prot · FZ09140 · 1975-12-31 00:00:00 — Idetta anförande instämde herrar , och (samtliga s). Hen iStockholm (c): Det finns ingen motsättning mellan stora och små företag, sadeindustriministern före middagen. De är beroende av varandra,fortsatte han. Det skulle alltså vara skälet till att det saknadesmotsättningar. finns det ju, i synnerhet i en marknadsekonomi så som denfungerar, både starka och svaga företag och det råder inget tvivel om hurföretagarna själva ofta uppfattar den här situationen. Jag kan nöja mig med atlhänvisa till en opinionspejling som gjordes av under förrahösten, där det mycket klart framgick att de små företagen starkt ogillade destoras växande makt i det svenska samhällel. Jagtror inte att man bör svänga sådana här generella formuleringar omkring sig,för del finns naturligtvis motsättningar också i del här fallet. Jagskall i övrigi inle kommentera vad industriministern sade, även om en del avdetla nog borde kommenteras. Jag skall hålla mig lill ell par avreservationerna, främst lill reservationen 9 vid näringsutskotteis betänkandenr 54. Den reservationen gäller en utredning röfande mindre och medelstoraföretags situation, inte minst i förhållande lill de stora. Jag och någrakamrater från har väckt en motion i den frågan. har mycket av debatten kretsat just kring frågan hur de mindre ochmedelstora företagen egentligen har det, och det har framgått att det är svårtatl i alla stycken få fram riktigt lillföriiilig information. Det är inle såkonstigt, eftersom detla är eu mycket komplicerat område och situationen ärolika i olika företag. Låtmig ta upp några saker som jag tycker lalar så starkt för de mindre ochmedelstora företagen alt del egentligen inte borde råda delade politiskauppfattningar på detta område i något avseende, skäl som talar för de mindreoch medelstora företagen ur hela samhällets synpunkt. 1.De mindre och medelstora företagen har mycket goda förutsättningar att ståemot konjunkturförändringarna. På grund av den variation de ger på den lokala ochregionala arbetsmarknaden drabbas inte alla företag på en gång. Gnosjöområdet iSmåland brukar nämnas som exempel, och det är ingen tillfällighet. Del är därman söker arbetskraft även när konjunkturen är svag i övriga delar av landet.Det borde vara självklart all dra lärdom av detta. De mindre och medelstora företagen är dessutom enförutsättning för de mindre orterna. I och för sig gäller detsamma omproduktionsenheter, dvs. delar av större företag. Vi vill dessutom att delokala arbetsmarknaderna skall medge valmöjligheter. För den som söker jobbmåste därför den mindre ortens näringsliv vara varierat, innehålla olikabranscher och olika arbetsplatser. Många små företag inom en och samma bransch ellersektor ökar förutsättningarna för en fungerande konkurrens på varu- och tjänstemarknadernatill konsumenternas fördel. Eftersom de stora förelagen ochkapitalkoncentrationen på ett fåtal händer också innebär maktkoncentration ochuppenbara risker för maktmissbruk, så krävs del en omfattande småföretagsamhetför att motverka koncentrationens nackdelar. Många småföretag är enförutsättning för ett decentraliserat näringsliv. Liksom i samhället i övrigt har de som är verksammai de mindre företagen större möjligheter till överblick över företaget, dessproduktion och utveckling. Man får helt enkelt en bättre besluts- ochinformations-situation i dessa mindre enheter i näringslivet lika väl som isamhällets beslutsenheter. Förutsättningarna för demokratin förbättras. Baradessa fem punkter, valda just med hänsyn till det allmänna samhällsintresset,borde vara tillräckliga för att vi alla skulle vara överens om att särskiltfrämja de mindre och medelstora företagen, vilket är syftet med den motion somvi har väckt och som följs upp i reservationen 9. Detfinns naturligtvis mycket mer att säga om de mindre företagens fördelar iförhållande till storföretagen. Jag har bara nämnt dessa fem skäl som exempel.De ger emellertid, jag vill understryka det, en bild av småförelagens fördelarfrån hela samhällets synpunkt. Delräcker inte att bara konstalera all vi har ett decentraliserat ekonomisktsystem; om beslulsenhelerna blir större och färre innebär del en förändringtill det sämre. För oss motionärer är det ganska självklart alt insikten om demindre företagens fördelar från hela samhällets synpunkt bör leda till attdessa företag främjas och inte missgynnas, låt vara att ell avskaffande avdiskrimineringen är förslahandsuppgiften. Närulskotlsmajoriteten närmare skall bygga under sitt avstyrkande av moiionen1975/76:1785 börjar man med en lång uppräkning av allt utredningsarbete sompågår i linje med motionens krav. 1 övrigi hänvisar man lill vad industriverketkan komma alt göra. Därmed skulle mo-lionskraven, skriver utskottsmajoriteten,i allt väsentligt vara tillgodosedda. Jag noterar medtillfredsställelse att utskottsmajoriteten har bytt ut- 10 protokoll 1975/76:139-140 tryckssäll sedan enmotsvarande molion om avskaffande av diskrimineringen av de mindre ochmedelstora företagen behandlades . Då talade man om att"bestämt avvisa" tankar om diskriminering. Åtgärder i enlighet medmotionens syfte var då uteslutna, fränisi när del gälide all särskilt främja demindre och medelstora företagen men också när det gällde atl avskaffadiskriminering av denna slorleksgrupp. Delkan inte hjälpas atl årets utskottsbetänkande verkar som ett, låt varabegränsat och senkommet men ändå erkännande av att ett utredningsarbete om demindre och medelstora företagen har varit och är nödvändigl. Det hade varit braom det erkännandet hade kommit 1973 i stället. Jag noterar också attfolkpartiet och i reservationen har slutit upp kring det synsättsom har givit uttryck åt , atl "demindre och medelstora företagen i många avseenden kan anses missgynnade".Genom denna uppslutning kan det också bli beslut att utreda dettamissgynnande - eller diskriminering, som vi motionärer har kallat det. Låtmig avslutningsvis säga några ord om reservationen 14 om regionala utvecklingsbanker. Detflnns naturligtvis ett nära samband mellan näringspolitik och regionalpolitik.Därför kunde motionen'1975/76:1784 från ett antal centerpartister lika väl habehandlats i ett regionalpolitiskt sammanhang. Kapital- och kreditmarknader ärinte särskilt lätta att regionalisera. Det är tekniskt svårt och skulle ledalill byråkratisering, om man försökte sig på det. I har dock sedan1971 funnits en viss geografisk differentiering av kapital- ochkreditmarknaderna genom att bankerna bl. a. åläggs vissa placeringsregler. Enannan väg atl slussa kapital till eftersatta områden är förslaget om regionalautvecklingsbanker. Del är givet att ett förverkligande av det förslagel kräverett omfattande utredningsarbete. Ett antal regionalt verksammautvecklingsbanker skulle ge bäitre möjligheter än de vi nu har alt styrasamhällels kapitalresurser till de regionalpolitiskt viktiga stödområdena. Detfinns många skäl för en sådan styrning av kapital-strömmarna. Mycket avkapilalflödena går i koncentrationsfrämjande riktning dels genommarknadskrafternas verkan, dels genom politiska beslul. I det senare fallettänker jag på bl. a. hur det riskvilliga kapitalet från gårtill börsnoterade industriförelag. Åter-lånen från AP-fonden är likasåstorförelagsinriktade - det är storföretagen som i första hand kan utnyttja denlåneformen. Obligationslånen inom näringslivet var , 29miljarder, inga småbelopp direkt. Också de är storföretagsanknulna. De sloraföretagen flnns ofta på redan väl utbyggda orter, därför verkar de också ikoncentrerande riktning. Enannan sida av saken gäller de restriktioner som då och då sätts in iöverhettade konjunkturer. Men det är mycket sällsynt atl konjunkturen äröverhettad inom stödområdet. Där har vi i stället en permanent lågkonjunktur,men företagen inom områdel drabbas ändå av restrik- Eu exempel sombrukar användas i del här sammanhanget är de hårda kreditreslriklionerna 1969som stoppade många investeringsplaner, främst för de mindre företagen, och somnaturligtvis inte hade varit nödvändiga just i stödområdet. Delbehövs alltså mer än väl utvecklingsbanker som fungerar på grundval avregionalpoliliska bedömningar och som kan bli en ny kanal för slussning avAP-fondsmiljarderna. Det måste bli fråga om miljardbelopp för att del skall hanågon effekt. Vihar något beskrivit hur vi tänkt oss uppgifterna för utvecklingsbankerna. Jagskall inte här trötta kammaren med att gå genom detta. Helt klarl är att demåsle vara starkt knutna till länens förtroendevalda församlingar, och i ettkommande länsdemokraiiskl system måste de ha en viktig uppgift. Dessutom börnaturligtvis representanter för arbetsmarknadsmyndigheterna, staten,fackföreningsrörelsen och näringslivet vara representerade i deras styrandeorgan. Med detlayrkar jag bifall också till reservaiionen 14. Hen (): I motionen 435 diskuteras det samhällsproblem som följer av attkonkursinstitutet ofta missbrukas i syfte att tillskansa sig illegala inkomstergenom skaltebrotlslighet. Det kan gå till på det viset all ett företag låterbli atl betala in moms, arbetsgivaravgift och ibland också löner. Det går ikonkurs, men företagaren blir inte personligt ansvarig för skulderna. Han kanobehindrat starta ett nytt företag och upprepa hela proceduren och tjäna slorapengar på den hanteringen. Det här är en verksamhet som synes ha utbretts ochökat . Antaletkonkurser har på en tioårsperiod tre- eller fyrdubblats. I en studie somindustriverket har låtit göra visas atl gäldenärsbrottslighel skulle föreliggavid av fattigkonkurserna och i 40 96 av alla övrigakonkurser. I remissbehandlingen av motionen 435 har några polismyndigheteruppskattat atl gäldenärsbrottsligheten i storstäderna t. o. m. kan vara störreän 50 96. Jagtycker att man skall se dessa siffror i samband med den debatt som har förts omsmåföretagens villkor. Det har ofta under vårens debatt förts fram statistikdär man har pekat på att småföretagen lever under så hårda villkor ätt många avdem går i konkurs. Det visar sig emellertid alt en mycket slor del avkonkurserna sker i spekulationssyfle. Just den form av illojal och illegalverksamhet som dessa företag bedriver är ett verkligt hot gentemot allvarligtarbelande och seriösa sniåföreiagare, som nalurligtvis har mycket svårt atl ståemot konkurrensen från illojala konkurrenter som inte betalar in vare sigskall eller andra avgifler, ibland inte ens löner. En sanering av denbrottslighet, tyvärr ganska omfattande, som flnns på detta område skulle i höggrad vara ett stöd för de vanliga småförelagarna. Delta har också undersirukiisi den debatt om konkurserna som har förts . Den härkonkursbrottsligheten förekommer i många branscher. Nr 140 torde vara mest utbredd inom den byggnads- och annan entreprenörs- den verksamheisom har debatterats myckel. Jagskall av tidsskäl inte närmare 28 mai 1976 '" P dem, bara nämna det kanske klassiska exemplet från , --------------- där enbyggmästare än lyckades göra konkurs Näringspolitiken med 16 olika företag med stora skatteskulder. Menproblemet finns också på många andra håll. Det finns i hotell-ochrestaurangbranschen, det finns i städbranschen, del finns i tekobranschen, ochdet finns inte minst inom transportbranschen. Det är inte så länge sedan enganska välkänd transporlfirma bylte namn, varefter företagaren gjorde konkursmed det okända bolagsnamnet för all sedan gå tillbaka till det väl inarbetadefirmanamnet. Sverigetorde ha en av världens eller i varje fall mest liberala lagstiftningarnär del gäller jusl näringsfriheten. En rad bedömare hävdar atl mycket av denskaltebrotlslighet med konkurser som finns i skulle vara omöjligi länder som eller Österike, där man har hårda restriktionergentemot dem som vill återkomma till företagande efler konkurser av det härspekulativa slaget. 1motionen 435 föreslås att en företagare som har gått i konkurs inte automatisktskall kunna påräkna att komma tillbaka som företagare. En form av mjukauktorisation skulle krävas för den som vill komma tillbaka och bilda nyttförelag efter konkurs - alternativt utnyttja ett vilande bolag som vederbörandehar. Man skulle då koppla ell sådant här institut till att också vara ett stödför de allvarligi syftande småföretagare som har gått i konkurs därför atl deinte kunnai klara sig ekonomiskt. I systemet skulle kunna ingå konsulthjälpoch uibildningssiöd till dessa förelagare. Utskottetsäger sig vilja avvakta ett regeringsförslag som förväntas komma och som bl. a. skall ta upp frågan om konkurskarantän. Därförvill jag inskränka mig till att anföra några synpunkter på vad jag tror ärviktigt att ta med vid den beredning som sker i jusl nu av dehär frågorna. Enstakaåigärder hjälper naturligtvis inte, eftersom det flnns många möjligheter attkringgå lagstiftningen, t. ex. utnyttjande av bulvaner. Del fordras ett heltbatteri insalser på en gång för all lyckas. Kärnproblemet är ju att en personobehindrat kan återkomma som företagare efter konkurser. Det är som sagtmöjligt alt göra 16 konkurser . Samhället ingriper inte, såvida maninte har bluffat med källskaiien - del är det enda fall då man blir personligtansvarig. Jag tror all bestämmelserom auktorisation måste följas upp med andra insatser, om auktorisationen skall fungera. Jag skall nämna några som jag anser bör prövas vid regeringens beredning. Om en person är ma joritetsägare i en stor uppsättning bolag, är det då inte rimligt att ha en lagstiftning som tvingar honom till en koncernredovisning? Del skulle troligen göra del lättare att bevaka den här typen av konkursbrottslighei. I de fall när aktiebolagsformen används och ägandet är begränsat till 148 mycket få personer - denna förelagsform är ju länkiför ell ägande som fördelas på många personer- borde man kunna fundera på atl koppla majoritetsinnehavet lillstyrelserepresenlation. På den vägen skulle man kunna undgå eller i varje fallminska omfattningen av det system med rena bulvanföreiag som är myckel utbrettoch där styrelsen över huvud taget inte innehåller personer som representeraraktieägarintresset. Vidare bör övervägas om man inte borde minska möjligheternaatt inneha vilande bolag. En åklagare har uttryckt det så: Alt tillåla vilandebolag är som att ge en tjuv inbrottsverklyg. Den möjlighet som finns attsnabbt aktivera vilande bolag innebär att möjligheterna att komma åtkonkursbrottslighelen begränsas. rad av konkursbolagen arbetar man på det sättet att man köper in lager avstörre firmor. Detla är vanligt i storstadsområdena, i bl. a. Manköper in och säljer t. ex. konsumtionskapilalvaror som TV-apparater, kylskåpoch annat liknande, men man betalar inte utan går i konkurs och upprepar dettamed nya bolag. Från polishåll hävdas all kontrollen från de större firmornassida ofta kan vara för svag när det gäller vilka kunder man ger krediter till.Delta beror bl. a. därpå, menar man, att leverantörskrediter är avdragsgilla.Det är möjligl att minskade avdragsmöjligheter eller en begränsning på någotsätt av leverantörs-krediterna i beskattningen skulle öka risktagandet för defirmor som lånar ut dessa TV-apparter och kylskåp eller vad det kan vara. Detskulle rimligen stärka deras egen bevakning av vad för slags bolag de lånar uttill och därigenom vara en förebyggande insats med viss sanerande effekt. Förutebliven källskattebetalning görs företagaren personligen ansvarig. Jagmenar atl man bör fundera över om man inte i någon form skulle utsiräcka delpersonliga ansvaret för huvudgäldenären att gälla också andra skatter änkällskaiien, t. ex. moms, arbetsgivaravgifter och annat. Det borde också kunnastärka bevakningen av konkursbrottsligheten. Slutligenhar vi kravet på revision. Det finns inget krav på att de revisorer somfinns i aktiebolagen skall ha auktorisation. Enligt bedömningar bl. a. frånpolishåll är just brislen på kunniga revisorer en bidragande orsak till attkonkursbrottslighelen kunnat breda ul sig så krafligt som den har gjort. Enviktig förebyggande insats när det gäller konkursbrottslighei skulle vara atttvingande kräva att samtliga revisorer som arbetar i bolagen skall varaauktoriserade eller godkända. Ökaderesurser till de samhällsorgan som arbetar med dessa frågor och bättreutbildning lill dem som arbetar på området från samhällets sida är självklarakrav. De har alt kämpa mot krafter som utnyttjar alla lagens kryphål. Detta ärockså krav som ställs inte minst från t. ex. polisens skatterotlar. Jag tror det är nödvändigt att ta ett sådant samlat grepp om man skallkunna få bukt med den tyvärr utbredda och enligt min uppfatining grovakriminalitet som konkursbrottsligheten innebär. Dels äventyrar den löntagarnastrygghet, dels lurar den samhället och skat- lebetalarna på storapengar, dels är den ett hot och ett besvär för de allvarligt syftande vanligasmåföretagarna. HenWIRTÉN (fp): I likhet med flera av dem som är intresserade av näringspolitik harjag uppmärksammat min länsbänkskamrai interpellation om de mindreoch medelstora företagen. Det är ju inte vardagsmat att en socialdemokratiskriksdagsman och företagare tar bladet från munnen och öppet talar om sin oroför den pågående koncentrationen inom näringslivet. Det är något av etttestamente har lämnat med denna interpellation, då han inte tänkerställa upp till omval . Sämre testamente kunde man verkligen lämna eftersig, det vill jag gärna betyga. Detvar en påtagligt positiv ton gentemot de mindre och medelstora företagen ocksåi industriministerns svar och ide följande kommentarerna till svarel. Detskiljer sig fördelaktigt från tidigare uttalanden från statsrådsbänken i dessafrågor. Tidigarehar den socialdemokratiska näringspolitiken mest gått ut på att försvarafusioner, t. o. m. om de inneburit atl man närmat sig ett monopolförhållande.Sådana fusioner kan som bekant faktiskt gynnas genom flnansministerns möjlighetalt bevilja skattereduktion vid sammanslagning av förelag. Storskalighet ochrationalisering genom fusio-nering av förelag har varit något av enkungstanke i den socialdemokratiska näringspolitiken. Visstflnns en del sådana tankar kvar även i detta svar. Men del känns ändå som omden bl. a. från framförda kritiken motkoncentrationsutvecklingen inom samhället i stort och kanske särskilt inomnäringslivet höll på att ge resultat. Industriministern gör det viktigaerkännandet atl "försäljningens inverkan på den s. k. maktkoncentrationeni näringslivet är en viktig frågeställning i sammanhanget". Det är ordfrån industriministern som vi kommer atl ta fasta på. De visar på enmedvetenhet om frågans vikt. Mendet räcker inte med det. Det räcker inle heller med att erkänna de mindreföretagens betydelse för sysselsättningen, deras överiägsenhet när det gälleratt producera många varor och tjänster bäst och billigast, att betona derasstora betydelse som underleverantörer och serviceförelag till de störreföretagen, att betona deras goda förmåga till anpassning till nya förhållandenoch deras betydelse för förnyelseprocessen i samhälle och näringsliv. Detväsentliga är, vad denna nya medvetenhet leder lill för slags näringspolitik.Där ger inte interpellationssvaret myckel av direkta, konkreta åtgärder - detär mest hänvisningar till pågående utredningar. För de mindre och medelstoraförelagen får man därför hoppas att del inle bara blir vackra ord frånindustriministern. De kommer, fru talman, inte att bryta den fortgåendekoncentrationen inom del svenska näringslivet. Påståendet att regeringensnäringspolitik i betydande utsträckning har kommit att inriktas på attfrämja ulvecklingen hos de mindre och me- Nr 140 delstora företagendementeras av den slatistik som till dels finns i:e- Fredaeen den dovisadi interpellationssvaret. Jag observerade atl interpellanten, herr 28 mai1976 , inte tyckte om attfolkpartiledaren talat om att det sålts två företag om dagen1974 och att försäljningen hållit minst samma Näringspolitiken takt under1975. Men del är nu den bistra sanningen, och den pekar tyvärr på att man gjortmotsatsen till att främja ulvecklingen av de mindre och medelstora företagen.Tillvaron för familjeföretagarna har blivit så problemfylld att många av dem -alltför många - föredrar att ge upp. Motden bakgrunden framstår interpellanten oro för utvecklingen sommycket starkt motiverad. har som bekant sin civila gärning i ettmindre gjuteri i södra delen av , en del av vårt land som har ettovanligt stort antal mindre och medelstora företag. Han har således problemennära inpå sig och vet vad han lalar om i denna fråga. Industriministerndiskuterar i sitt svar de faktorer han anser orsaka försäljningsvågen när detgäller de mindre och medelstora företagen. Han nämnde ett par av oss oftapåpekade orsaker. Jag tänkter på generationsväxlingsproblemet ochkapitalbeskattningen, ett par problem som har samband med varandra. Men detvore fel att påstå att dessa mångomtalade problem förs det allra minsta motsina lösningar. Liksom tidigare hänvisades det bara till pågåendeutredningsarbete. Är del inte, herr industriminister, tid atl övergå från ordtill handling? Närdet gäller förmögenhetsskatten vill jag säga att det måste vara fel attbeskattningen blir så hård på i företagel arbetande kapital, dvs. byggnader ochmaskiner, att tillväxtkraften allvarligt försvagas. Det är ett kapital som inteär åtkomligt för ägarna atl konsumera men till nytta för de anställda iföretaget och för den bygd där företaget verkar. I industriministerns svarheter det bara att kapitalbeskattningen har anförts som ett problem vidgenerationsskiften. Och så kommer längre fram i svaret det obligatoriska löftetatt företagsskaiieberedningen skall se över kapitalskalteproblemen. Tacka fördel, fru talman! Del borde ha gjorts för länge sedan! Då hade sannoliktförsäljningsstaiistiken sett annorlunda ul än vad den nu gör. i har tidigare motiverat ståndpunkter inäringspolitiken vad gäller de frågor som behandlas i de nu aktuellabelänkandena från näringsutskoltet. Jag skall därför inte gå in på det . Menjag skall, fru talman, avslulningsvis sammanfatta några av de åigärder som vi ifolkpartiet menar bör vidtas för alt ge ett bättre arbetsklimat för den mindreföretagsamheten. Induslriministern har här efleriystkonkreta förslag. Vihävdar i att möjligheterna atl slopa den allmänna arbetsgivaravgiftenför de första fem anställda i ett företag och därmed också för egenförelagarnamåste prövas positivt. Kapitalförsörjningenför mindre och medelstora företag bör tryggas. Medel ur AP-fonden bör i ökad utsträckning ställas till deras förfogande 151 genom AB Industrikredit,AB Förelagskredit och . Utlåningsmöjligheterna bör vidgas förföretagarföreningarna. Mindreoch medelstora företag bör få rätt att bilda trygghetsfonder genom skattefriaavsättningar. Uppgiftslämnandelför de mindre företagen måste lindras och frågan om ekonomisk kompensationlösas. En särskild bolagsform förmindre företag bör inrättas. Arvs-och förmögenhetsbeskattningen bör läggas om, så att förmögenheter som utgörett arbetande kapital i ett företag beskattas lindrigare än andra typer avförmögenheler. Innovationsverksamhetoch produktutvecklingsarbete i mindre företag bör ges ökat stöd.Företagarföreningarna bör ges möjlighet all lämna företag och enskildaproduktutvecklingslån eller kreditgarantier. Upp-finnarstödet via styrelsen förteknisk utveckling bör byggas ut. Dettaär några av de åtgärder vi har föreslagit vid tidigare riksdagar och upprepatvid del här . Det är, tror vi, åtgärder som kunde medföra en bättrearbetsmiljö för den mindre och medelstora företagsamheten. Hen (): Debattreglerna här i har inte gjort det möjligt för mig attta upp ett par frågor i samband med industriministerns interpellationssvar,utan jag har fått anteckna mig i slutet av talarlistan. Det är kanske litetbesvärande för kammaren, men jag skall fatta mig kort. Jagvill till att börja med konstatera - och det gjorde också - att detär en positiv ton i interpellationssvaret. Del är jag som smålänning myckettacksam för. Att sedan industriministern inte vill förstå bakgrunden tillsmåföretagens reaktion är en annan fråga. Attde 2 300 småföretagarna som samlades i reagerade emot någonting äralldeles givet.