detemellertid inte gå - någol hastverk får det ju inte bli tal om - menar jag utan någon beaktansvärd risk för rikets säkerhet under denna övergångstidkan avvara de nuvarande bestämmelserna. Meddet anförda yrkar jag, herr lalman, bifall till utskottets hemställan på allapunkter. I detta anförandeinstämde i (fp). Hen LÖVENBORG (vpk): Jag vill börja med att deklarera att vi kommunisternassida anser att den förändring i som föreslås i regeringensproposition nr 174 är välkommen och förnuftig. Underutskottsarbetet grubblade en av ledamöterna över frågan om varförspionerilagstiftningen skärptes 1948 - skärptes på ett orimligt sätt, skullejag vilja säga. Men att det då drevs fram skärpningar i just den härlagstiftningen, det är ju lätt att förstå. Bakgrundenvar det , som då seglade upp med full styrka. I sågs en spion ivarje buske. En våldsam hetsjakt drevs fram mol fredsarbeiare, progressivamänniskor, socialister osv. Provokationerna avlöste varandra. Samma häxbrygd sköljdeöver det kapitalistiska . grunden lill delagskärpningar som drevs fram 1948. Propositionens förslag innebär att manrensar bort de värsta orimligheterna. Vi har noterat detla, och även om det pånågra punkter har funnits anledning lill ytterligare justeringar kommer vi attstödja propositionen i allt väsentligt. Påviktiga punkter tillmötesgår man krav som vi tidigare ställt. I Ijolmotionerade kommunisterna om upphävande av bestämmelserna ombeljugande av myndighet i brotlsbalkens 17 kap. 6 §. sker detta upphävande,om majoritet följer propositionens förslag. Brottetbeljugande av myndighet tillkom 1936, en period då del också fördes en larmandekampanj med udden riktad mot vårl parti. Aret före lades nämligen fram ett avhögerkrafterna begärt betänkande, SOU 1935:8, med förslag om åtgärder mot s. k.statsflentlig verksamhet. Det var i allt väsentligt riktat mot den politiskavänstern, framför allt" mol vårl parli. Där framfördes bl. a. förslag omparliförbud, men det kunde som bekant aldrig genomföras. Detresulterade däremot i en paragraf 14a § i strafflagens 10 kap. Den straffbeladespridande av rykten ägnade att framkalla fara för den allmänna ordningen ellerväcka förakt för offentlig myndighet eller annat beslutande organ. Vidstrafflagsrevisionen 1948 kom 10:14 a att ingå i strafflagen 11:6 underbeteckningen samhällsfarlig ryktesspridning - en paragraf som skulle skydda såolika intressen som rikets säkerhet, folkförsörjningen, den allmänna ordningenoch säkerheten samt aktningen fördel allmännas organ mot ryktesspridning. Vidinförandet i delades 11:6 upp på tre brott: samhällsfarligryktesspridning i 16:6, beljugande av myndighet i 17:6 ochryktesspridning till fara för rikets säkerhet i 19:8. Brottsbalkensbestämmelse om beljugande av myndighet fick, kan man väl säga, förnyadaktualitet genom beslutet atl väcka tryckfrihetsåtal mot ansvarige utgivaren avFolket i Bild kulturfront för en artikel i tidningen där det framförts kritikmot högsta domstolens beslut att vägra prövningstillstånd i det s. k.IB-mälet. Vihar ansett att brotlsbalkens 17:6 direkt har sin udd riktad mot samhällskritikoch fritt meningsulbyle. Händelserna i samband med den s. k. IB-affären visarall del var en riktig bedömning. Nuhar regeringen dragit de praktiska och logiska konsekvenserna av den starkakritik som kom lill uttryck i samband med IB-affären. Man föreslår det vitidigare har krävt, upphävande av bestämmelse om beljugande avmyndighet. Vi vill uttala vår tillfredsställelse därmed. Departementschefenkonstaterar att behovet av sirafföesiämmelse mol falsk ryktesspridning är fögaframträdande i dagens läge; sådan kan myndigheterna möta på andra sätt ängenom straff, menar han. Vi tror också att uppenbart osanna uppgifler avslöjasoch motverkas bäst av sanningens egen genomslagskraft. Spioneribrottetm: m. Närdet gäller spionerilagstiftningen begränsas den nu till fall där gärningsmannenhaft direkt uppsåt att gå främmande makt till hända, dvs. man återställer denordning som rådde före skärpningen 1948 då det hysteri härskade.Vi är överens också om detla. Frånmoderat håll har man satt sig till starkt motvärn mot vissa av de justeringarsom föreslås i propositionen. Man vill hålla fast vid det resteri lagstiftningen. Jag tycker att det är ett klargörande och belysandeställningstagande. Centerpartisteroch moderater reserverar sig mot utformningen av stadgandet om obehörigbefallning med hemlig uppgifl. När de inte fick stöd i utskollel på den ochandra punkter, drev de igenom ett beslul atl lagrådet skulle avge yttrande. Ochsi, där fick de också hjälp av en församling som i reaktionärt nit gick långtutanför ramen för sin uppgift. Lagrådets tyckande har mötts av kritik frånflera håll, också från borgeriigt. DagensNyheter, som ju en gång i världen inte var dålig i konsten att söka driva framspionpsykos, är nu starkt kritisk mol lagrådets agerande och de ipropositionen föreslagna förändringarna. Jag kan inte neka mig nöjet att tillkammarens protokoll läsa in en bit av tidningens andra-ledare . Därheter del bl. a.: "Ty det finns en serie delvis märkliga men framföralltmer 'politiska' än 'juridiska' tyckanden i lagrådets yttrande om lagförslagetatt ändra paragrafer om spioneri (för att hindra fler fadäser somi IB-affären) och obehörig befattning med hemlig uppgift och olovligunderrättelseverksamhet, och att slopa paragraferna om ryktesspridning tillfara för rikets säkerhet (i fredstid), sanihällsfariig ryktesspridning,beljugande av myndighet och tagande av utländskt understöd. Lagrådet påpekar allvarligt alt det flnns sådant som visserligen ickeär i egentlig mening hemligt men 'heller icke sådant att det är ettmyndighetsintresse eller samhällsintresse' atl materialet gés vid spridning. Städpersonalkan hitta intressanta saker i papperskorgar. Tjänstemän kan glömma handlingar ien portfölj i taxi eller på tåg. Någon kan uppmärksamma att vissa slagsforskare gör täta besök hos . I ett spänt läge kannågon råka känna igen politiska eller militära ledare från en med Sverigesympatiserande stat som är på besök för icke offentliggjorda överläggningar medsvenska myndigheter. Vilka faror hotar inte! LiksomJK tycker lagrådet därför att det inte räcker med straffregler mot obehörigbefattning med hemlig uppgift - det enda som delvis kunde och borde haåberopats mot IB-journalisterna, om inle den förargligatryckfrihetsförordningen vållat besvär så atl man i stället drämde till medspioneriparagrafen (den som ändras för att förhindra ett upprepande avrättsskandalen. Lagrådet vill i stället för det preciserade 'hemlig uppgift' hagummiformeln 'uppgift av betydelse för rikets säkerhet'. Det skulle bli mumsdet för nitiska åklagare och hä.xjägare, sär skilt i upprördatider." Likasatirisk är skrivaren mot lagrådels och de borgerligas motstånd Måndagenden mot att ta bort upphävandet av stadgandet mot tagande av utländskt ti ig-jc understöd. Där skriver man så här: "Generösttycker även lagrådet att paragrafen mot tagande av utländskt Spioneribrottet understöd omfattar vissa förfaranden 'som icke rimligen börbestraffas'. m. m. finns annat dylikt som kan vara mycket farligt eller skadligt, sägerlagrådet, och polemiserar friskt mol justitieministerns motiveringar förparagrafens avskaffande. Efter en sidas tyckande i saken grips lagrådet av visseftertanke: en avgränsning av det strafföara området 'torde' förutsättaställningstagande till vissa värderingsfrågor som får anses falla uianförlagrådets granskningsuppgift'. Videlar propositionens värderingar också när det gäller tagande av utländsktunderstöd. Den nuvarande bestämmelsen anser vi är obehövlig och kan med fördelmönstras ut. Närde antikommunistiska kampanjmakarna har nått lågvattenmärket har de ibland söktgöra gällande alt det i vårt land, liksom i andra länder,skulle vara finansierat eller beroende av utländskt stöd. Densom vet vilken oändlig möda som ligger bakom finansierandet av ett litet ochfattigt arbetarparti ruskar pä huvudet ät sådan enfald. Inget parti, ingenrörelse kan leva och utvecklas genom stöd utifrån. Det kan bara ske genomstödet från människorna i det land där man verkar. Däri ligger näringen ochlivskraften, och det kan aldrig kompenseras genom utländska subsidier. Viär emot lagparagrafen inle bara därför att den är obehövlig, utan också därförall den kan missbrukas och vändas mot människor som arbeiar för exempelvis enbefrielserörelse.' Departementschefenfäsler i propositionen uppmärksamheten på stadgandets nuvarande avfattning ochsäger att den är så vidsträckt "att om exempelvis någon här i Sverigepropagerar för att den svenska utrikespolitiken skall ändras till förmån fören viss motståndsrörelse och propagandan ekonomiskt understöds av svensk personsom sympatiserar med motståndsrörelsen, så kan den som driver propagandanstraffas för tagande av utländskt understöd". Videlar alltså departementschefens mening att det som behövs inte är jämkningaroch justeringar, utan att lagparagrafen avskaffas som obehövlig. Vänsterpartietkommunisterna anser självfallet att vårt land skall skyddas mol spioner ochagenter för främmande makt. Vi anser att det skyddel finns kvar och alt dejusteringar som görs minskar möjligheterna till missbruk i reaktionärasyften. Jagvill avsluta med att instämma i yrkandena om bifall till reservationerna 6, 8och 9 och i övrigt till utskottets förslag. Nr 142 Fröken (): Låt mig i likhet med förhopp- 31 mai 1976 ningenatt della om någon eller några limmar kommer alt från --------------- destraffrättsliga bestämmelserna radera ul en del stadganden som gäller Spioneribrottet riketssäkerhet och som icke passar vår moderna tidsålder. m. m. detta så väsentligt är dessutom att dessa bestämmelser i de fiestafall har direkt korrelation medtryckfrihetsförordningen. HerrLövenborg har givit en del av bakgrunden till hur de bestämmelser vi diskuterari dag har kommit till och varför vi nu anser atl det är dags alt ta bort dem. Jagvill gärna böria med de bestämmelser som har diskuterats bl. a. av . Det gäller ryktesspridning lill fara för rikets säkerhet,samhällsfarlig ryktesspridning och beljugande av myndighet. Dessa bestämmelserkom till , då det var ett helt annat samhällsklimat än . Inteminst vi som var verksamma inom pressen i slutet på 1930-lalet och igenom hela1940-talet upptäckte att vi måste ha en helt annan ordning. Det resulterade såsmåningom i helt nya bestämmelser, bl. a. för det psykologiska försvarel ochför censurprincipernas informationsstyrelse, som tidigare lade sin tunga handöver hela den samhällsdebatt som även då borde ha funnits. Och det ledde tillatt vi , efter en intensiv debatt om erfarenheterna under andravärldskriget, fick en helt ny tryckfrihetsförordning. Bestämmelsernaom ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, samhällsfarligryktesspridning och beljugande av myndighet är relikter sornicke har någonting i vårt moderna samhälle att göra. Dåherr ifrågasätter om vi reservanter har förväxlat motiveringarna villjag peka på alt varken eller de borgerliga ledamöter som iblandsvarar för utskotlsmajoriteten och ibland för reservationen kanske riktigt harförstått värdet av en fri och obunden samhällsdebatt. Yttrandefrihetenväxlar med olika samhällssystem och från till en annan.