prot · FY0976 · 1975-12-31 00:00:00 — speciellt sädana livräntorsom är utdömda och som fortfarande gäller bör ses över medhänsyn till det ändrade synsätt som utmärker domstolarnas utdömande avlivräntor och skadestånd. I delta avseende vill jag också hänvisa till vadulskottet anfört i betänkandet om de begränsningsprinciper som f. n. gäller ifråga om barns skadeståndsansvar. Jagvill kraftig understryka att när det gäller utdömda livräntor, varigenomvederbörande skadevållande erhåller ett alltför hårt straff och man därmed kanbefara att återanpassningen till en normal sanihälls-tillvaro äventyras, börsamhället övertaga ersättningsansvaret. Del är dock inte bara den skadevållandesom man har anledning alt ömma för, utan också - det skall inte förglömmas -den skadelidande. Det är tyvärr så att denne oftast blir bortglömd, och del kaninte heller vara rikligt. Med del sagda och med hänvisning till min motion nr 104 och till delsärskilda yttrande jag har fogat till lagutskottets belänkande nr 16 ber jagatt få yrka bifall till utskottets hemställan i dess helhet. HerrGUSTAFSSON i (s); Här har yrkats bifall lill motionen 1142 om strikt skadeståndsansvar.Som det framhålls i ulskottsbetänkandel är denna fråga f. n. föremål föröversyn av yrkesskadeförsäkringskommiltén. Mot den bakgrunden har utskottetavstyrkt motionen, hur behjärtansvärd den än kan vara. Jag yrkar alltså bifalltill utskottets hemställan även i denna del. HerrISRAELSSON (vpk): Bara en kortkommentar. i hänvisar lill att utskottet avstyrker motionen om striktskadeståndsansvar och omvänd bevisföring med hänvisning lill alt frågan borderegleras på försäkringsmässiga grunder. Som väl framgick av mitt förstaanförande är jag också inne på den linjen. Motionen framhåller ju även att detgäller all utvidga försäkringsskyddet sä att det läcker hela fältet. Dä får vien försäkringsmässig reglering av dessa förhållanden. Vadjag egentligen ville tillägga är bara att jag anser att det här med bevisföringär en väsentlig sak. Jag har själv fortfarande en del av året erfarenhet avindustriarbete, och jag vet att bevisföringen då det gäller yrkesskada kan blibesvärlig. I det moderna arbetslivet, särskilt inom den kemiska industrin,kommer ständigt nya ämnen till användning, och verkningarna av ämnen som är ibruk i yrkeslivet är ofta dåligt kända. Man tvingas ofta arbeta med ämnen somdet finns ringa erfarenhet av tidigare. Framför allt är långsiktiga verkningarmycket svåra att belägga. Vi har bl. a, en rad av ämnen som på goda grunderkan misstänkas vara cancerframkallande, men det är mycket svårt att bevisa attde verk- ligen är del i enskildafall, I sådana fall tror jag att just den omvända bevisföringen skulle varamycket värdefull, Ellannat fenomen inom arbetslivet som kanske också får ökad betydelse framöveroch som det gäller att reglera på ett hyggligt sätt är problemet medallergiframkallande ämnen. Även härvidlag har jag praktisk erfarenhet, och jagvet att det är många människor som inte kan arbeta på en viss arbetsplatsdärför att de blir allergiska. En del kan få bestående skador av sådana ämnensom framkallar allergier. Jag tror alt det har stor betydelse alt också dessasaker kan få en heltäckande reglering i ett försäkringssystem som är bättre ändet vi har och som omfattar alla. i var ju införstådd med att det är viktigt att lösa de härfrågorna. Han bara hänvisar till en utredning. Jag hoppas att den skall nå framtill sådana beslut att dessa frågor på ett slutgiltigt sätt kan lösas. Ändringari skadeståndslagen, m. m. Överläggningenvar härmed slutad. Kammarenbiföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositionergavs pä bifall lill dels utskottets hemställan, dels reservationen av herrHammarberg m, fl., och förklarades den förra propositionen vara medövervägande ja besvarad. Sedan i begärt voteringupplästes och godkändes följande voterings-proposition: Densom vill alt kammaren bifaller lagutskottets hemställan i betänkandet nr 16punkten 5 röstar ja, den del ej vill röstar nej. Vinner nej har kammarenbifallit reservationen av m. fi. Vid omröstning genom uppresning förklarades tvekankunna råda angående resultatet, varför votering med omröstningsapparatverkställdes. Denna omröstning gav följande resultat: Ja- 155 Nej - 155 Avslår - 2 Då sålunda de avgivna rösterna var lika delade,gavs propositioner på att ärendet skulle dels återförvisas till utskottet, delsavgöras , och förklarades den senare propositionen vara medövervägande ja besvarad. Herrförste vice talmannen nedlade i röslurnan en ja-sedel och en nej-sedel,varefter på herr förste vice talmannens anmodan Ändringari skadeståndslagen, m. m. (fp) ur urnan upptog denena av dessa båda sedlar, och befanns denna innehålla nej. Kammarenhade alltså i enlighet med nej-propositionens innehåll bifallit reservationenav m, fl. Kammarenbiföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositionergavs pä bifall till dels utskottets hemställan, dels motionen nr 1142 av herrOlsson i m. fl., och förklarades den förra propositionen vara medövervägande ja besvarad. Sedan begärt votering upplästes ochgodkändes följande voteringsproposition; Densom vill att kammaren bifaller lagutskottets hemställan i betänkandet nr 16punkten 11 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammarenbifallit motionen nr 1142. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat tor ja-propositionen. Då herrIsraelsson begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Kammaren biföll vadutskottet i dessa punkter hemställt. Nr 18 med anledning avmotion om ändring av taxeringskravet vid visst bostadsarrendeNr 19 med anledning av motion om ändrat förfarande för upplösning Kammarenbiföll vad utskottet i dessa betänkanden hemställt. På förslag av herr förste vice talmannen beslötkammaren att uppskjuta behandlingen av på föredragningslistan återståendeutskoltsbeiänkanden till ett senare sammanträde. § 12 Om kyrkokommunsrätt till skatteutjämningsbidrag Herr finansministern erhöll ordet för attbesvara i Öskevik (c) anmälda fråga, nr 180, ochanförde: i Öskevik har frågat mig om jag har för avsikt att vidtanågra åtgärder för att undanröja de negativa konsekvenser som de nuvarandereglerna för kommunala skatteutjämningsbidrag medför för vissa kyrkokommuner,vilka är 1973 tillfälligt hade en ovanligt hög skattekrafi. Nugällande regler för skatleuljämningsbidragen trädde i kraft den 1 januari 1974.Dessa regler skall enligt beslut ses som ett provisorium i avvaktanpå en översyn i anslutning till resultaten frän den kommunalekonomiskautredningen. Förde kyrkliga kommunerna gäller att de fr. o. m. får sammaskatteutjämningsbidrag i kronor räknat som med en årlig fem-procenliguppräkning av föregående års bidragsbelopp. Jag är medveten om att denschablonlösning som valts för bidrag till kyrkokommunerna i något fall kanverka oförmånlig för en enskild församling. I undanlagsfall kan kyrkokommunbeviljas extra skatteutjämningsbidrag där särskilda skäl föreligger. Omkyrkokommuns rätt till skatteutjämningsbidrag Under detta anförande övertog herr andre vicetalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrLARSSON i Öskevik (c); Jag tackarfinansministern för svaret på min fråga. Uppenbartär att vissa kyrkokommuner genom beslutet är 1973 om ändrade regier förskatteutjämning kommit i en besvärlig ekonomisk situation. Jag kan som exempelta i län. Denna församling var före är 1973 enligtdåvarande regler berättigad lill skatteutjämningsbidrag. Bidraget utgjorde 12800 skattekronor , och 20 600 skattekronor år1972. Vid1972 års taxering - alltså beräkningsåret för - skedde preliminärten kraftig uppgång av skatteunderlaget. Anledningen var att en juridisk personäsatles taxering för en omfattande fastigheisförsäljning inom församlingen.Genom denna taxering blev inte församlingen berättigad lillskatteutjämningsbidrag . Efierframställning från fastighetsförsäljaren beslutade länsskatierätten geuppskov med beskattning av realisationsvinsten. Detta beslut medförde förförsamlingen ett bortfall av skatteunderlag med ca 37 000 skattekronoroch återbelalningsskyldighet av erhållet förskott på skatt om ca 41 000kronor. Klartär all det skatteunderlag som slutgiltigt fastställdes avlänsskatterätten skulle ha givit ett skatteutjämningsbidragför och efterföljande är av minst samma storleksordning Omregler för underrättelse till anhöriga om intagning av patienter på sjukhus ivissa fall Denuppkomna situationen innebär ulan tvivel en svår ekonomisk belastning för dennaförsamling. Det torde knappast vara i enlighet med vare sig regeringens ellerriksdagens intentioner vid beslutet är 1973 att reglerna för skatleutjämningskulle ge sådana effekter för en församling. Finansdepartementethar nu meddelat att ordinarie skatteutjämningsbidrag enligtgällande lag inte kan beviljas. Man gör då osökt den reflexionen all om en lagger sä orimliga effekter som i detta fall, så bör den givetvis revideras. Finansministernsäger nu all reglerna för skatteutjämningsbidrag är ett provisorium i avvaktanpå en slutgiltig lösning genom kommunalekonomiska utredningen. Jag vill minnasatt del i propositionen sades all del var med anledning av förhållandetkyrka-stat man skulle revidera dessa regler. Jag vill vädja lillfinansministern alt göra en revidering. Överläggningenvar härmed slutad. § 13 Om regler förunderättelse till anhöriga om intagning av patienter på sjukhus i vissa fall Herrsocialministern erhöll ordet för att besvara () den23 april anmälda fråga, nr 177, och anförde: har frågat mig om jag är beredd alt la initiativ till allsädana regler utfärdas att anhöriga lill nyintagna patienter rutinmässigtunderrättas om att intagning ägt rum. Enligt31 § sjukvårdskungörelsen (1972:676) åligger det överläkare att ansvara försjukvårdens behöriga och ändamålsenliga handhavande inom det verksamhetsområdesom anförlrotts honom. Det ankommer därvid på överläkaren alt inom ramen för deallmänna föreskrifter som kan ha meddelats av direktionen för sjukhusetövervaka att värden av patienterna i alla avseenden bedrivs på ett lämpligtsätt, I detta inbegrips också en skyldighet för överläkaren att se till altlämpliga rutiner finns för underrättelse till anhöriga om intagning avpatienter. Delingår som ett naturligt led i klinikernas arbete att möjligt underrättaanhöriga om intagning av akut sjuka patienter. Detta sker i regel efter att enpreliminär undersökning av patienten ägt rum, så att de anhöriga också kan fåett visst begrepp om patientens tillstånd. När det gäller medvetslösa patientersom förts in till sjukhus genom polisens försorg är praxis all polisen hjälpertill alt identifiera patienten och ser lill alt dennes anhöriga underrättas omintagningen. Medhänsyn till de skiftande situationerna vid en intagning och de olika orsakersom föranleder intagning på sjukhus är det enligt min mening tvivelaktigt omdel är lämpligt alt genom centrala föreskrifter i detalj reglera dessa frågor.Förfarandet måste kunna anpassas lill förhållandena i det enskilda fallet.Därvid måste hänsyn tas till både pa- tienlens och de anhörigasintresse. De tillämpade rutinerna ute på sjukhusen synes i regel tillgodosedessa intressen på ett tillfredsställande sätt. Jagvill tillfoga att i hög grad har sin uppmärksamhet riktad päfrågor som rör relationerna mellan sjukvårdspersonal, patienter och anhörigatill patienter med syfte att skapa förutsättningar för en i vidsträckt meningväl fungerande sjukvård. HerrSELLGREN (fp): Jag ber att få tacka statsrådet för det fylliga svaret. Av svaret attdöma skulle allt vara ganska bra ställt när det gäller relationerna mellansjukhus, polis och anhöriga till någon skadad person. Så är emellertid intefallet. Delsom har föranlett min fråga är en händelse som inträffat i enNorrlandsstad. Sonen i en familj väntas hem efter skolans slut strax eftermiddagstid. När han dröjer blir föräldrarna oroliga och ringer till polisen förall höra om någon olycka inträffat men får där ett nekande svar. Framemot19-tiden ringer sonen från sjukhuset för alt tala om att han råkat ut för entrafikolycka. Han är fortfarande omtöcknad, eftersom han har vaknat upp ursin medvetslöshet. En sjuksköterska hjälper honom att tala om alt han påhemvägen har råkat ut för en trafikolycka. Polis har tillkallats och ambulanshar rekvirerats, som forslar honom till sjukhuset. Föräldrarna får inte velanågonting förrän sonen själv ringer hem. Faderntalar med personalen pä sjukhuset som säger att man där inte har någonskyldighet alt ringa och meddela i ell sådant fall. Polisen säger attuppgiftsskyldighelen ligger hos sjukhuset. Fadernringer då till och får där beskedel, all några direktainstruktioner inte finns inom polisen men att det är praxis alt kontakt skallhållas mellan sjukhus och polis i sådana frågor. Närjag har forskat vidare i denna sak har jag fått fram ungefär detsamma somstatsrådet har svarat. Vad jag har funnit är att sjukhuset som regel i akutfallskall meddela anhöriga men att det i samband med medvetslöshet och närpatienten behöver identifieras är polisen som skall se till, som det står isvaret, att "dennes anhöriga underrättas om intagningen". Härligger alltså en oklarhet i reglerna; den ena institutionen, sjukhuset, skallsvara i det ena fallet och den andra institutionen, polisen, skall svara i detandra. 1 en situation som jag relaterat kan man hamna någonstans mellan debåda parterna. Detär möjligt att systemet, som statsrådet säger, som regel fungerar - och dettror jag också att det gör - men jag undrar vad statsrådels uttalande innebäratt har uppmärksamheten riktad på frågorna. Kommer detinstruktioner som ger klara och entydiga besked om hur polis ochsjukhuspersonal i sådana situationer skall fungera? Omregler for underrättelse till anhöriga om intagning av patienter på sjukhus ivissa fall Omregler för underrättelse till anhöriga om intagning av patienter på sjukhus ivissa fall Givelvis kan misstag begås och anhöriga till nyintagnapatienter inte fä underrättelse att intagning på sjukhus har ägt rum. Vi fickhär ett fall redovisat, där allt uppenbarligen inte hade varit väl beställt idet avseendet. Enligt vad jag har inhämtat är det dock ytterst sällsynt attsocialstyrelsen får klagomål från allmänheten i de här hänseendena. Dethar i princip inte ansetts lämpligt att i detalj reglera sjukvårdspersonalensåligganden i sjukvårdslagstiftningen. Endast i de allvarliga fall där ett vissthandlingssätt alltid bör tillämpas har detta angivits i lag-siifiningen.Sålunda åligger del, som jag nämnde i milt svar, enligt 31 5;sjukvårdskungörelsen överläkare att se till att när en intagen patient avlidereller hans tillstånd allvarligt försämras någon av de närmaste anhörigaunderrättas härom. Genom att ta in en sådan föreskrift i lagstiftningen hardet klart markerats att andra hänsyn får vika i dessa fall. Sedanfår man komma ihåg alt arbetsbelastningen pä akutintagningarna med till följddärav nödvändig prioritering av insatserna givetvis ibland kan medföra attunderrättelse till anhöriga vid lindriga skador och sjukdomsfall inte lämnasså snart som i och för sig vore önskvärt. Jag är dock av den uppfattningen attsjukhuspersonalen i regel utför dessa svära och ibland grannlaga uppgifter påett utomordentligt sätt. HerrSELLGREN (fp): Vad jag här har anfört skall inte las som någon anklagelse motsjukvårdspersonalen för att den inte skulle sköta sina uppgifter grann-laga.Jag vill understryka vad statsrådet sade att det här rör sig om undantagsfall.Men i sådana här sammanhang är även undantagsfallen beklagliga. När de dä kanemanera frän oklarheter i instruktioner - det behöver inte vara fråga omlagstiftning - om vem som skall göra vad när två myndigheter fungerar i ett ochsamma fall är förhållandena inte tillfredsställande. Jag frågade därför: tillfredsställd med den här oklarheten? På vad sätt kan man skapa enöverenskommelse mellan polis och sjukvårdspersonal om hur detta skall fungera? Jagfick just nu relaterat för mig ett fall där en kvinna blev överkörd och forsladtill lasarettet för ett svårt benbrott. Inte förrän dagen efter fick makengenom bekanta veta att hans hustru låg på lasarettet, svårt skadad i entrafikolycka. Jag säger än en gång, att delta inte är någonkritik mot sjukvårdspersonalen. Och jag upprepar min fråga; Är statsrådettillfredsställd med den oklarhet som råder i praxis? Jag har redan svarat att det beklagligtvis kan inträffa fall därunderrättelsen till anhöriga inte fungerar tillfredsställande. Sådana fall blirnaturligtvis observerade. Här har framkommit att i det fall som fungerade den inte. har, som jag har sagt,uppmärksamheten riktad på frågor som rör relationer mellan sjukvårdspersonal,patienter och anhöriga till patienter. Sådana fall som har registrerats kommerhelt naturligt av att observeras. Om del sedan i förlängningenskall behöva föranleda speciella åtgärder kan jag inte uttala mig om , mengivelvis kommer alt uppmärksamma vad som inträffat och övervägaom några åtgärder kan anses nödvändiga. Omskyldigheten att anlita lots HerrSELLGREN (fp); Även om herr statsrådet sade alt han inte kunde veta resultatet avsocialstyrelsens utvärdering av dessa frågor vill jag ändå fråga: Vad kan manvänta sig av utvärdering och av att socialstyrelsensuppmärksamhet är riktad mot de här frågorna, och när kan man vänta sig klarareregler i dessa sammanhang? Jag har redan svarat pä denna fråga, och jag skall inte upprepa vad jaghar understrukit om att systemet i de allra flesta fall fungerar väl. Detfinns också klart utarbetade rutiner på sjukhusen. Man bör dock i de härsammanhangen ha klart för sig att intagning av en person på sjukhus för deanhöriga innebär en dramatisk händelse, och all del därför är viktigt att deanhöriga med underrättelsen om intagningen kan få en preliminäruppgifi också om patientens tillstånd. För del mesta innebär ett sådantmeddelande att de anhörigas oro kan stillas, och i allvarliga fall är delmöjligt all be t, ex. någon av de anhöriga komma till sjukhuset. Jaghar velat göra detta tillägg därför alt dessa frågor ofta är komplicerade ochstor hänsyn måste tas i olika avseenden. Vi har här, herr talman, hafttillfälle att diskutera ell fall som inträffat, och jag är övertygad om attsocialstyrelsen också kommer att observera detta. Överläggningenvar härmed slutad. § 14 Omskyldigheten att anlita lots Herrkommunikationsministern erhöll ordet för att besvara ()anmälda fråga, nr 164, och anförde; har frågat mig om jag anser all en befälhavare på ettfartyg bryter mot bestämmelse om skyldighet att anlita lots om han handlar motlotsens anvisningar. Närlots anlitas - antingen detta sker frivilligt eller på grund av altbefälhavaren i vissa fall är skyldig att anlita lots - ansvarar lotsen för Nr 76 lolsningen enligt föreskrifterna i lots- och fyrkungörelsen. Onsdaeen den emellertidinte att befälhavaren befrias från del ansvar som han har enligt 7 mai 1975 sjölagenför fartyget och dess säkerhet när del gäller navigering och ma- Handlar befälhavaren mot lotsens anvisningar får loisen enligt Om skyldigheten att kungörelsen frånsäga sig ansvaret för följderna men är ändå skyldig att, anlita lots till dess lolsningen kan fortsätta i vanligordning, lämna upplysningar om farvattnetsbeskaffenhet i den mån han kan och befälhavaren begär det eller upplysningarändå är påkallade med hänsyn till fartygets säkerhet. På detta sätt fullgörlotsen - även i en sådan situation - sin uppgifi all bidra till fartygets säkraframförande. HerrROSQVIST (s): Jag ber att få tacka kommunikationsministern för svaret på frågan. Jagär inte helt nöjd med det eller också förstod jag inte till fullo innebörden avdet. Kommunikationsministernhar tidigare slagit fast att vi har obligatorisk lotsplikl och lotsskyldighetför fartyg med miljöfarliga laster som går i vissa leder längs våra kuster. Detkan under pågående lotsning eller när lotsning skall börjas inträffa att denlots som skall utföra denna säkerhetstjänst anser att de väderleksförhållandensom för tillfället råder förhindrar honom alt fullgöra sitt arbete på ettsäkert sätt. Tätt snöfall, tjocka eller dålig sikt kan orsaka attsäkerhetsfaklorn är sä reducerad alt lotsen anser att lotsning över huvud tagetinte kan ske. Om fartyget har dålig radar eller dålig utrustning i övrigt sominte lämnar tillräcklig hjälp för tillfället kan loisen beordra att fartygetskall ankra. Har befälhavaren bråttom och vill komma i väg - ärbefälhavarna på fartygen jäktade - kan han fortsätta trots detta. Han bryter dämot den sjösäkerhet som lotsen är till för att bevaka. Visserligen skall lotsenäven efter detta följa med och är skyldig att lämna alla anvisningar som hankan, men har lotsen förklarat att han inte kan lämna den säkra vägledning somlotsning innebär, följer han i realiteten med bara såsom passagerare. Dä bidrarhan inte mycket till säkerheten. En särskild sakkunnig arbetar med den framlidautformningen av lots-tvånget. Kommer den aktualiserade frågan att prövas i delsammanhanget? Talar vi om obligatorisk lotsplikt, måste det innebära alt det ivissa situationer verkligen gäller ett obligatorium. En befälhavare på ettundermåligt fartyg under bekvämlighetsfiagg kan alltså , trots den"obligatoriska lotsplikten" fortsätta och vingla fram i en led, ävenom vederbörande lots har förklarat all det inte går att fortsätta, även om delexempelvis finns risk för möte i en trång passage och därmed speciell anledningatt tänka på säkerheten. Kan inte detta förhållande ändras? Den utredning som talar om och som leds avsjösäkerhelsdireklören kommer inte att ägna sig åt den prin- cipiella fråga som vi nudiskuterar. Den utredningen skall se över reglerna för skyldigheten att anlitalots. Den kommer alltså inte in på behörighetsfrågan och ansvarsfördelningenmellan befälhavare och lots. Jagtycker emellertid, herr talman, alt det svar som jag har lämnat klart anger altdet ytterst är befälhavaren som har ansvaret för fartygets framförande. Jaguppreparen mening i milt svar: "Handlar befälhavaren mot lotsensanvisningar får lotsen enligt kungörelsen frånsäga sig ansvaret för följdernamen är ändå skyldig alt, till dess lolsningen kan fortsätta i vanlig ordning,lämna upplysningar om farvattnets beskaffenhet i den mån han kan ochbefälhavaren begär del eller upplysningar ändå är påkallade med hänsyn lillfartygets säkerhet." Jagkan än en gång slå fast - om det nu är detta oklarheten gäller - att det isista hand är befälhavaren på båten som har ansvaret. Omskyldigheten att anlita lots HerrROSQVIST (s): Visst har befälhavaren ansvaret för fartyget, men anledningen till detobligatoriska lotstvånget var ju att man även ville ta hänsyn till miljön runtomkring. Om ett fartyg, som är lastat med kemikalier eller olja, grundstötereller kolliderar i exempelvis och lasten kommer ut i vattnet, orsakasstora skador, vilka inte omfattas av befälhavarens ansvar. Han ansvarar försitt fartyg men inte på samma sätt för följderna i vatten och ä stränderruntomkring. Det är ju i den preventiva avsikten som vi har infört det s. k.obligatoriska loistvånget. När detta lotstväng nu inte kan fungera helt ochhållet utan det har inträffat situationer, där befälhavaren har gjort påomtalat sätt, är vi tillbaka i samma situation som . Då gällde detendast att erlägga en viss avgifi för lotsning vare sig loisen anlitades ellerinte. Men 1970 skärptes bestämmelserna i anslutning lill propositionen om dennya lois-organisationen. Då beslöts att det för fartyg med miljöfarliga lasteri vissa leder var obligatoriskt att verkligen anlita lots. Men fortsätter detså här befinner vi oss inte i en bättre situation än 1970 när del gäller attvärna om miljön i skärgårdar, innanhav och efter kusten. Och man nu arbetarmed utvidgade lotsbeslämmelser -jag förmodar att det blir skärpta bestämmelserför anlitande av lots - bör man se även på fullföljandet av bestämmelserna.Annars är det "obligatoriska lotstvånget" ord i stället förverklighet.