prot · FZ0978 · 1975-12-31 00:00:00 — De villefter utbildningen få komma in i ett jobb som de trivs med, sedan kanske få tadet lugnare i yrkeslivet och ägna några stimulerande år åt barn och familj,senare växla jobb och livsinnehåll, kunna gå lillbaka till sludier om de kännerför det och ha möjlighet all förena hemansvar med aktiv insatsutanför hemmet. Ochsamma äldre människor som känner oro för att över huvud laget få behållasitt jobb fram lill pensioneringen skulle i många fall vilja fä vara kvar iyrkeslivet också efter del som betraktas som "normal"pensioneringsålder. Iblandmöter man en märklig uppfallning, alt så snart man blir pensionär blir man enannan sorls person - det sade en äldre tjänsteman i en lidning. Denna märkligauppfaltning präglar hela vårt pensionssystem. Ena dagen skall en människa varai full verksamhel. Han eller hon skall jobba högeffektivt i älta limmar, Näsladag betraktas samma människa som skröplig och oduglig. Han eller hon får intearbeta en enda timme. Man har passerat ett åldersstreck. Menmänniskor är olika. För en del kommer pensionsdagen som en frihetens limme. Förandra är pensionsdagen något av en ällestupa. Den känns som enlättnad, Inga tidiga morgnar och inga krav från någon arbetsgivare. Men sedankommer känslan av tomhet krypande. Och inombords mal frågan: Är jag förbrukadnu? Behövs jag inle längre? Därför måste den enskilde själv få välja, mycketmer än , när han eller hon vill gå i pension, och den ekonomiska politikenmåste ge utrymme för en sådan ulveckling. Man skall kunna minska sin yrkesverksamhel,steg för steg, inte tvingas skära av alltsammans på en enda dag. DenI juli ökar de möjligheterna. Vi tar del första steget mot en rörligpensionsålder. Men det är bara en början lill alt göra valfriheten till enlevande verklighet för de äldre. måste deltidsarbeten fram för dem somstegvis vill minska sin arbetsinsats. skall vi bryta vaga känslor av att deäldre som jobbar vidare slår i vägen för de unga. Fördomarnaoch de låsta rollerna finns kvar fortfarande och har inte försvunnit med någotriksdagsbeslut. ,, är rädd . Hon intervjuades för sedan i enlidning. Hon har tvekat att tala med sina arbetskamrater om sin rädsla för dendag när jobbet tar slut, om den ensamhet som väntar då. "Jag är rädd föralt dom skulle tycka att jag inte ska stå i vägen för dom unga, dom som behöverarbeta för inkomstens skull", säger hon. Margitjobbar i ell statligt verk. Jobbet är en oerhört viktig del av hennes liv. -Livet skulle liksom stanna av om jag inte hade del, säger hon. Men när honskulle gå i pension vågade hon inte gå till cheferna och be alt få stanna, inteförrän arbetskamraterna puttade på henne och uppmanade henne att göra det. Altfå stanna över pensionsåldern är ju ingen rättighet man har. Man måste besnällt om det. Del känns litet svårt, sade hon. Och så känner många det. Men iett liberalt samhälle skall en människa inte behöva "be snällt om"att få avvika från gamla inrutade och fördomsladdade mönster. I ett liberaltsamhälle anpassas arbetslivet till individen. Hittillshar den rörliga pensionsåldern mest handlat om alt gå i pension före 65. Förtusentals människor är det en befrielse. måste vi också lala för dem somvill jobba vidare på något sätt efter 65, som känner att krafterna räcker ochall arbetsgemenskapen inte får brytas. vore den chansen enbefrielse. Fårjag personligen säga att jag ser de här frågorna som de kanske viktigaste förde kommande tio åren: att se lill att arbetslivet anpassas efter den enskilde,inte bara att den enskilde måste stöpa om sig efter stela regler på en givenarbetsmarknad. Här finns massor med tekniska svårigheter och andra problem altlösa. Dem skall vi la itu med. I ett liberalt samhälle är de äldre inteundanskuffade utan med i gemenskapen. Tröghetensarbetsmarknad måste alltså vika för ett valfrihetens samhälle. Då krävs flerarbeten, går det i genomsnitt tre arbetssökande pä varie ledig plats. Påen sådan arbetsmarknad är valfriheten liten, Alllför många saknar möjlighet attbyta jobb och arbetsgivare, när de inte längre trivs och vill växla miljö. Ochde deltidsarbeten som behövs för att öka valfriheten i samband medpensioneringen saknas alltför ofla. Investeringarnai näringslivet måste stimuleras , sä all produktionen kan öka och fler kananställas när ekonomin vänder uppåt. Jag kan här hänvisa lill det anförande somRolf lidigare hållit. Regeringen tänker sig i storl sett ingen ökningalls av industriinvesteringarna i är. Del duget inle. Vi begär slörrestimulanser till industrin alt byggat ut. Menskallvi kunna öka valfriheten för både löntagare och konsumenter, då måste vi ocksåbryta utvecklingen mot koncenlralion i näringslivet. Baraom vi lar vara på utvecklingskraften i de mindre företagen och stimulerarpåhittighet och nyförelagande fär vi många nya jobb i olika delar av landel.Det ger samlidigt resurser att göra mer genom stat och kommun. När företagen ärmånga har lönlagarna en betydligt slarkare ställning än när det finns bara eneller några få arbetsgivare. Låtoss därför stödja dem som arbetar i mindre och medelstora företag. De gerimpulser för vår ekonomi som vi inte kan vara utan. De ger sysselsättning förhundratusentals människor. De ger liv åt bygder som annars skulle läggas öde.Och utan de mindre och medelstora företagen skulle utvecklingen rusa fram motprivata monopol och förstatligande av näringslivet. som konkurrerar ökar också konsumenlernas möjlighel attmed sitt köpval avgöra vad som skall tillverkas. Privata och slalliga monopolkan däremol höja priserna och göra förelagen mindre känsliga för konsumenternasönskemål. Då växer företagens makt på konsumenlernas bekoslnad. Därförär vi i starkt oroade över koncentrationen i näringslivet. 1973stod 25 finansgrupper för mer än hälften av omsättningen i hela det svenskanäringslivet. De två åren har koncentrationen stadigt ökat. Igenomsnitt två företag , mest mindre företag, har köpts upp. Samtidigtkommer det lill allt färre nya förelag. Inomhela dagligvaruhandeln lades del under 1960-lalel ned i genomsnitt 1 330butiker , alltså mer än tre butiker , år . Visstkan det behövas sammanläggningar i näringslivet. Och visst är bjässarna inäringslivet nödvändiga, framför alll för exporten och för FörSveriges ställning som industrination gör de största företagen väldigainsaiser. Därför är vi med på salsningar på de stora företagen via budgeten ochAP-fonderna. Näringslivetbehöver mer riskvilligt kapital för att kunna bygga ut och exportera oss tillbalans i utrikesaffärerna. Men det är två villkor vi ställer. AP-pengarna skallinte användas för all centralstyra näringslivet. Därför bör fjärde AP-fondeninte få samla på sig mer än 5 96 av röstvärdet i elt enskilt förelag. AP-medlenskall inte heller ensidigt satsas pä de största företagen. Mer pengar bör gålill de mindre företagen genom de mellanhandsinstilul som finns just för demindre företagen. De slora företagen behövs.Men del behövs inte bara stora förelag. Detverkligt allvarliga är all regeringen driver på i stället för att motverkakoncentrationen i näringslivet. Finansminislern sitter själv och premierarsammanslagningar genom att ge befrielse från realisationsvinstbeskattning. Delsker ulan motiveringar, utan insyn. Regeringen har länge varit ointresserad avatt få fram en hårdare lagstifining mot monopol och karteller. Ochi Slället för all öka konkurrensen och mångfalden i ekonomin väver sig statensamman med de stora företagen. skall statens folk in också i styrelserna fören mängd industriförelag, I slutna förhandlingar skall staten dessutom vara medoch styra investeringarna i drygt 300 företag. gick in för alt förstatliga två helabranscher, läromedlen och läkemedlen, Meidners tänkta löntagarfonder skullekunna användas för en väldig central maktutövning. Delar av skattesystemet harutformats så alt det är svårt att driva men läll all sälja mindre förelag.Regeringens näringspolitik är ensidigt inrikiad på de Slora företagen. Dettaär sammanlaget en politik för maktkoncentration och för ett näringsliv somalltmer ensidigl består av stora enheter. Viliberaler är övertygade om alt ett maktkoncentrationens ochmakt-sammanvävningens allvarligt minskar valfriheten för konsumenteroch löntagare. Därför vill vi motverka maktkoncentration och främja mångfald.Vi vill sociala reformer ulan socialism. Tänkett ögonblick på vad det skulle innebära om utvecklingen får fortsätta somhittills. har vi då hälften så många livsmedelsbutiker som i dag.Inom varuproduktionen kommer nästan inga självständiga mindre förelag altfinnas kvar. De som fanns har slukats av stora företag, av privaiainvestmentbolag och av staten. På nästan alla varuområden finns det bara eneller två slora tillverkare. De för ul sina varor till konsumenterna genomhandelns tre slora inköpsorganisationer. Ledningarna för de slora företagen,för investmentbolagen och för den statliga byråkratin sitter alla med i sammaslutna styrelserum i och styr svensk ekonomi. Detblir en alll tätare sammanvävning av intressen som borde hållas isär. Mångasitter på flera stolar . De får bokstavligt talat för- handla med sig själva. Viser redan avskräckande exempel på det. När del gäller alt sparaenergi: Skallregeringen lyssna på sin främsta energipolitiske rådgivare - ? Ellerskall man höra med ordföranden i , han som på 1960-taletpropagerade för snabbi ökad elkonsumtion - ? Skallman rätta sig efter vad ordföranden i energisparkommittén säger om insatser föratt spara energi - ? Ellerskall man bygga på vad ordföranden i Norrbollens säger omenergibehovet - ? Vadfår vi 2000 med olika slags energipolitik? Låt oss höra medordföranden för referensgruppen till framlidsstudieprojektel "Energi ochSamhälle" - ! Vadsäger våra stora råvaruindustrier om det framtida energibehovet, bäsl att höramed ordföranden i - ! Inteundra på att som styrelseordförande i inlehade tid att informera Statsföretags ledning när kostnaderna för 80förra året rakade i höjden någon miljard extra! I privat och statligtnäringsliv, i politik och organisationer, är mångsyssleriet en styggelse sommåste bekämpas. krävde alltså nya förstatliganden, Försltvä hela branscher - sedan säkert mer om socialdemokraterna ensamma fårbestämma, Kravei pä förstatligande av bokförlag är särskilt oroande. följer läroplanen och har tillräcklig kvalitet granskas ju . Priskonkurrensen är ofta hård mellan de mänga förelag som gör läromedel avolika slag. Kommuner och skolor, lärare och elever fär välja den bok somär bäst och billigast. Läromedlen har förbättrats och pedagogiken utvecklatsgenom tävlan mellan förlag och författare. Och tror någon att läroböckerna hadekunnal undgå alt indoktrineras av de styrandes syn på politik och samhälle omde sluppit konkurrens från andra? Viliberaler tycker tvärtom alt det är bra med förlag med olika ägare och skildainriktningar, där massor av författare och idéer får tävla. Vår övertygelse äratt vitaliteten i vårt lands debatt är beroende av många bokförlag, mångatidningar och många skiftande röster i diskussion och samhällsliv, "Nidunkar på socialiseringslrummann", sade finansminislern till mig i denallmänpolitiska debatlen, när jag utvecklat jusl den här kritiken motförstatligande av läromedlen. Men det var ju den socialdemokratiskapartikongressen som dunkade på socialiseringslrumman. Och om socialdemokralernafår majoritet i måste regeringen lyssna myckel mer på de härtrumslagarna i rörelsen. Därför är del viktigt all förhindra en socialistiskmajoritet i valet . Så snart socialdemokrater och kommunister försatts iminoritet skall regeringen gå. Då skall det bli växling vid makten. socialdemokratiska näringspolitiken återkommer ofta tanken att statens mänoch kvinnor har en sällsynt förmåga all blicka in i framliden. Privatföretagenhänger inte med. . Regeringens sekreterare måste in och styra investeringarna.Slaten skall satsa på branscher och produkter som blir "spjutspetsar"in i framliden. Kort sagt: statens folk vel alltid bäsl. Folkpartieltror inte alls på det här, All erfarenhet visar all centrala planerare inte harnågon särskild förmåga att urskilja vad som är nytt och bärkraftigt. Tvärtom.Ett exempel är det statliga utvecklingsbolaget som bildades närsocialdemokraterna hade egen majoritet i . havereradedet utan att ha hittat en enda spjutspets. Däremot hade det koslatskattebetalarna 100 milj. kr. Attlägga väldiga nya uppgifleroch styrning av investeringar i händerna på statenkan möjligen befrämja sysselsättningen i kanslihuset och slalliga ämbetsverkmen inte i näringslivet. Regeringenhar redan händerna fulla med arbetsuppgifter. har industriministern intebara ett övergripande ansvar för Statsföretag med dess 30-lal bolag och 90-talhel- eller delägda dotterbolag utan också för en mängd företag ochföretagsgrupper som ligger direkt under industridepartementet. Det rör sig härom elt tiotal bolag och bortåt 30 dotterbolag. Ochom man lill alll det här lägger alla s. k. samordnande och styrande uppgiftersom skisseras i det socialdemokratiska programmet sä blir be-slutsapparalenenorm. All erfarenhel tyder på att det kommer att leda till byråkrati ochineffektivitet - och lill mindre av lokal bestämmanderätt. Planhushållarnaborde ställa sig frågan: Hur mycket orkar egentligen , informera sig om och besluta om? Debatlenom 80 handlar inte minst om jusl detta. Genom brist på lid ochöverblick har man improviserat sig fram i stället för att planera långsiktigt.Industriministern har genom sitt handlande, eller brist på handlande, fördjupatoron bland människorna i stället för att skapa en känsla av trygghet. har haft så mycket all göra i sitt växande imperium alt han heltenkelt inle orkat ge 80 den tid och den kraft som varil nödvändig. Statenhar ett självklart ansvar för att klara sysselsättningen. Det första och viktigasteär här alt föra en ekonomisk politik som ger invesleringar och nya jobb. Hållerman ekonomin i balans genom en rörlig konjunkturpolitik och håller man uppelönsamheten i förelagen genom ett vettigare skattesystem - då minskar ocksåbehovel av detaljingripanden och direkta samgåenden mellan stal och företag. Menvi kommer inte ifrån all det ändå kommer att behövas mer direkta insaiser.Varje regering måste vara beredd att göra insatser i krissituationer, t. ex. ivarven, och för att klara jobben i , t. ex. . Viliberaler är väl medvetna om att behovet av statliga insatser har vuxit och allflera branscher står inför problem som förutsätter samarbete i olika former medstaten. Men jusl därför alt staten numera behövs i så många sammanhang börden inte dessutom plottra bort sig på sådant som den har dåliga möjligheler allklara av, t. ex. att i detalj styra företagens investeringar eller alt försökacentralt administrera fram nya produktidéer. Ochjag upprepar därför: Sättet att hantera 80 - största enskildaindustriprojekt någonsin - visar all regeringen och särskill industriministernbör lägga ner mer kraft på alt bälire sköta de uppgifter staten redan tagit påsig. Tusentals människor i Norrbolten är beroende av att man lyckas med det. Dehar rätt all begära alt regeringen inle splittrar sig pä sådant som bäliresköts av andra. Inomloppet av har 80 framträtt i tre skepnader. Och människorna iNorrbotten känner självfallet oro inför alla de här turerna. De har, liksomskattebetalarna i hela landel, rätt att kräva alt ett mil-jardprojekl som dettaplaneras bättre. ser 80 som en viktig satsning förtryggheten och för sysselsättningen i . Därför är detbeklämmande alt se att elt så väldigt induslriprojekt som betyder sä myckelskötts så hafsigt. Därför är - och jag instämmer här med -finansministerns försök alt huta ål för att han tog upp frågan såförbryllande. Vadskall nu hända med 80? Vad bygger egentligen den nu akluellaplaneringen på för underlag? Är del senaste utbyggnadsalternativet bättreutrett än de tidigare? Vad skall hända med miljön i ? Och vad betyder delnedbantade förslaget för sysselsällningen i Norrbolten, inle bara iLuleåområdel ulan också för andra delar av della län? Hur kan det komma sig alldel bantade förslaget ger samma anlal människor arbele som de tidigareplanerna? Del har ju regeringen lovat. Del här är frågor som svenska folkel, deanställda i NJA och måste fä svar på. RolfWirtén har från begäri att kalkylerna för 80 skallgranskas av fristående experter, så alt får ett bättre underlag förbeslul om vad som skall hända. Elllämpligl och prakliski salt att tillgodose behovel av insyn, friståendegranskning och redovisning av planeringen är all partierna inom riksdagensnäringsutskott enar sig om att tillsätta en särskild arbetsgrupp med frislåendeexperter, som går igenom hela projektet och även granskar regeringensproposition när den kommer. Den här arbetsgruppen bör tillsättas och börjaarbeta . Den bör få tillgång till alll malerial och pröva de olikautbyggnadslaternaliv som varil aktuella. Den skall ge en öppen redovisninginför medborgare och massmedier av del som kan offentligi redovisas. Framföralll skall den särskilda arbetsgruppen och de fristående experterna hjälpanäringsulskollet att ge det underlag vi behöver för vettiga beslul.Den här industrisaisningen är alldeles för viktig för alt vi skall kunna godtaau ständiga kastningar och dålig planering även i fortsättningen får präglahandläggningen. Jag vill därför fråga: Är socialdemokraterna beredda alt pådet här viset ge näringsulskottei prak- tiska förutsättningar fören allsidig och inträngande granskning av 80? Tidigarei dag har finansutskottets vice ordförande, , påstått attfolkpartiet inle reagerar mot privat maktkoncentration. Ingenting kan vara merfelaktigt. Låt mig bara hell klarl nämna våra förslag lill ålgärder jusl moiden privata maktkoncentrationen. knyter vi samman kontinenterna, utropade itidningsintervjuer, sedan han kommit in i styrelsen för ett amerikansktstorförelag. Lät oss få en svensk lagstiftning, som ger slörre skydd närfinanskometer knyter samman imperier i genom att köpa och sälja vadandra har byggt upp! börfä i uppdrag all pröva alla större sammanläggningar för att se hur de påverkarägarkoncenlration och konkurrens. Den nuvarande rätten tillbefrielse från realisationsvinstbeskattning vid fusioner bör avskaffas. De stora allmännyttigastiftelsernas inflytande över näringslivet bör begränsas. Det är inte rimligtatt enskilda personer skall kunna befästa och föra vidare makt över stora delarav näringslivet med hjälp av pengar som skänkts till allmännyttiga ändamål.Särskilt allvarligt är att stiftelserna ibland använts för att bygga pyramideri näringslivet. Med en förhållandevis begränsad kapitalplacering i ett endaförelag kan man kontrollera ett stort antal förelag med en omfattandeförmögenhet. Folkpartiethar föreslagit all de som har grundat en sådan här stiftelse bara skall fä utseen mindre del - förslagsvis en tredjedel - av stiftelsens Slyrelse. Denulredning som har tillsatts om de allmännyttiga stiftelserna tycks med dedirektiv regeringen har givit mesl fastna i ett ganska ointressantfaktainsamlande om andra stiftelser än de som är vikliga. Därför harfolkpartiels representant i stiflelseutredningen, , viduiredningens sammanträde begärt att stiflelseutredningen skall inriktasitt arbete mer pä de centrala maktfrågorna. Den graderade rösträtten föraktier bör inskränkas. Kontrollen över demultinationella företagen bör skärpas. a. bör få förslag omutvidgad uppgiftsskyldighet för multinationella förelag och om beskattningen avdessa förelag. bör få i uppdrag att snabbt läggafram förslag om hur AP-pengar skall kunna slussas lill näringslivet i merdecenlraliserade former än . De anställda, inte centralaplanhushällare, skall vara med och dela makten i förelagen. Med den nyaarbetsrällslagstiftningen bör också en gammal befälsordning definitivt vika iföretagen. Men fortfarande bygger aktiebolagslagen på all företaget enbartangår kapitalägarna. Vi bör sälta i gång arbetet pä en nyaktiebolagslag, som ulgår från att också de anställda har en självklar ochviktig roll i förelagen. 9.Nödvändigt för minskad privat maktkoncentration är att de mindre företagenmåste få bättre arbetsvillkor. De är omistliga för att skapa konkurrens iekonomin. Utan livskraftiga mindre företag och nyförelagande rusar utvecklingenvidare mot privata monopol och mot förstatligande. De mindre företagen är oftahårt pressade av kostnadsökningar, och följden kan bli under de kommande årenliksom under de senaste att en mängd mindre företag slås ut eller köps upp. Därförföreslär : Slopa den allmänna arbetsgivaravgiften för fem anställdai alla företag och därmed också för egenföretagare. Den som har en anställdbehöver då inte betala nägon arbetsgivaravgift, inte heller den som har två,tre, fyra eller fem anställda. Den som har sex anställda får betalaarbetsgivaravgift for en anställd. För ett företag med fem anställda skulle dethär betyda en skattelättnad på . Befrielsenskulle alltså gälla den allmänna arbetsgivaravgiften - naturiigtvis intesocialavgifterna. Den bör omfatta alla företag. Pä det viset undviker vi detröskeleffekter som annars skulle uppstå när man anställer ytterligare enperson. Genom att befrielsen gäller alla företag lättar den kostnaderna ocksåför de mindre företag som har mer än fem anställda. Men självfallet betyder dethär mest för de verkligt små familjeföretagen. Inom t. ex. handeln - där enhalv miljon människor arbetar - har fortfarande fyra av fem butiker mindre änfem anställda. Denexakta tekniken för det här kan vi diskutera. Del viktiga är att de mindreföretagen får en lättnad. Självfallet måste inkomstbortfallet för staten läckasi den skatteomläggning som skall komma. Notan måste betalas. Jagvill tillägga alt egenförelagarna måste få rimligare villkor också i någraandra avseenden. Det första och självklara bör vara att ta bort den oönskadeeffekt som uppkom genom en del av förra årets skattebeslut. Fria yrkesutövaresom advokater, tandläkare, författare, läkare och andra kan i är fä belala 10096 och mer i samlad marginalskatt. Läs artikel i ! Så får del naturligtvis inte vara. Vi behöver deras insatser. De måste gesrällvisa. Det måste löna sig att arbeta. bör snabbi rätla till detsom blivit fel. Folkpartietvänder sig alltså mot både privat och statlig maktkoncentration. Vi vill satsapå ett näringsliv där många företag och initiativ från mänga människor ger nyaresurser för reformer. För sedan gick remisstiden ul pålångtidsutredningen. Vi slår då inför en avgörande debatt om hur vi skallanvända våra resurser i . En sak lycks alla vara enseom: för alt klara balansen i våra affärer med utlandet måste induslrin byggasut. Närmer av produktionen måste avdelas för export ställs vi inför ganska hårdhäntaval. Del kommer inte att bli möjligt att minska arbetstiden för alla likasnabbt som många hoppals på. Då skulle inte stat och kommun få resurser föratt klara den sociala omsorgen. Det gör del ännu mer angelägel attsmåbarnsföräldrar får förtur till sex timmars arbetsdag. 8 protokoll 1975/76:78-79 Långtidsutredningensanalys bekräftar också alt del är helt orealistiskt och oansvarigt att lovaväldiga sänkningar av de samlade skatterna. Det skulle gä ul över omsorgen ombarnen och om våra gamla. Och kommer aldrig att vika från dettaansvar: de gamla och barnen får inle svikas i ell kärvt ekonomiskt läge. Jagupprepar därför vad jag sade i den allmänpolitiska debatten om dem som häranser sig kunna lova mer än . Alt både lova stora skattesänkningaroch slora ökningar av försvarsutgiflerna går inte ihop. All undandra stat ochkommun nya resurser och kräva ett ökat familjestöd och satsning påsjuk- och åldringsvård håller inle. Löften av det slaget kommer folkpartielinte att avge. Desenaste veckorna har vi i tidningar och TV fått en rad inträngande reportage omkrisen i långtidsvärden. Tusentals människor står i kö för att komma in på ettsjukhem. De som fått en plats känner ofla främlingskap och isolering. Del kanvara gamla människor med släktingar långt borta men också yngre och medelålderssom skadats i trafikolyckor eller på annal sätt. Personalen gör en fantastiskinsats, men trycket är för storl för att den skall kunna räcka till allt.Jobbet blir tungt och slitsamt.