prot · FZ0924 · 1975-12-31 00:00:00 — Förhållandetmellan stat och kvrka m. m. formen i något hänseendeupphäver kyrkolagen. Regeringsformen 8 kap. 17 ! ; säger tydligt, att lag får ejändras eller upphävas annat än genom lag. I övergångsbestämmelserna punkten 6till regeringsformen heter det: "Äldre författning eller föreskrift ägerfortsatt giltighet utan hinder av att den icke har tillkommit i den ordning somskulle ha iakttagits vid tillämpningen av denna regeringsform." Nukan man kanske anföra följande: Har man i regeringsformen bytt ut "Kungl.Maj:t" mot "regeringen" får man läsa in en motsvarande förändringi kyrkolagen. Man skulle kanske kunna få stöd för en sådan mening avövergångsbestämmelserna punkten 7. Går man till kyrkolagenoch läser i 10 kap. 1 ! ?, så talar konungen om "--- vårt rikeGuds kyrka och församling, vilkens uppsikt, vård och försvar av ossanförtrodt är". Jagär inte säker på att regeringen känner en sådan gudomlig kallelse. Vi kan jumöjligtvis fråga den närvarande kyrkoministern vad han säger om det. Men noggäller den här punkten konungen-statschefen och dokumenterar som sagt en frånreformationstiden stammande och fortfarande gällande tradition; kungen somväktare - utriusque ta-bulae. Detär ju också en händelse som ser ut som en tanke att även den nyasuccessionsordningen anger att konungen skall tillhöra den sanna evangeliskaläran. Varför skulle han det? Det skulle vara intressant att få reda på det avutskottets ordförande, som deltagit i grundlagberedningen. Detmåste finnas ett samband mellan detta att konungen skall tillhöra den renaevangeliska läran och att han har något med den att göra.Det kan vi nog vara överens om. Sedankommer jag till kyrkomötets agerande. Det känns beklämmande att vi har ettkyrkomöte som inte bara är berett att avfärda konungens ställning i kyrkan och därmedbryta en nästan femhundraårig tradition, utan också berövar honom den godomligakallelse som gällande lag betygar. Det är verkligen att sätta sig på Mosesstol - eller ännu mer. Nukan man naturligtvis säga att det inte är kyrkomötets sak att bevakakonstitutionen eller ta konstitutionella initiativ. Det är konstitutionsutskottetssak. Det är därför inte heller grannlaga att i sittbetänkande på denna punkt går bakom kyrkomötets uttalande. Jaghar också hört sägas att kyrkomötet inte ville göra något uttalande i dennafråga, eftersom man befann sig i ett känsligt läge i förhandlingar medregeringen. Därför tog man inte närmare upp frågan om kungens ställning. Men vipolitiker vet att man måste agera alldeles tvärtom. Det räcker att man ger ettlillfinger, så förlorar man handen. Men här tycker jag att kyrkomötet börjademed att ge bort handen, och det är ännu värre. Vimenar, att liksom konungen-statschefen har symboliska och representativafunktioner i statliga sammanhang har han också enligt lagen samma funktioner ikyrkliga sammanhang, och det borde kunna uttala. Sedan kan man frågavad det skulle vara för symboliska funktioner. Det kan t. ex. vara att stadfästaden nya bibeledition som kommer, den nya psalmboken och de nya kyrkligaböckerna. Och vad angår tror jag definitivt att svenska folket skulleuppskatta mera om den var signerad och stadfäst av konungen än av saken blir inte bättre av om den till äventyrs skulle signeras av herrFälldin. Det tror jag inte att skulle vinna på. Med det anförda ber jag att få yrka bifall till reservationen 3. Förhållandetmellan stat och kyrka m. m. HerrBOO (c) kort genmäle: Det vare mig främmande att förmena någon att senare sluta upp på ettcenteryrkande, i det här fallet reservationen 2. Men jag vill ändå erinra omprinciperna för utskottsarbetet. Iärenden där vi är relativt eniga och ser en chans att skriva oss samman iutskottet är det en öppen fråga till dess kansliets skrivning ligger på bordet.I detta fall hade vi skiljaktiga meningar om formuleringarna i två avseenden,och då var det nödvändigt att begära votering. Vid den voteringen stödde herrWerner i och den andre moderaten i utskottet det socialdemokratiskaförslaget, och därmed blev situationen den att vi själva reserverade oss. Dåvar det helt naturligt att vi återgick och tog med en fylligare motivering. Detförfarandet är praxis i utskottet, och det tillämpades . Det var vad somskedde. Sedan var det glädjande att meddeladeatt flera kommer att stötta reservationen än den partigrupp som jag ärrepresentant för. (vpk): Frågan om kyrkans skiljande från staten är ju inte ny. Det är en punktsom har funnits i de båda arbetarpartiernas program , och det ärett krav som har stöd långt in i de borgerligas led. Mot den bakgrunden är detmer än förvånande att år rullar i väg utan att något radikalt händer. Ar1968 tillsattes stat-kyrka-beredningen med uppgift att lägga fram förslag medkyrkans skiljande från staten som utgångspunkt. Den beredningen arbetade under ledning av , som emellertid tvingades konstatera attav allt tråcklande blev det inte ens en vant-tumme. Regeringen fick gelé iknävecken inför en larmande kampanj från vissa kyrkliga och borgerliga kretsar,och betänkandet kom aldrig att ligga till grund för någon proposition. I sinreträtt hänvisade regeringen också till denna kampanj, som av så här: "Envåldsam agitation sattes i gång mot vad som känslobetonat kallades "nedmonteringav kyrkan', 'Rasera ej vår gamla kyrka', 'skall vi begravas som hundar påleråkrar', 'låt oss slippa en privatkapitalistisk kyrka' - detta är bara någraaxplock uren ohyggligt illvillig argumentering från prästerligt och inte minstkyrkokommunalt håll." Förhållandetmellan stat och kyrka m. m. Så sade en besviken AlvaMyrdal. Regeringenvek sig inför det hon kallade denna illvilliga argumentering, sopade betänkandetoch principerna under mattan och har låtit det hela övergå tillsymötesliknande samtal utan substans och principiella målsättningar om kyrkansskiljande från staten. Detblev det föga ärorika slutet på mycket ambitiösa och omsorgsfullautredande. En reaktionär opinion tog över, och i utskottets betänkande finnsinte en antydan om när man eventuellt kan förvänta sig ett förslag om detprincipiellt viktiga, nämligen kyrkans skiljande från staten. Det som skertorde närmast ha den uppgiften att ge folkopinionen intryck av att man ändockarbetar med den målsättningen för ögonen. Men mer förefaller det inte vara. Äveni år föreligger motioner om att förhalandet skall ta slut och att man skallhandla. I två motioner framläggs förslag om kyrkans skiljande från staten.Vänsterpartiet kommunisterna hemställer om förslag under innevarande årsriksmöte, och begär att förslag skyndsamt framläggs för riksdagensprövning. Den tredje motionen, av i , är något luddig till sininnebörd, men jag kan inte finna annat än att den också syftar till kyrkansskiljande från staten. Bådeherr i och pekar på ett viktigt faktum, nämligen attdet rimligtvis bör finnas majoritet i den svenska för ett avskaffandeav statskyrkosystemet. Socialdemokrater och kommunister är principiellaanhängare av kyrkans skiljande från staten, och det finns dessutom ettbetydande stöd för samma krav inom borgerligt-liberala kretsar. Mot denbakgrunden måste man fråga sig, med blicken riktad - inte mot skyn utan motregeringen: Vad väntar man egentligen på? skrivning väntar man på den nästan fullständiga friden ochenigheten, den som enligt den gamle rabulisten bara finns påkyrkogårdarna och idiotanstalterna. Detär, säger utskottet, "av största vikt att lösningen av frågorna kan ske ien så långt möjligt lugn och avspänd atmosfär. En uppslitande politisk strid pådetta område måste undvikas." Detfinns utan tvekan en stark opinion för kyrkans skiljande från staten. Vi ärhelt övertygade om att en bred majoritet av det svenska folket är emot enordning som innebär att alla som föds i landet också föds till medlemmar i ettspeciellt trossamfund och att den nuvarande statskyrkan härden makt- ochmonopolställning som den nu har på viktiga områden. Denopinionen är obestridlig. Den kommer till uttryck på många sätt ochillustrerades bl. a. i de många remissvaren till den desavoueradestat-kyrka-beredningen. Menskall man vänta tills denna breda enighet uppstår, då kommer man sannolikt attfå vänta tills det fryser på det ställe där det enligt kyrkans förkunnare skallvara särdeles varmt och gott. Det handlar ju omprincipiellt viktiga skiljelinjer i uppfattningen av relationerna stat-kyrka.En, mycket bestämd, uppfattning hävdaratt den nuvarande statskyrkan skall hakvar sin privilegierade ställning med en medlemsrekrytering som inte baserarsig på frivillighetens principer utan på att man föds in som medlem. Inomparentes sagt är en del av försvararna till den typen av kollektivanslutningmotståndare till en annan, också odemokratisk kollektivanslutning, men det ärförstås en annan historia, som H.C. brukade säga i sina sagor. Vihar den andra principiella uppfattningen - och den har många med oss - nämligenatt statskyrkosystemet måste avskaffas därför att det är en odemokratiskkvarleva från gångna tider; det rimmar dåligt med religionsfrihetens principer.Kyrkan skall vara fri från staten på samma sätt som andra religiösa samfund ochbör därför också konkurrera om själarna på lika villkor. Ja,det där är oförenliga ståndpunkter, och då måste man göra som i andrasammanhang där viktiga principfrågor ställs mot varandra. Man får ta politiskstrid, och den striden skulle man kunna ta här och om inte regeringspartietgripits av ett så svårbegripligt vankelmod. Men rimligtvis bör det finnas enmajoritet i om man följer principer och uttalade målsättningar. "Politikär att vilja" har vår statsminister sagt i ett inspirerat ögonblick.Enligt har han också sagt att "politik är att handla".Att vilja och handla bör alltså enligt vår statsminister gå hand i hand. Desocialdemokratiska ledamöterna och andra som vill kyrkans skiljande från statenbör alltså handla genom att stödja reservationen 1 som hemställer om förslag idetta syfte till 1975/. Jagskall ägna åt motionen 415 som vi yrkar bifall till i vår reservation.Den är nämligen förnuftig och rimmar med de uppfattningar som vi tidigare förtfram i dessa frågor. Dentar upp de problem som handlar om att kunna tillfredsställa behovet avicke-kyrklig begravning. Den har, som det så riktigt sägs i utskottets yttrande,genomförts i en rad kommuner, men det är lika klart att lokaler och borgerligaofficianter inte står till buds i majoriteten av vårt lands kommuner. Det ärskada och det strider också mot religionsfrihetens principer. Jagbrukar själv fungera som officiant vid sådana här tillfällen i min egen stad,utsedd av de kommunala myndigheterna, men jag vet att detta är ett stortbekymmer på många håll. Jag blir ofta uppringd av bekymrade och villrådigamänniskor i andra kommuner som inte vet sig någon råd för att tillfredsställaen anhörigs sista vilja på den punkten. På den religiösa sidan har man däremoten väl utvecklad service. Det ordnas lätt med hela den kyrkliga apparaten.Samma service erbjuds inte dem som vill ha en icke-kyrklig begravning, och då betyderdet att man i många fall kränker den avlidnes sista vilja genom att välja denenklaste utvägen. Såfår det naturligtvis inte vara. Har man i livstiden velat slippa ifrån bådepräster och hela den kyrkliga attiraljen, bör man få slippa det även Förhållandet mellan stat och kvrka m.in. Förhållandetmellan stat och kyrka m. m. Jag finneringenting som hindrar att redan nu tar ett beslut som begär en snabbutredning och förslag om hur detta behov skall tillfredsställas och att rätttill icke-kyrklig begravning garanteras var och en som så önskar. Även dettahandlar om demokrati och religionsfrihetens principer. Meddetta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservationen 1 av herrBerndtson. iTrollhättan (s): Jag hade hoppats att vi skulle kunna föra en debatt i en lugn ochavspänd atmosfär. Det är litet svårt efter det anförande som iMalmö har hållit med anklagelser av våldsamt slag - det var nästan som om någotav leologernas omvittnade raseri hade kommit in i kammaren. Men jag skall göraett försök alt ändå föra en debatt i en något annan anda än den som prägladeherr inlägg. Låtmig gå tillbaka till fjolårets behandling av ärendet. Då framhöllkonstiiuiionsutskottel att det var angeläget att statsmakterna kunde taställning till de frågor som hade aktualiserats genom stat-kyrka-beredningensförslag i en såvitt möjligt lugn och avspänd atmosfär. Utskottet uttalade ocksåatt det var önskvärt att frågorna studerades och övervägdes av samtliga berördaparter och att en fortsatt diskussion kom till stånd mellan dem. Motdenna bakgrund är det naturiigt att utskottet hälsar medtillfredsställelse att det har inletts samråd och expertöveriäggningar mellanstat och kyrka. Defyra expertgrupper som tillsatts täcker praktiskt taget hela fältet avrelationer mellan stal och kyrka och utreder alla de frågor som tagits upp i demotioner som vi nu behandlar. Grupperna bereder således problem sådana somkyrkans medverkan i begravningsväsendet, kyrkans framtida ekonomi, den kyrkligaegendomen och olika frågor som rör kyrkans framtida organisation och ställning,övergången till ett självständigt trossamfund och erforderlig lagstiftning. Manhar ännu inte angett någon lidpunkt för arbetets avslutning, men man räknar medau del skall ta . Eftersom grupperna tillsattes kan vifå se ett resultat . För mig är det självklart attriksdagen inte fattar något beslut under den lid delta utredningsarbete pågår. Ivpk-reservationen, som del redogjorts för här, krävs att regeringen skalllägga fram ett förslag om kyrkans skiljande från staten under delta riksmöte.Vpk-reservanlen kan presentera ett sådant förslag i trygg förvissning om attdet kommer att avvisas av . Eljest förstår var och en att del äromöjligt att avsluta utredningsarbetet inom expertgrupperna, sända utförslagen på remiss och utarbeta definitiva förslag med myckel omfattandelagtext, som berör vitt skilda områden, inom en tidrymd av ca . Detär också principiellt felaktigt att la ställning under pågåendeutredningsarbete. Centernsreservation tycker jag är något egendomlig. Jag förstår att den innehållercenterns kyrkopolitiska program. Däremot har jag svårare att begripa varför delskall presenteras just . Borde man inte kunna avvakta de pågåendeöverläggningarna? betonar sin samhörighet med - jag tarherr på orden - men kyrkan har själv valt den väg utredningsarbetet följer.Den som läst handlingarna från kyrkomötet vet att det inte fanns någonopposition mot denna väg. Av det drar jag slutsatsen att kyrkomötet ställde sigbakom detta vägval, men reservanterna underkänner vägvalet. Skall jag få någonmening i reservationen, måste jag lyda den så att den syftar till att man nukopplar in de politiska partierna i utredningsarbetet. Vill man nå snabbaresultat, skall man inte bryta de överläggningar som pågår och geutredningsarbetet nya former. Del kan heller inte vara rikligt all ställasvenska kyrkan utanför diskussionerna om dess egen framlid. Vi klarar enligtmin mening inte problemet stat-kyrka utan alt gå överläggningarnas väg. Iblanduttalar man en rädsla för alt denna väg skulle leda till en reformpaus inomsvenska kyrkan; den skulle inte kunna förnya sig på det sätt man finnerönskvärt. Årets kyrkomöte visar att dessa farhågor är ogrundade. Kyrkomötetbeslöt en rad olika reformer. En del av dessa kommer att få taställning till genom propositioner. Det fattades sålunda beslut omgudstjänstordningen, om gemensamt nattvardsfirande med andra trossamfund och omden svenska psalmboken, för att nu nämna några exempel. När ärkebiskopenavslutade kyrkomötet pekade han framför allt på den förnyelse som skettbeträffande gudstjänstordningen och psalmboken. Delkan nog också finnas anledning att få det material som expertgrupperna kommeratt lägga fram och den tid till begrundan och besinning på detta område somliden ger. Jaghar fattat det kyrkopolitiska program som presenterar i sin reservationpå det sättet att man vill ge självständighet åt och samtidigtgöra de andra trossamfunden likställda med . Hur skall det gåtill? Ja, den har en offent-ligrätlslig ställning. Det har intede fria samfunden, utan dessa är folkrörelser. Är det meningen att de skallbli offentligrätlsliga institutioner? I så fall kan man verkligen tala om attsnärja in folkrörelser i statens garn. För min del ställer jag mig heltavvisande till denna tanke. Ingenting lyder på att exempelvis . Svenska , ellerPingströrelsen vill bli statliga eller kommunala institutioner. Kanjag få konkretisera detta genom alt ta upp frågan om församlingsstyrelselagen.Den skall bibehållas eller ha ungefär samma form som . Denna lag gäller förden och antas av likt annan lagstiftning.Skall vi också anta sådana lagar för exempelvis och ? De vill väl själva fastställa sina stadgar. Jag skulle troalt del blir ett bestämt nej ifrån dem om denna befogenhet skulle flyttas övertill . Förhållandetmellan stat och kyrka m. m. Förhållandetmellan stot och kyrka m. m. del sättet kan man gåigenom fält för fäll och se all det finns anledning att ta upp olika frågortill prövning. Delegendomligaste som har inträffat svarar emellertid för. Hanhar i utskottet ställt sig bakom ulskottsmajoritetens ståndpunkt. Till det harhan fogat ett särskilt yttrande. Han slår nu i denna talarstol och rekommenderarsina partivänner alt inte stödja det utskottsbetänkande han själv står bakomutan i stället stödja en reservation som ulskottsbeiänkandet avvisar. Något såegendomligt har jag aldrig förut upplevt i riksdag. Detblir helt enkelt omöjligt all i fortsättningen föra en diskussion i kyrkligafrågor om man har en ståndpunkt i utskottet och en annan i kammaren. Jag skallmed spänning se hur röstar. Jag antar alt han ändå har såmyckel moraliskt mod att han följer vad han stått bakom i utskottet. Men attrekommendera andra att inte göra som man själv är något som jag aldrig hadeväntat mig att någon skulle prestera ifrån denna talarstol. Närdet gäller de motioner som rör detaljer har vi inom utskottet ställt ossavvisande, eftersom de hör till del stora problemkomplexet som utredningenarbetar med. Delfinns nu två reservationer. Den ena konimer från vpk-ledamöterna och gällerborgerlig begravning. Utskottet delar här den mening som har fört fram. Det är angeläget att kommunerna ordnar lokaleroch officianter vid borgerlig begravning. Däremot bör kommunerna inte åläggasdenna uppgift då begravningsväsendet i sin helhet är föremål för utredningar. Förden andra reservationen svarar inom utskottet. har nysspläderat för den. Den gäller kungens ställning i förhållande till den . har redan hänvisat till att frågan var föremål förbehandling på kyrkomötet. får verkligen tillåta oss att ägna uppmärksamhetåt kyrkomötets handläggning av denna fråga. Så mycket skall vi väl ändå intenonchalera kyrkomötet att vi inte beaktar vad kyrkomötet skrivit ochbehandlat. Detfanns på kyrkomötet en motion av prosten i . Den hade tresatser. För del första skulle kungen underteckna fullmakter för av regeringenutnämnda kyrkliga befattningshavare. För del andra skulle kungen genom breveller cirkulär anbefalla till församlingarnas bruk av regeringen fastställdakyrkliga böcker eller i dessa beslutade ändringar. Fördel tredje skulle kungenunderteckna den kallelse som utfärdas till allmänt kyrkomöte. Dettaärende behandlades av kyrkolagsutskoiiei. I det ingick prosten iVisby. Utskottet avgav ett betänkande till vilket hade fogat enblank reservation. Vid behandlingen i kyrkomötet förklarade han att han inteansåg sig kunna ställa något yrkande mot ett nästan enhälligt kyrkolagsutskoii. Detkan vara av intresse att fråga sig vilka det var som tillhörde kyrkolagsutskoiiei.Ordförande var , i . de ledamöter som deltog ikyrkolagsutskottets behandling av denna motion ingick domprosten iVästerås och domprosten i , en man som kyrkoherden i väl ändåkänner. Vidare ingick en tidigare riksdagskollega, prosten i församlinghär i . Dessaoch de andra ledamöterna i utskottet avstyrkte motionen. votering godtogsutskottets förslag av kyrkomötet, där biskopar deltog och därärkebiskopen naturligtvis var närvarande. menar att kyrkomötethelt har missförstått del här. Det skulle vara intressant att fåhöra ett samtal mellan domprosten och i detta stycke. Kyrkolagsutskottethänvisade till grundlagen. Det skrev: "Bestämmelserna innebär attkonungen inte längre äger all ta befattning med kyrkostyrelsen eller attskriva under expeditioner i kyrkliga frågor." Med bestämmelserna avses desom finns i den nuvarande regeringsformen. Konstitutionsulskoltelhar ingen annan tolkning av gällande grundlag än kyrkolagsutskottei. Det räckeralt här hänvisa till 1 kap. 5 S regeringsformen. Enligt den styres riket avregeringen. Övergångsbestämmelserna gör inget undantag för de kyrkligaärendena. I den sjunde punkten i dessa övergångsbestämmelser stadgas attbestämmelse i lag eller annan författning om konungen eller Kungl. Maj:t skallgälla regeringen, såvida det icke följer av författning eller i övrigt framgårav omständigheterna all konungen personligen, högsta domstolen,regeringsrätten eller kammarrätt åsyftas. kunde inte visa isitt anförande, trots latincitaien, all här förelåg sådana omständigheter,utan i detta fall gäller regeringsformens bestämmelse. Den har vi att följa.Skulle en del av kammarens ledamöter önska en annan ordning, nämligen altkonungen skall träda i regeringens ställe vid handläggning av kyrkliga ärenden,får de väcka motion om det och begära att grundlagen ändras. Idetta sammanahng hänvisade till successionsordningen, och hanfrågade mig varför den inte ändrades. Jag skulle kunna returnera frågan tillherr : Varför föreslår inte ändringar i successionsordningenpå den här punkten? Detrådde enighet om att successionsordningen skulle förbli oförändrad, utom på enpunkt. Det är en gammal lag, som alltså är oförändrad, och den tar inte överregeringsformen. Idetta sammanhang vill jag också ta upp en tanke som prosten i Visbyhade och som jag har funnit hos moderata riksdagsledamöter, nämligen altkonungen personligen skulle underteckna vissa utnämningar. Det talades omutnämningar av landshövdingar, generaldirektörer och biskopar. Den tankenavvisades emellertid, och den finns inte med i gällande grundlag. Vadherr utvecklade om kungens gudomliga kallelse hade jag något svårt attförstå. Visst har jag fått lära mig en latinsk sentens om detta en gång,nämligen a rex, a rege lex - av konungen, av konung lag - men densatsen trodde jag hörde till möjligen 1500-lalets Förhållandetmellan stat och kvrka tn. Nr 24 statsrätt och inte 1900-taleis. Onsdagenden Slutligen spekulerade över vem somskulle skriva under "" bibelöversättning. Jag får, herr talman, säga att jag tror att Förhållandel mellan stat och kvrka m. m. --------------- intebehöver underskrift av vare sig den ene eller den andre. sitt eget språk. Med detta, herr talman, yrkar jagbifall till utskottets hemställan. (vpk) kortgenmäle: i har som huvudargument alt del finnsutredningar på gång och all del av tidsskäl är omöjligt alt bifalla det förslagsom vpk har i sin reservation. Men det finns ju redan ett myckel brabasmaterial i det belänkande som kom ut och som väl börkunna användas i sammanhanget. Nej, det handlar nog här om den obotfärdigesförhinder. ägnar betydande möda åt alt förklara varför man använder sig avsnigelns takt i del fortsatta arbetet - om man över huvud laget kan tala omnågon takt alls. Det talas om en rad samtal och överläggningar, men målet äroklart. Är det kyrkans skiljande från staten som är målet, och hur skall delske? Utskottetkommenterar dessa samtal på följande sätt: "Skulle dessa leda tillpositivt resultat torde det kunna förutsättas att fortsatta överläggningarkommer att äga rum även i andra sammanhang, t. ex. under medverkan av depolitiska partierna." Hurlänge tänker man hålla på med dessa överläggningar, om de inte leder tillpositiva resultat? Är man då från socialdemokratiskt håll mogen all använda sigav riksdagsbeslut för all komma fram till målet kyrkans skiljande från staten?