prot · FZ0995 · 1975-12-31 00:00:00 — Mankan också se det litet vidare, i samhällsekonomiskt perspektiv. På daghem ärlönekostnaderna de väsentliga. Del går ungefär en vuxen på fem barn. Vi önskarkanske all del skulle vara en vuxen på fyra barn. 1 spädbarnsgrupperna är delkanske ivå vuxna på fem barn. Det är alliså fråga om en koslnad av enarbetsinsats för ungefär en vuxen på fyra fem barn. När man ser till barnen ihemmei - om man väljer den tillsynsformen och det skall man självfallet hamöjlighet att göra om man vill det - är det en vuxen på ett barn eller möjligenivå. Det går alltså aldrig att påslå alt daghemmen samhällsekonomiskt skullevara en dyrare form än tillsyn i hemmen. Detär viktigt att komma ihåg del - inte därför att vi skall bygga daghem för attfå en så effektiv och billig tillsyn som möjligt av våra barn, utan därför attkostnaderna används som ett argument emot daghemsbyggandet. Skälet för daghemär naturligtvis att barnen skall få en trygg tillvaro när föräldrarna är påjobbet och få den stimulans som daghemmen kan ge från både kamrater ochpersonal. Torsdagen den 1 april.1976 att föräldrarna skall fåvalfrihet, så att de kan välja förvärvsarbete. Annars blir det ingen jämlikhet.Annars blir det i de flesta familjer mamman som får avstå från yrket vare sighon vill del eller inte. Detär alltså det som är skälen för daghem - inte att de är särskilt billiga. Mankan aldrig säga att vi inte har råd med daghemslillsyn på lång sikt, därför attden tillsynsformen skulle vara speciellt dyr. Den flaskhals som finns ärnaturligtvis frågan om hur snabbt vi kan bygga ut och få kvalificerad personaltill daghemmen. Denandra allmänna refleklionen är att man ofta hör talet om att barnen hade detbättre förr när de var hemma hos mamma. Man målar kanske upp bondesamhället,där barnen deltog i sysslorna på gården osv. och hade en bättre kontakt medföräldrarna. Del här är verkligen uttalanden som får las med många nypor salt. Mankan säga alt detta är ett ointressant problem, eftersom vi inle är beredda altgå tillbaka till ett sådant samhälle som fanns tidigare. Mödrarna vill i daginle skära av kontakten med yrket. Del är helt riktigt, men del är ändå ingenointressant fråga. Den präglar nämligen våra at-lilyder lill daghemmen. Om vitror alt det var bättre förr, får vi också en känsla av att daghemmen kanskeinte är så bra. Jagskulle vilja rekommendera dem som resonerar så, ati läsa den lilla skrift somUlla givit ul och som heter Barntillsynen i historiskbelysning, där hon skildrar en del av de förhållanden som tidigare rådde. Isammanfattningen konstaterar hon all barnen visserligen var hemma, men all deinle hade särskilt mycket kontakt med sin mamma. Hon hade nämligen mycket attslå i i lantbruket eller i det hem där hon arbetade, som hushållerska ellerliknande. Barnen sågs i regel till av äldre barn, kanske av äldresyskon, eller fick måhända klara sig utan tillsyn. Detvar sannerligen inget ideal all slå efter. Tvärtom hade barnen del inte baramateriellt sämre utan också en torftigare miljö. Barnhemmen ger en mycket bättre tillvaro för barnen än vad barnen hade för några årtiondensedan här i . Bättre konlakl med föräldrarna kan vi också ge, om vi villsatsa på att de som har små barn skall få rätt lill kortare arbetstid. Och deskall få det snabbt - de skall inte behöva vänta tills del har gått 10, 15eller , när alla kan få kortare arbetstid. Jag skall be att få yrka bifall lill de reservationer där mitt namnfinns med. (vpk): Även om del ären klen tröst för alla de tusenden som alltjämt står i kö för en daghemsplats,så vill jag så här inledningsvis konstatera att det har hänt en del idaghemsfrågan . Erfarenheterna från den verksamhet sombedrivits har undanröjt åtskilligt av den tveksamhet inför daghem som tidigarefanns. Både nar del gäller forskningen på området och när det gäller deninställning som i allmänhet finns till vad daghem äroch hur barn påverkas av att vistas där så kan förändringar noteras. Tidigarehar del just inte bedrivits någon forskning på del här området. Men finnsdet en del - faslän fortfarande alltför litet - alt hänvisa till. En del av detskall jag återkomma lill. Men jag vill som det allra främsta när det gäller denändrade inställningen framhålla alt nödvändigheten av en kraftigt utbyggddaghems- och frilids-hemsverksamhet nu har förankrats i folkopinionen och altstora grupper av unga föräldrar har samlats i aktionsgrupper kring kraven påbra daghem åt alla barn. Vänsterpartietkommunisternas ståndpunkt när del gäller daghemsutbyggnaden har sedan längevarit klar. Jag skall i det här sammanhanget inte gå längre tillbaka i liden änvad min egen riksdagslid sträcker sig. Vid riksdag väckte vpk-gruppenförslaget om en planmässig utbyggnad av daghemmen med 150 000 nyadaghemsplalser . Och har vi gång på gång ställtkrav på en kraftig utbyggnad. När det nu äntligen kommer ett förslag frånregeringen måste vi tyvärr återigen upprepa kraven på en kraftig utbyggnad,eftersom målsättningarna i detta förslag bara i begränsad omfattning kommer atttillgodose de krav som ställs och eftersom det även efter detta kommer allkvarslå avgörande brisier när det gäller både omfattning och kvalitet Vadvpk vill är att alla barn skall tillerkännas rätt till en plats i förskolaeller fritidshem. Jag vill gärna tala om varför vi anser att denna fråga är såviktig. Förskolankan ge barnen möjligheter att utvecklas till fria och självständiga individergenom att de får vara i en miljö där den pedagogiska verksamheten utgår frånderas individuella egenskaper och förutsättningar. vistas barnen iell kollekliv och lär sig all se sig själva som viktiga delarav detta kolleklivi förhållande till både barn och vuxna. De socialt och kulturellt sämst ställdabarnen får på det sättet betydelsefulla möjligheter att utvecklas -möjligheter som de annars inte skulle ha. Serman förskolan på del här sättet står. del fullt klart att den är likabetydelsefull som och lika litet som den får utlämnas åt lokala ochkonjunkturbetonade inlresseförändringar eller lokala brister eller tillgångarpå ekonomiska resurser. Detandra huvudskälet till vpk:s krav på förskoleutbyggnaden är att en brabarntillsyn är en förutsättning för kvinnornas frigörelse från ekonomiskt ochsocialt beroende. Hundratusentals kvinnor binds till hemmen på grund avbristande barntillsyn. När deras barn vuxit upp har dessa kvinnor nått en sådanålder att de, i synnerhet om de saknar utbildning, har svårt att få något jobb.Idet hänseendet ställer vi kravet på barntillsyn och på kvinnornasrätt till arbete. Vårakrav på utbyggnad av fritidshemmen har sitt upphov i samma syn på barnens ochkvinnornas situation och behov. Barnen skall beredas möjlighet till en meningsfullfritid som de fåren sådan tillsyn att kvinnorna kan gå ut i arbetenär de så önskar. Delär den här synen på förskolor och fritidshem och på deras funk-lioner som ulgörbakgrunden till vpk:s krav när det gäller dimensionering, kvalitet ochfinansiering av barnomsorgen. Vadförst beträffar dimensioneringen står det fullständigt klart alt denutbyggnadstakt som regeringen efter de här tidigare åberopade förhandlingarnamed har kommit fram till och som majoriteten i socialutskottetnu tillstyrker är alldeles för låg. Behovet är mångdubbelt större än de 100 000platser på daghem och 50 000 platser på fritidshem som föreslås byggas underden närmaste femårsperioden. finns det 800 000 barn i förskoleåldern, ochav dem har ca 450 000 förvärvsarbetande mödrar. Antalet barn i åldrarna 7-14 årär ungefär lika stort, och av dem har 200 000 barn i åldern 7-9 årförvärvsarbetande mor. Lägger man lill dessa siffror att det nu finns 65 000daghemsplalser och 21 000 friiidshemsplaiser kan man inte ens beteckna detföreliggande utbyggnadsprogrammet som ett allvarligt menat försök att inomrimlig lid tillgodose alla barns rätt till en bra barnstugeplats. Jaghar nämnt vpk:s skäl för kraven på en väsentlig utbyggd barntillsyn. De liggertill grund för vår uppfattning att det är nödvändigt med omprioriteringar inomsamhällsekonomin för att trygga en utbyggnad som svarar mot de behov somfinns. Det är inte längre acceptabelt att dessa nödvändiga behov hålls tillbakamed hänvisning lill bristande ekonomiska resurser. Nya grepp måste las för alldel inom rimlig lid skall vara möjligt'att uppnå en acceptabel uppbyggnadsnivå.Mot detta svarar vårt förslag om en utbyggnad med minst 50000 platser i daghem och fritidshem , alltså totalt minst 250 000 nyaplatser. Vi menar också all takten i utbyggnaden bör öka och attden sedan bör fortsätta till dess att målsättningen, alla barns rätt till enbra barnstugeplats, har förverkligats. Under delta uppbyggnadsskede kan detvara nödvändigt att bereda förtur för barn med särskilda behov av stöd ochstimulans inom såväl förskolan som fritidshemmen. För att uppnå delta och föratt undvika att någon grupp av barn ställs utanför verksamheten är det ocksånödvändigt all införa obligatorisk förskola i stället för den nuvarandeallmänna. Kvalitetskravenförs fram alltmer konkret i den aktuella förskoledebatten. Jag nämnde i börjanatt det numera finns en del forskning när det gäller frågan om hur barn har delpå "dagis" och hur de utvecklas där. Sådana undersökningar har t. ex.gjorts beträffande spädbarn. Och det mest intressanta är kanske alt man avundersökningarna kan dra slutsatsen att frågan inte gäller om del är braför barn alt vistas på "dagis" utan i stället hur daghemmen skallutvecklas för alt fungera ännu bättre som miljö för barnen. Vikligabilar i arbetet med att höja kvaliteten är sådant som gruppstorlek ochpersonaltäthet. Vpk:s syn på dessa frågor kommer att redovisa senarei debatten. 1kvalitelsdebatlen ulgör frågan om tillsynen av barn till skiftarbetandeföräldrar ell aktuellt inslag - och det är aktuellt inte bara i , där kommunen vill startanatthem på försök . LO:s enkät om barnomsorg liksom andrautredningar har visal all alltför många barn får klara sig utan tillsyn någondel av dygnet. Naturiigtvis är det nödvändigt att i första hand gå emot alltonödigt skiftarbete och avsevärt förbättra villkoren för dem som måste arbeta iskift. Men är ju samhället byggt på förutsättningen all människor kanarbeta utanför de s. k. kontorstiderna. Sjukvården måste fungera även ,kollektivtrafiken likaså, och inom vissa sektorer av industrin är det svårt attundvika nattskift. Kravet på kortare arbetstid för alla är en viktig bit ilösandet även av det här problemet. Myckel, för att inte säga allt, talar emotatt barn redan i späd ålder skall tvingas anpassa sig till sådana villkor iarbetslivet som är till skada även för vuxna. debatt kring de här förhållandena får ändå inte begränsas lill enbart fråganom man skall ha nattöppna daghem eller inte, utan den måste gälla tillsynentotalt och särskilt dä dess kvalitet och dess utformning. Del är med det förögonen som jag har anslutit mig till ul-skoiisskrivningen i del här avseendet,där del ju betonas all man måste gå fram med stor försiktighet innan man tarställning för att lösa dessa problem genom alt inrätta nattöppna daghem. 1likhet med anser jag del vara en viktig förutsättning för altkravet på en kraftig utbyggnad av barnomsorgsverksamheten skall kunnatillgodoses alt det finns mark för ändamålet i kommunerna. Därför kräver vi alldel i byggnadsstadgan tas in regler om alt det alltid skall reserveras mark förförskolor och fritidshem när stadsplan och bygg-nadsplan uppräiias. Det är ett allmänt känt faktum att kommunernas ekonomi är sådanatt den inle tål belastningar av väsentligt utökade verksamheter. Det stårdärför klart att staten måste påta sig det ekonomiska ansvaret för utbyggnadenav barnomsorgen. I propositionen -och även i utskottsbetänkandel - föreslåsen ny konstruktion av statsbidragen till barnomsorgen. Man slopar de nuvarandeanordnings- och driftbidragen och ersätter dem med ett nytt drifibidrag där mansäger sig skola la hänsyn lill kapitalkostnaderna. Vitror att detta är mycket olyckligt, eftersom det kommer all leda lill ökadbelastning på kapitalsidan - plus all stora delar av driftkostnaderna ändåligger kvar på kommunerna. Vi föreslår i stället att man skall behälla del nuvarandeförhöjda anordningsbidraget på . per plats under utbyggnadsskedel.Naturiigtvis får man tänka sig justeringar med hänsyn tillkostnadsutvecklingen. Dessutommenar vi all staten genom drifibidrag skall läcka personalkostnaderna. Justpersonaltätheten är en så viktig faktor att den inte får utsättas för kommunalkostnadsjakt. Ett statligt övertagande av personalkostnaderna skulle gekommunerna möjlighet all sälla in ökade resurser när det gäller utrustningen påförskolor och fritidshem. De anställda inom barnomsorgen påpekar ju ständigtvilken torftig utrustning många förskolor har. 1samband med detla vill jag peka på all vpk:s förslag innebär att det skallfastställas en miniminorm för personaltätheten. Därutöver skall kommunerna hamöjlighet att anställa den personal som behövs för att man skall tillgodosebarnens behov. Vi vänder oss alltså mot schablonberäkningar och menar att denaktuella situationen på varje barnstuga måste vara avgörande för hur mycketpersonal och vilken personal som skall finnas. Frånvpk:s sida anser vi inte att propositionens och utskoltsmajoriietens förslagnär del gäller finansieringen kommer att garantera den barnstugeutbyggnad somkrävs . Det är t. o. m. ytterst osäkert om ens de målsättningar somframgått av överenskommelserna mellan regeringen och kanuppfyllas med den sortens finansiering. Vårt förslag ger däremotförutsättningarna för den utbyggnad av barnomsorgen som är ell allmänt kravute bland människorna. Detla krav har vi formulerat i våra motioner, och det,liksom krav som rör kvalitet, finansiering och annat, finns i reservationer somjag - ensam, eller i några fall tillsammans med andra utskottsledamöter - fogattill utskottets betänkande. HerrCarlshamre tycktes anse att ett stort antal reservationer är uttryck förnegativism. För egen del vill jag säga att jag har reserverat mig därför altvpk har en betydligt positivare syn på hela den verksamhet vi diskuterar änvad som uttrycks i majoritetens skrivning. Jagber, herr talman, att få yrka bifall till samtliga de reservationer där miltnamn finns med. (Medanledning av applåder från åhörariäklaren yttrade herr talmannen: Jag fårmeddela åhörarna på läktaren att applåder eller andra opinionsyttringar ej ärtillåtna.) Fröken (): Jag skall försöka låta bli upprepningar sä långt det är möjligt, menhelt kan kanske inte sådana undvikas. Mycket är ju sagt redan. Detär bra att vi får en lag om barnomsorg och det är bra att vi kan anta den underså bred enighet, för del är ju situationen här i kammaren, även om debatten ärlång. Dåvi 1973 antog lagen om allmän förskola påpekade jag i kammar-debatten alt delvar nödvändigt alt se till att inle utbyggnaden av deltidsförskolan försexåringar kom att leda till en minskning i utbyggnadstakten när det gällerbarnomsorgen för alla barn. Jag gjorde detta i vetskap om kommunernasbegränsade resurser. Närsocialstyrelsen 1974 gjorde en enkät hos kommunerna om deras uibyggnadsplanervisade del sig att utbyggnadstakten hade gått ned och inte blivit den manhoppats. Behovet av barnomsorg hade däremot inte minskat ulan tvärtom ökat. Då vi 1974 behandladebarnomsorgen här i kammaren var jag därför en av dem som ireservation begärde att en bindande utbyggnadsplan för barnomsorgen skulleföreläggas och att kommunerna genom förbättrade statsbidrag skulleges ekonomiska möjligheter att genomföra en sådan plan. Dä var det omöjligt attfä gehör för den saken. Men det är ju precis detta som har hänt. Vi får enutbyggnadsplan, och det är bra. Utbyggnadenav barnomsorgen gäller i första hand barnen, som flera sagt här tidigare. Detär deras behov av trygghet, stimulans och samvaro med andra barn som skalltillgodoses. Men ulan en väl fungerande barnomsorg kan inte kvinnorna utnyttjaden rätt til| arbete som vi anser att alla skall ha - också kvinnorna. Bådadessa syften skall tillgodoses genom samhällets barnomsorg, men det äroundvikligt att - i varje fall i ett utbyggnadsskede - dessa syften kan komma ikonflikt med varandra. Efterfrågan på daghemsplatser ökar i takt med att giftakvinnors förvärvsfrekvens ökar. Trycket på att snabbt få platsbehovettillgodosett är stort. Men skall syftet med barnomsorg för barnens skulltillgodoses får vi inte göra avkall på väsentliga kvalitetskrav. Ellsådant kvalitetskrav är gruppstorieken i förskolan. I reservationen 13 har vigett uttryck för att vissa kvalitetskrav bör anges genom all riksdagenfastställer normer för gruppstoriek och personaltäthet. Andra har redan talatför samma reservation. Vi anser att skall vara 10 barn i småbarnsgruppoch högst 15 i syskongrupp. Självfallet skall inte en sådan norm få innebäraatt barn som har plats i förskola mister den för alt man skall minska ner antaletbarn i gruppen. Vi säger därför i reservationen all man bör kunna genomföranormen för gruppstorlek stegvis. Utskollsmajoritetenanser att kommunerna skall ha frihet att själva utforma verksamheten och alluivecklingen skall påverkas genom vägledande information från socialstyrelsen.Utskottsmajoriteten tar alltså avstånd från vårt förslag om normer. Vi villheller inte begränsa kommunernas frihet - tvärtom har vi i centermotionen 1232sagt all det är nödvändigt alt kommunerna med utgångspunkt i grundläggande kravpå lokaler, personaltäthet m. m. skall ha så stor frihet som möjligt attutforma barnomsorgsverksamheten efter lokala behov. Del finns stort utrymme förkommunerna all använda den friheten även om uttalar sig för vissagrundläggande kvalitetskrav. Denormer vi vill att skall fastställa innebär f ö. inte bara krav påkommunerna. Ett ökai ekonomiskt ansvarslagande från statens sida kan ocksåkomma att krävas. Man kan därvid, som har sagt här, tänka sigatt staten övertar personalkostnaderna för förskolan. Personligen ärjag mycket inne på den linjen. Vi har dock i inte här gått så långt. Däremotär vi inte nöjda med den konstruktion för att göra statsbidragenvärdebeständiga som föreslås i propositionen. Förslaget går ut på allvärdebeständigheten skall garanteras genom att statsbidraget knyts lilllöneutvecklingen för anställda i offentlig tjänst. Detta innebär, som 5 protokoll 1975/76. vi ser det, knappast någonreell värdesäkring. Personalkostnaderna i förskolan svarar för av detotala kostnaderna. Personalen där är en låglönegrupp. Om personalens lönelägerelativt sett skall förbättras, och detta är verkligen angeläget för att viskall kunna rekrytera personal, så måste löneökningarna för de personalgruppersom finns inom barnomsorgen bli högre än för offentligt anställda, betraktadesom grupp. Personalkostnaderna påverkas dessutom också av förändringar iuttaget av arbetsgivaravgifter och socialavgifter. Centerrepresenlanlerna iutskottet har därför ansett att statsbidragen till barnomsorgen bör göras värdebeständigagenom att knytas an till löneutvecklingen hos aktuella personalgrupper och althänsyn därvid också skall tas lill förändringar i uttaget av olikaarbetsgivaravgifter. Barnmed särskilda behov - eller som del uttrycks i lagen: barn som av fysiska,psykiska, sociala, språkliga eller andra skäl behöver stöd i sin utveckling -skall enligt den nya lagens 6 § anvisas plats i förskola tidigare än vid sexår. Detsamma gäller barn som vistas på sjukhus eller annan institution. Deskall beredas tillfälle att delta i förskoleverksamhet. Detta upplever jag somett stort framsteg. Den tidigare formuleringen var att dessa barn skall sälångt möjligt beredas plats resp. ges möjlighet att delta. Medden nya formuleringen har ett krav som vi från och förtfram varje gäng förskolan debatterats blivit tillgodosett. Vi hade enreservation , när lagen om allmän förskola antogs. Det är bra all enändring nu har skett. Detfinns många barn som behöver förskolans stöd och hjälp vid tidigare ålder. grupp med sådana särskilda behov är invandrarbarnen. Deras speciellabehov av förskoleverksamhet - men kanske framför allt deras särskilda behov iförskolan - har alltför litet blivit uppmärksammade. Om inle invandrarbarnen iförskolan ges tillfälle till aktiv hemspråksträning blir inte deras särskildabehov tillgodosedda. Vi får anledning att komma tillbaka lill den frågan senarei vår. Sedanbara några ord i anslutning till de två särskilda yttranden där mitt och andracenterpartisters namn finns med. Varje gång som frågor om förskolan behandlatshar vi från vårt håll givit uttryck för all vi i princip anser att den allmännaförskolan för sexåringar bör vara obligatorisk och att det därvid borde varanaturiigt att huvudmannaskapet för förskolan omprövades. Del borde ligga pånågon annan myndighet än den sociala. Den utveckling som skett sedan lagenträdde i kraft och den vidgade roll som skolan enligt den framlagdapropositionen om skolans inre arbete kommer att få, bl. a. då det gälleransvar för barnens fritidsverksamhet, tror vi leder till att frågan om huvudmannaskapetför dellidsförskolan kan komma att behöva omprövas. Underdebatten har poängterats - socialministern gjorde det ocksåinledningsvis - att föräldrarnas betydelse för barnens trygghet och utvecklinginle blir mindre genom en utbyggnad av förskolan. Föräldrarnas behov avkunskaper och insikter är lika stora nu som . Den möjlighet attvidarebefordra erfarenheter från en generation till en annan, som var vanligförr, finns inte nu när generationerna ofta lever åtskilda på olika håll ilandet. De unga föräldrarna är nu mycket mer än tidigare utlämnade åt sigsjälva, vilket många föräldrar upplever som pressande. Det leder också lill ettstarkt behov att få hjälp och stöd i föräldrarollen, att få utbyta erfarenhetermed andra föräldrar och andra människor, och alt få mera kunskaper. , där jag är verksam, har vi fört fram kravetpå en mera systematiskt upplagd föräldrautbildning. har också här iriksdagen fört fram det kravet. Det har lett till att frågan gått tillutredning, sedan beslut fattades här 1973. Det är bra och riktigt att enförsöksverksamhet läggs till grund för kommande beslut. Det diskussionskapitelsom den barnomsorgsgrupp som haft utredningsuppdraget har lagt fram i sittbetänkande Samverkan i barnomsorgen tar dock enligt vår uppfattning alltförmycket sikte på gruppdiskussioner mellan föräldrar och mellan föräldrar ochpersonal, och alltför litet uppmärksamhet har ägnats åt att ge föräldrarnafaktiska kunskaper. Del finns kunskaper som är värdefulla för föräldraroavsett vilken ideologisk inställning de har. Vi har ansett att det är viktigtatt detta beaktas i det fortsatta arbetet. Med det anförda vill jag yrka bifall till reservationerna 6, 11, 12, 13och 23. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. För oss i moderata samlingspartiet står inle bara valfriheten som enviktig och angelägen målsättning för barnomsorgen. Vi menar att ocksåkvaliteten måste stå i centrum. Vihar t. v. accepterat de föreslagna bestämmelserna för statsbidrag lill daghemoch familjedaghem. Men på kan dessa bestämmelser inte godtas, ochdet av olika skäl. Jagnämnde begreppet kvalitet. Statsbidraget till en daghemsplals ulgör enligtförslaget . för alla platser som tillkommit fr. o. m. . Inom någraår skall också alla de äldre platserna få samma statsbidrag. Men den storanackdelen med denna konstruktion är att statsbidraget inte på något sätt tarhänsyn till barnens ålder, till om det t. ex. är fråga om en mycketpersonalkrävande spädbarnsavdelning eller en något mindre personalkrävandesyskongrupp, till om man har handikappade barn på avdelningen eller inte. Statsbidragettar inte heller på något sätt hänsyn till kvaliteten på den vård som ges.Statsbidraget är oförändrat detsamma helt oberoende av om tillgången påpersonal är mycket knapp eller förhållandevis god. Skulle en kommun vilja ökapersonaltätheten inom t. ex. syskongrupperna från kanske 2 1/2 anställda till 3anställda per avdelning, påverkar detla inte med ett enda öre detstatsbidrag som utbetalas.