prot · FZ0913 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeringens förslag lill nyafinansieringsformer måsle ses som en framgång för de förslag som vpk undermånga år ställt. Ävenom utbyggnaden av barnomsorgen sålunda mer skenbart än reellt belastar denkommunala ekonomin finns det från andra utgångspunkter skäl alt leda debattenin på kommunernas allmänna ekonomiska situation. Skatterna är mycket höga.Sedan 1968 har kommunalskatten ökat från 19 till ca . Det finns många orsaker till della, bl. a. alt kommunerna måste medkommunala medel finansiera statliga ålägganden, somborde finansieras helt med statsbidrag. Särskilt kännbart är detta givetvis ide s. k. infiyttningskommunerna, där krav ställs bl. a. påfärdigställande av skolor, daghem, vägar och bostäder, förutom krav på socialservice i övrigt. Dessutomär den proportionella skatten ur fördelningssynpunki orättvis. Låginkomsttagaredrabbas hårdast av kommunalskatten. Del är oftast i in-flyttningskommunerna somlåg- och mellaninkomstiagarna finns, och del är också inflyttningskommunernasom toppar den kommunala skalleligan. Mendet är inle bara de statliga åläggandena som pressar kommunernas ekonomi.Lagstiftningen när det gäller beskattning av företagen är fullkomligthänsynslös mot kommunerna och leder till all intäkterna till kommunernauteblir som företagen ställer krav på kommunerna vad gäller bättrevägar för alt underlätta deras distribution, bättre vatten- ochavloppsförhållanden, skräddarsydda utbildningar för att få arbetskraft sompassar ortens förelag. Jagskall ta ett exempel från min hemkommun , där f ö. budgetarbetet för1976 torde vara det svåraste utan att kommunen egentligen på någotområde tillmötesgår invånarnas krav på högre standard, förbättrade och nyanyitigheter. En tio-i-topp-lisla från min kommun över de största Juridiskaskattebetalarna i kommunen visar atl t. ex. Ikeas skatleförmåga har sjunkitfrån 6,3 milj. kr. lill under 1 miljon 1974. som Ikeasverksamhet och försäljning ökat enormt har förelagets skatteförmåga minskatlill en sjundedel. Billmans regulator, med 700 anställda, finns inte ens medbland de tio största skattebetalarna i kommunen. och KF:s Vårbybryggeri,som var en stor skattebetalare , har också ramlat bort frånlistan. Inte heller Essos stora anläggning med bensinstation och hotell finns med.Ingen tror väl att skatteförmågan på någol sätl minskat för t. ex. lill ensjundedel av vad den varför ; tvärtom. Men bolagen begagnar sig avlagliga möjligheter alt smita undan så att skatten blir så lindrig som möjligt. Fyraav de tio största skattebetalarna är bostadsorganisationer. Bostadsrättsföreningaroch kommunens bosiadsstiftelse,som inte har någon som helst produktion, svarargenom bara faslighetsskalt för inte av skatteinkomsterna från detio största företagen. Min egen bostadsrättsförening på bara 200 lägenheterbetalar i faslighetsskatt nästan lika mycket lill kommunen som det stora Ikeagör. 187 milj. kr. inkommer i är i skatt i , och därav svarar företagenför bara 6 milj. kr. Man kan fråga sig om detta förhållande är rimligt.Förelagens alla möjligheter att smyga undan vinsterna, t. ex. i form av s. k.koncernbidrag till utlandet eller lill mer eller mindre skenbara förlustbolag iandra landsändar, måste stoppas. Den mot kommunerna hänsynslösa lagstiftningenom företagsskatten måste upphöra. Kapitalel skall beskattas, företagen skallbetala skatt efter sin verkliga produktion i resp. kommun och därigenomtvingas att - precis som löntagarna måste göra - bidra lill kommunernaskostnader. Ocksånär del gäller låne- och bidragsdelen har kommunerna stora bekymmer dels genomalt lånemarknaden är begränsad och kringgärdad av diverse kvoter och utmärks avhöga räntor och allt kortare amorteringstider, dels genom alt statsbidrageninte har anpassats lill de ålägganden som kommunerna fått genomriksdagsbeslut. Vadgäller kommunernas utgiftsproblem vill jag nämna några omständigheter somförsvårar kommunernas ekonomiska situation. Fördet forsla har markpriserna stigit genom en fortsatt markspeku-lalion, som isin lur leder till höga exploaieringskostnader och som vidare ger höghyror förbostadskonsumenterna. För del andra belastas kommunerna medarbetsgivaravgifter som tar en dryg del av pengapolten. Än slörre blir det härproblemet, om kommunerna även skall drabbas av en höjd arbetsgivaravgift förall finansiera den tänkta skattereformen. Om den finansieras helt viaarbetsgivaravgift, innebär del alt kommunalskatten måste höjas betydligt.Dessutom har kommunerna en stor del lågavlönad personal, som måsle få rejälalönelyft. Vänsterpartietkommunisterna har lidigare lagt fram förslag som syftar tillekonomiska lättnader för kommunerna. Jag vill gärna upprepa de kraven: En statlig bostadsbank förfinansieringen av bosläder. En förändring av markpolitikenså att markspekulationen upphör. Ett slopande avarbetsgivaravgifterna för kommuner och landsting. Ökade statsbidrag lillverksamhet som ålagts kommunerna. En ändring av bolagsskatten ochett stopp för laglig skatteflykt. Ökade lånemöjligheter förkommunerna till låg ränta och med långa amorteringstider. Fröken (): presenterade ettfamiljepolitiskt program, som är den första verkligt genomtänkta analysen avfamiljens roll i framtidens samhälle. Den analysen visaratt vi måste faensamlad lösning på frågor som rör arbetsliv, barnom.sorg och jämställdhet. Detär en pionjärgärning som vårt förbund har ulfört, och del visas väl främsldärav att detta program ända har åberopats i alla familjepolitiskadiskussioner i denna kammare liksom del har diskuterats inom vårt parti ochlegat till grund för en lång rad av de reformer .som socialministern lidigarenämnde, bl. a. föräldraförsäkringen och den allmänna förskolan. Menjag måsle tillstå, herr talman, att jag börjar bli mer och mer betänksam införutvecklingen av den familjepolitiska debatten här i landet. Jag har med mycketstort intresse lyssnat till . Han talade lugnt och avspänt. Men detfanns både affekt och aggression i hans tonfall då vidiskuterade valfriheten. Han kunde inte förstå eller accepiera vår analys atlden verkliga valfriheten icke går att genomföra, hell enkelt därför alt vi ickehar tillräckligt stora ekonomiska möjligheter alt lämna ettval mellan arbeie ulanför hemmet och kompensation för den lön som annarsfaller bort. Det har vi icke råd med. Därförär del ganska glädjande att i Liberal debatt nr 4 - det nummer sompresenterar nya familjepolitiska program, som skall debatteras påfolkpartiets stämma - läsa en artikel av som tar uppprinciperna och resonemangen bakom della nya program. Jag citerar: "Deflesta människor har ingen eller obetydlig valfrihet. Den totalavalfriheten kan lika litet som den totala Jämlikheten bli verklighet för någonmänniska." Det är exakt samma slutsatser som vi kom till -även om vi när det gäller möjligheterna och vägarna alt öka människornasjämställdhet givelvis skiljer oss ganska väsentligt från folkpartietsuppfattning. Delhar varit beklämmande - ja, genant - att behöva konstatera atl vi inom detsocialdemokratiska kvinnoförbundet, när vi höll kongress ,ansåg oss föranledda alt anta en resolution där vi uttalade att vi icke varbarnfientliga. Det var genant att behöva göra det, men skulden faller inte påoss utan på två borgerliga kvinnoförbund, som gick ut i pressen ochtalade om vår barnfientlighet. Jag kan icke kalla della annat än aggressivitetoch brist på respekt för den lågmälda och analyserande debatt som vi verkligenmåste ha kring dessa frågor. Det är en av anledningarna till alt jag ärbekymrad över den familjepolitiska debatten som den förs f n. Denandra anledningen är att vi - medlemmarna i det socialdemokratiskakvinnoförbundet - blev kallade för barnfientliga helt enkelt därför alt vihade en annan uppfattning än många andra och av ett barnsliv. Jag tror all det behöver sägas au vi håller på all skapa enganska bekymmersam gränsdragning, som vi inte har haft tidigare. Det skermåhända när vi talar om önskemålet - som man finner på många håll - om kortarearbetsdag för småbarnsföräldrar. Det sker måhända när man studerarmoderaternas, och olika förslag. Man finner där en långrad förslag till lösningar: rätt till deltid intill dess barnet är , rätltill tjänstledighet intill dess barnet är , räll till vårdbidrag - hurdet nu än utformas i de borgerliga förslagen - intill dess barnet är tre år.Jag tycker verkligen atl vi skall fråga oss: Håller vi i den ganska akademiskadeball vi för kring dessa frågor på att föra in begreppet att barn är småbarntill dess de är och sedan är de enbart barn? Så är det verkligen inte,herr talman. Och Jag tror att något av det mest väsentliga som har sagts i dehär frågorna sades av oss i vårt uttalande på kongressen och även av statsministerPalme på den socialdemokratiska partikongressen. Det finns perioder i enfamiljs liv då det kan kännas nödvändigt alt någon närmare engagerar sig kringbarnen och stannar hemma . Ärdet så alldeles säkert att det är just upp till som ett barn behöver vårstörsta omsorg? Jag har nära kontakt med småbarnsföräldrar. Jag känner välderas stora och svåra problem, men jag vet också, av min och andras erfarenhet,att ibland kan fem-sjuärsåldern vara svårare. Det kan vara de förstaåren i skolan. Del kan också vara de år då ett barn börjar närma sig tonårenoch alltså har större behov av nära kontakt med anhöriga och förtrogna änlidigare. Motdenna bakgrund tror jag alt vi skall vara varse vilken fålla vi håller på attsamla in unga individers problem i. Vi måste också mycket noga tänka igenomvilka gränser vi sätter. Del var bl. a. av den anledningen som vi iSocialdemokratiska kvinnoförbundet, när vi presenterade vår programskrift1972, ingalunda gick in för kortare arbetstid för småbarnsföräldrar. Vi nämndeden generella arbetstiden. Vi nämnde också tanken på en kortare arbetsdag förföräldrar med barn just för att markera atl del finnsandra perioder i barns liv då de kan behöva föräldrarna bättre än i tidigareåldrar. Jagvågar också påstå att det finns icke någon politisk organisation som så har penetreratfrågan om den kortare arbetsdagen som mitt förbund. Vi har utarbetat en skriftmed olika lösningar. Del är en frivillig linje. Del är den generella linjen somvi stannade för med stor majoritet på vår kongress. Det är en särlösning - ensärlösning som vi sade all vi visste mycket litet om. Vi visste en del omfördelarna. Vi visste inte mycket om nackdelarna. Delegationen förarbetslidsfrågor var då ännu icke tillsatt, men vi krävde atl denna delegationtillsattes Just från den utgångspunkten atl man måsle ordentligt analysera allafrågor som hör ihop med den kortare arbetsdagen för att sedan komma lill enrimlig och riktig slutsats. Vihar verkligen ordentligt försökt tänka igenom föräldrarnas situation i detframtida samhället, och vi kan konstatera att av kvinnor är mer än varannan ute i arbetslivet. Av dem som har barn igrundskoleåldern förvärvsarbetar nu tre av fyra. Utvecklingengår alltså mer och mer mot att kvinnorna kommer ut i förvärvslivet. Hela 67 %av den vuxna kvinnliga befolkningen befinner sig nu ute i arbetslivet, och detär därför som även vi har prioriterat en stor satsning på barnomsorgen. Viär glada över regeringens initiativ. Vi är glada över den överenskommelse somträffats med . Men våra ambitioner går om möjligt ännu längre.Vi vet alt den brist på daghem som finns runt om i landet är mer änkatastrofal. Den måsle vi på alla sätt försöka komma till rätta med. Och därförblev resultatet av våra överväganden att vi vill ha en etappvis förkortning avarbetstiden till sex timmars arbetsdag . Vid den presskonferenssom hölls av DELFA, alltså delegationen för arbetstidsfrågor, medgav enav LO:s representanter alt vi kan nå dil 1980. Vivill vidare få 50 000 nya daghemsplatser under de kommande sex årenoch en lagstiftning som garanterar utbyggnadsmålet. Kraftigtutökat statsbidrag är vår tanke när del gäller barnomsorgen och daghemmen.Vidare vill vi - och det tror jag är ytterst viktigt -ha en utvidgning avföräldraförsäkringen. Vi vet atl vi delvis kommer att få det, men jag anser delvara nödvädigl atl få den ökad per barn och år med tankepå barnens sjukdomar och vikten och nödvändigheten av att någon av föräldrarnaär med när barnen slussas in i daghem eller i förskola. Vivill också ha bättre omsorg om sjuka barn. Vi vill ha laglig rätt tilltjänstledighet när barnomsorg inte kan ordnas. Vi vill ha rätt till ersättningfrån arbetslöshetsförsäkringen och kontant arbetsmarknadsstöd när barnomsorginle kan ordnas som arbete erbjuds. Vi inbillar oss att de reformernabättre skulle motsvara föräldrars och barns aktuella behov än ett snitt påtreårsåldern, som det föreslås när det gäller delvis tjänstledighet, deltideller ett eventuellt tänkt vårdnadsbidrag. Man måsle tänka: Vad händer efterireårsåldern? Man kan inle bara stanna där. Man måsle på ett helt annat sättanalysera den siiuationen innan man, som jag uppfattar det, renlskrivbordsmässigl sätter upp mallar. Vi får inle låta det bli så atl vi anserall småbarn är småbarn lill ålder och sen är de barn utan några störreproblem. Idetta anförande instämde och , samtfru , , , och (samtligas). Heu () kortgenmäle: Jag ber att få tacka för att hon ansåg att jag taladelugnt och avspänt. Det var givetvis också min avsikt all göra det. Jag brukarinte sälla betyg på kollegerna här i kammaren, men det är mig ett nöja atlåtergälda vänligheten; talade också lugnt och avspänt. Däremotvill jag på en annan punkt vara litet mindre artig. Fröken citerade vadLillemor , förbundssekreterare i , hadeskrivit i tidskriften nr 1975, men det citatet varofullständigt. Jag skall här läsa ett längre stycke, så blir sammanhanget merklart. Så här skriver under rubriken valfrihelen: "Denvalfrihet som del liberala familjeprogrammet lalar om är ingenting sommänniskor redan har och som samhället skall låta bli att lägga sig i. Ökadvalfrihet skapas genom samhällsåtgärder. De flesta människor har ingeneller obetydlig valfrihet. Den totala valfriheten kan lika litet som den totalajämlikheten bli verklighet för någon människa. ökad valfrihet kan åstadkommas genom familjepolitiska reformer.Utgångspunkten måsle vara, alt det inte finns en enda lösning som är bra föralla individer - eller alla familjer. Det är samma utgångspunkt som måslegälla i strävan efter Jämlikhet." Detär just den tankegången jag har försökt utveckla här. Om man inte kan nåperfekt valfrihet kan man ändå sträva efter att öka människors valfrihet. Delär förbluffande att ni inte kan få in den tankegången i er analys, som LisaMattson kallar det. sade på den so- cialdemokratiskapartikongressen: Vi vill ha arbeie ål alla vuxna och kollektiv omsorg ombarnen. Därmed har vi gjort upp med begreppet valfrihet. ingen ökadvalfrihet, utan tvärtom - valfriheten är någonting man skall undvika. Som detsocialdemokratiska kvinnoförbundet vill ha del, så skall alla ha det. Vi draralltså hell olika slutsatser av resonemanget. - Jag lycker kanske att det ärlitet anspråksfullt att kalla det som står i programmet på just den här punktenför analys. Vianser alltså atl del är nödvändigt både alt bygga ut daghemmen, som Jag harutvecklat, och atl införa ell ekonomiski slöd, någon form av vårdnadsbidrag somföräldrarna själva kan avgöra hur de vill använda. Del skapar inle någonperfekt valfrihet men mera valfrihet än om de inle får ell sådant bidrag, somde själva kan förfoga över. - Jag vill inte gå så långt atl jag kallar det härför någon märkvärdig analys, men del är i varje fall mera sammanhängande änSocialdemokratiska kvinnoförbundets tankegångar på området. Slutligenvill Jag rätta till ytterligare en sak. På s. 20 i program Familjen står det: "För barnens skullanser vi del dock vara så väsentligt med en förkortning av vårdarnasarbetstider atl vi föreslår att småbarnsföräldrarna bör komma i första hand viden arbetstidsförkortning." Varför har ni övergivit denna uppfattning?Varför skall småbarnsföräldrarna nu få vänta på sinarbetstidsförkortning? FrökenMATTSON (s) kort genmäle: Jag citerade inle allt vad skrivit av den anledningen altjag tillfogade alt vi dragit olika slutsatser om medlen. Vi talar om kortarearbetsdag, om irygghei för barnen och om arbete åt alla. Del är de vägar vianser att man skall gå. Del ni säger om valfrihet är ett uttryck förvalfrihetsmyten. Jag vidhåller att vi i vårt första program taladeom barn upp lill ålder. Året därpå gjorde vår förbundsstyrelse påuppdrag av kongressen en översyn av programmet, och redan då fann vi att denkortare arbetsdagen skulle bli lättare atl genomföra om man gick avtalsvägen.Sedan dess har vi intagit den ståndpunkten. Det uttalande citeradeåterfinns icke i de fyra nytryck av vårt program som därefter utkommit. () kortgenmäle: Jag citerar ordagrant: "För barnens skull anser vi" -alltsådel socialdemokratiska kvinnoförbundet - "det dock vara så väsentligt meden förkortning av vårdarnas arbelsiider alt vi föreslår alt småbarnsföräldrarnabör komma i första hand vid en arbetstidsförkortning." Småbarnsföräldrarkan väl inte betyda föräldrar till barn upp lill elva är! Det måste gälla barnnågonslans under skolåldern. Jagangriper inte denna programpunkt, eftersom den sammanfaller med den som Jagförfäktar. Jag tycker det är rimligt atl man inte låter små- barnsföräldrarna väntautan tar dem först. Min fråga är bara: Varför har ni övergivit denståndpunkten? Man får ändra åsikt. Jag tycker del är fullt respektabelt. Men nimåste ha något skäl till det. Det kan väl inte vara så, , atl nianser all det är lättare atl genomföra den kortare arbetstiden om man genomförden för alla? Var och en vet ju all del kostar så mycket att det kommer atl laåtskilliga år. Vi kan diskutera om det kommer all ta 10 eller , men enarbetstidsförkortning för alla motsvarar ändå en reallönehöjning avstorleksordningen . har visat atl det går altgenomföra en arbetstidsförkortning för småbarnsföräldrar till en rimligkostnad. Frågan är då om vi skall säga lill småbarnsföräldrarna: Ni får vänta i10-15 år. Antingen får ni jobba , eller också får ni vara hemma helt ochhållet, eller också får ni ta deltidsjobb med den sämre ställning på arbetsmarknadensom det innebär för de kvinnor som har det. Varför skall vi ivinga demtill det valet när det finns en möjlighet atl genomföra den här reformensnabbare för dem som den är mest angelägen för? Jag tycker det vore önskvärt omvi kunde få höra skälen lill denna slåndpunktsändring. Jag upprepar all Jaginte moraliserar över den. Man kan ändra uppfattning om det är så all man fårfram nya fakta. Men vilka är i så fall dessa nya fakta? FrökenMATTSON (s) kort genmäle: Om man läser vad vi skriver om kravet på kortare arbetsdag försmåbarnsföräldrar och studerar även att-satserna finner man atl elvaårsåldernär klart angiven. Det fattade vi emellertid mera som ell mycket långsiktigtprincipkrav än som någon reell verklighet. Vi är både glada och förvånade över atl dennatankegång så snabbt vann gehör både inom mill parti och andra partier samt pålöntagarhåll. Vi diskuterade närm:>st hur man realistiskt skulle kunna fådel kravet genomfört. När vi fann alt opinionen var så stor gick vi in för dengenerella uppfattningen. Vi har arbetat vidare på andra modeller också, men vihar stannat för den generella, vilket jag tror framgår ytterligt klart av detutlåtande som vi fogade lill en del motioner till vår förbundskongress. När vivet och har LO:s ord på atl en generell arbetstidsförkortning ändå harmöjlighet atl komma måste man göra vissa prioriteringar. Viprioriterar en utbyggnad av barnomsorgen plus den utbyggnad av föräldraförsäkringensom Jag tidigare talade om och en tredubbling av utbildningskapaciteten avförskollärarna framför denna reform. Detta var den prioritering som vi gjordepå vår kongress. Svensk familjepolilik har vuxil fram i slort sett under sedanmitten av . Under den liden har inte bara våra åtgärder ökat iomfattning och delvis ändrat inriktning; själva motiven för hela politikenharock.så förskjutits. Från början varde motiven renodlat befolkningspolitiska- man trodde alt nationen höll på au dö ut, vi behövde fler barn, däravfamiljepolitiken i dess begynnelse. Sedermera,låt mig säga , hade vi nått fram till i stort sett enighet omalt motivet för de familjepolitiska insatserna var ett enkelt räitvisemotiv.Det behövdes ingen ytterligare motivering - det var rättvist och rimligt allsamhället solidariskt tog en del av ansvaret för barnen. När det gällde måletför politiken hade man då också hunnit bli tämligen ense om att i centrum slodönskan alt tillförsäkra alla barn i bästa möjliga uppväxtförhållanden. Sedanhar insatserna alltmer kommit att motiveras med arbetsmark-nadspoliiiska ochjämsiälldheispoliliska skäl. Del har under vissa år gällt att tillgodosearbetsmarknadens krav på mer folk, och därvid skulle man utnyttja denarbetskraftsreserv som de hemarbetande kvinnorna ansågs utgöra.Det har också mer och mer blivit en fråga om Jämställdhet mellan män ochkvinnor. Låtmig gärna säga atl det är ingel fel med en familjepolitisk insats, om den fårgynnsamma effekter både på arbetsmarknaden och för jämställdheten mellan mänoch kvinnor. Del är t. o. m. önskvärt atl den får del. Men i centrum måslefortfarande stå omsorgen om och hänsynen till barnens bästa. Det är detta del iförsta hand gäller. Vivar och jag tror att vi - åtminstone de allra flesta - är överensom all ansvaret för barnen, deras vård och fostran i första hand vilar påföräldran a. Vad samhället kan och skall göra är att lätta den aosvarsbördan såatt don inte blir omöjlig atl bära. Men det lorde vara få som anser attsamhället skall la över hela ansvaret för barnen, ekonomiskt och på annal säll. Vikrävor myckel av samhället ; det har vi rätl all göra och det skall vi göiä. Men jag kan inte finna atl vi har rätt all kräva all samhälleis insalserskall gå ända därhäm all del skall vara självklart alt familjer kan skaffa sigbarn och kräva att få fort'säita att leva i alla avseenden som om man inle hadenågra barn. Del kan inte vara familjepolitikens uppgift. vilarhuvudansvaret på familjerna som har alt biira det ansvaret med den hjälp somsamhället kan och bör länma. Vadär en familj '' ansåg sig förtalad och beskylld förbarnfientlighet. Jag kan i .så fall säga: Välkommen lill de förtalades gäng! Viinom moderala samlingspartiet är uppenbarligen kvinnofientliga och motståndareinte bara till daghemsbyggen utan också till Jämställdhet mellan könen. Delsägs att det är en utbredd uppfattning i mitt parti att kvinnans rätta plats ärden klassiska, där hon står vid spisen och föder barn. Det är naturligtvis inteså. Del finns, , många människo.' i landet som håller fast vid dengamla familjesynen - ibland kallad den klassiska - alt mamma skall vara hemmaoch sköta man och barn. Sådana uppfattningar finns inom alla partier. Det ärsannolikt fler som tycker så i moderata samlingspartiet än i pågrund av att det finns fler människor i moderala samlingspartiet än ifolkpartiet. Om vi ser till procentuella andelar kan vi kanske vara ungefärlika goda. Men det finns inget parti i som - såsom parti - driver enpolitik som innebär atl vi skalltillbaka lill den familjetypen som den dominerande. Vad är en familj i Sverigei dag och vad är den om ? Enfamilj är, i normalfallet, två vuxna förvärvsarbetande människor och ett mindreeller slörre antal barn. Jag vet - och jag tror all del är fier som vet - atldessa vuxna förvärvsarbetande människor i väldigt många fall önskar atl någonav dem kan göra ett kortare avbrott i för-värvsarbelft under medanbarnen är små och mest vård-krävande. Men även om de skulle få tillfälle attgöra della och även om del skulle bli flera barn - inie bara ell - handlar deländå om perioder t å , fem eller åtla, kanske lio år. Men om del så skullevara är del fortfarande en parentes i ett arbetsliv . Vadtjänar del då till att t. o. m. från talarstol blåsa under denhäl. ';ka motsättning som ibland kan upplevas ute i debatten mellan vad vikallar hemmakvinnor och yrkeskvinnor? Del är Ju samma personer fast vid någololika lidpunkter i livet.