prot · FY0919 · 1975-12-31 00:00:00 — Del vore för resten myckelvärdefullt om justitieministern ville vidarebefordra denna insikt lill en delfackförbundsavdelningar som tydligen har missförstått uttalande ochtror att detta innebär att de skulle vara förhindrade att själva fatta beslut. Sedankommer justitieministern clou - han säger; "Det kan inte vara enangelägenhet för regeringen alt övervaka partiernas handlande i dettahänseende." Enligt detta skulle del, herr justitieminister, finnas vattentätaskott mellan regeringen och styrelsen för det socialdemokratiska partiet, detenda parti som accepterar och uppmuntrar kollektivanslutning. Därtill,herr justitieminister: fråga var ursprungligen riktad till statsministern,tillika partiordförande! Del måsle vara någon sorls konstgrepp att överlämnaden till justitieministern för besvarande för alt på så säll ge intryck av attregeringen och det socialdemokratiska partiels styrelse är två från varandravitt skilda grupper, där inte bara arbetsuppgifterna utan måhända ocksååsikterna går vitt isär. Landels statsminister är som sagl tillika ordförandei det socialdemokratiska partiet. Dettorde, som herr justitieministern så riktigt påpekar, inle vara regeringensangelägenhet att övervaka partierna, men del torde i allra högsta grad vara enangelägenhet för den som är både regeringschef ochipar-tiledare all se lill attriksdagens uttalande las på allvar och att därutöver i likhet med allapariamentariker se lill att auktoritet inte urholkas.Regeringschefen och partiledaren borde sålunda för delsocialdemokratiska partiels räkning ha sett lill att uttalande molkollektivanslutningen logs på allvar. Del har han uppen-bariigen inle gjort,och del är bara all med beklagande konstatera att riksdagsmajoritetens vilja pådenna punkt inte respekteras av alla partier. Jag ber att få tacka justitieministern för svaret på frågorna i mininterpellation. Frågorna var ju ställda till statsministern. Delfinns fyra parter som är berörda av kollektivanslutningen. Huvudintressent ärdet socialdemokratiska partiet, som är det enda politiska parti i vårt land somtillämpar kollektivanslutning. De direkta frågorna i min interpellation riktadejag lill statsministern, som är ordförande i detta parti. har jaginle fåll något svar av statsministern, och det tycker jag är skada-herrGustavsson i har uttryckt samma uppfattning - eftersom statsministernsinställning lill kollektivanslutningen är viktig ur flera synpunkter. Förstoch främst är frågan om respekt för de beslut fattar av myckel stortallmänt intresse. har uttalat att den inte kanacceptera kollektiv anslutning lill politiskt parti och all den förväntar sigalt det parti som tillämpar delta syslem självt skall bringa del ur världen. Delär alltså det socialdemokratiska partiet som kan infria dessa förväntningar -eller nonchalera dem. Det har inte funnits några tecken pä att partietämnar ta hänsyn till beslut. Man finner ibland triumferande rubrikeri den socialdemokratiska pressen om lyckade kampanjer för medlemsvärvning. Denbakomliggande verkligheten är att ett fåtal personer med knapp majoritetanslutit ett stort antal människor till ett politiskt parti. Flertalet är intetillfrågade, och om de tillfrågades skulle många av dem säga nej. a. det exempel från som jag återgav i min interpellation. Där var 9096 emot kollektivanslutning. Isitt interpellationssvar säger justitieministern att uttalandeninnebär att del helt överlämnas lill partierna själva all bestämma om de villtillämpa kollektivanslutning och all del inte kan vara en angelägenhet förregeringen alt övervaka partiernas handlande. Detta är naturligtvis rikligt,som i också har medgivit. Men min fråga gällde ju omdet socialdemokratiska partiet - och frågan ställdes till dess ordförande -ämnar bry sig om uttalande eller inte. På den frågan harjustitieministern inte lämnat något som helst svar. Denandra parlen är fackföreningsrörelsen. Den har som målsättning att tillvaratade fackliga intressena för resp. yrkesgrupper. För flertalet yrkesverksammamänniskor är solidariteten inom facket en självklar förpliktelse. De senasteårens erfarenheter har lärt oss alla att väl sammanhållna fackföreningar äroumbärliga om arbetsmarknaden skall fungera någorlunda slörningsfriit. Men omman med 17 röster för och 14 röster emot ansluter 450 personer till ettpolitiskt parti - det var vad som hände i - tror dåjustitieministern att detta främjar den fackliga sammanhållningen? Del voreintressant att få ett svar på den frågan. Det var ju den händelsen somföranledde min enkla fråga i - en fråga som slatsministerntydligen aldrig tänker svara på. Dentredje parten, herr lalman, är den enskilda människan. Hon sätter i regel denfackliga gemenskapen och gott kamratskap på arbetsplatsen som sina främstaönskemål. Del är här fråga om väsentliga värden, som den enskilde inte kan varaförulan, om hon med glädje skall kunna gå till jobbet , år ut ochår in. Vad händer nu om man idenna solidaritet eller som villkor för den Omkollektivanslutning till politiska partier Omkollektivanslutning till politiska partier ostörda gemenskapen byggerin ett solidaritetskrav som inte alls hör hemma där - ett krav på anslutninglill elt visst politiskt parti? Då uppstår i många fall för den enskilde enkonflikt som inte kan lösas utan att väsentliga värden går förlorade. Den ungaoch blyga nykomlingen kanske har svårt nog ändå alt finna sin plats i den nyagemenskapen. Han orkar inte med den påfrestning, den ylleriigare störning detkan innebära att gå till facket och reservera sig mol kollektivanslutningen.Han blir mot sin vilja medlem i det socialdemokratiska partiet. Men nog måstehan uppleva detta som ett allvarligt övergrepp mol en elementär mänskligrättighet, nämligen att själv fritt och ulan tvång få välja politiskt parti. Menför den stridbare, den starka personligheten, den som har många är bakom sigbåde i facket och inom yrket, för honom kan väl det här ändå inle vålla någraproblem? Jag tror inte man kan vara så säker på del. Även för många av dessamänniskor kan en olöslig konflikt infinna sig. En del av dem kan sätta denfackliga solidariteten och gemenskapen så högt att de av den anledningen stillatigandefinner sig. Men de upplever kollektivanslutningen som ett övergrepp. Andra återvägrar alt finna sig. Men för dem är inle problemet löst medreservationsrätten. De anser sig kanske inle skyldiga alt begära utträde ur engemenskap som de aldrig bett att få delta i. De kräver rätt och slätt allslippa bli kollek-livansluina. Ochnu vill jag fråga justitieministern: statsrådet detta krav berättigateller kan det nonchaleras? Slutligenhar vi en fiärde part i debatten om kollektivanslutningen. Del är samhället.Jag är övertygad om att vi alla i den här kammaren är överens om all samhällethar skyldighet att garantera varie medborgare så stor personlig frihet sommöjligt, dock med de gränser som hänsyn till andra människor och gemensammasamhällsintressen kräver. Och här har jag ytterligare en fråga lilljustitieministern: statsrådet all det finns några sådana legitimaallmänna intressen - fackliga eller av annat slag - som kan anföras lillförsvar för det ingrepp i den personliga friheten som kollektivanslutningenutgör? Finnsinget sådant försvar, är del samhällets skyldighet att försöka avskaffakollektivanslutningen. Från våra liberala utgångspunkter har vi i folkpartietsom bekant avvisat lagstiftning. Lika högt som vi värderar största möjligafrihet för den enskilda människan, lika angelägna är vi all ge största möjligafrihet för alla organisationer som verkar i vårt land. Men om de storakollektiven trampar in på områden där den enskilda människan ovillkoriigenmåste tillförsäkras full frihet, ställer vi oss tveklöst på den enskildessida. Rättenalt ulan påtryckning välja politiskt parti är ett av dessa områden. Därför börenligt vår mening kollektivanslutningen avskaffas. Hen (): Del vi nu diskuterar är en avgörande gränslinje mellan liberal ochsocialistisk syn på den enskilda människan. Vi liberaler kan. som betonade,omöjligt godta all ett kollektiv av något slag skall ha rätt att medmajoritetsbeslut på medlemsmöte, eller med beslut i en representantförsamling,fösa in lusentals människor i ett politiskt parti. har här medstor klarhet och skärpa visat hur orimligt del är när justitieministernseget parti kränker respekten för den enskilda människan så mycket att det t. o.m. bestämmmer vilket parti man skall tillhöra. Dethär har regeringen svårt all förslå, av två skäl. För det första harsocialdemokrater och socialister en helt annan syn på individens rätt att självbestämma sin partitillhörighet än vi liberaler har. För del andra får delsocialdemokratiska partiet massor av medlemmar och pengar genom dettaprincipvidriga förfarande. Den här kombinationen av socialism och egoism firaralltså den triumf som heter kollektivanslutning till politiskt parti. Socialdemokratermissuppfattar avsiktligt och ständigt vad kritiken mot kollektivanslutningengår ul på. Del märkte vi t. ex. här i kammaren förra årel, närvi senast diskuterade saken. Kritiken mol kollektivanslutningen handlar alltsåinte om att söka bryta banden mellan den fackliga och politiskaarbetarrörelsen. Den handlar om rätten för varie enskild medlem i enfackförening att själv bestämma om han eller hon vill tillhöra den politiskaarbetarrörelsen såsom medlem. Samma rätt att själv bestämma har alla andramänniskor också; den får inte förvägras dem som tillhör fackföreningar sområkar ha en socialdemokratisk majorilel som råkar lycka all del är praktisktatt i klump fösa in människor i sitt eget parti. Kritikenbetyder inte heller all man är motståndare lill majoritets-principen idemokratiska organisationer, som någon också påstod i den senaste debatten häri kammaren. Det är klart att det är majoriteten som bestännner besluten. Menalla typer av beslut är inte demokratiska därför att de har fattats idemokratisk ordning. Innebörden av ett beslut kan vara sådant alt demokratiskagrundvärden kominer i kläm även om bakom beslutet står en majoritet. Och det ärett demokratiskt grundvärde att varie människa bör ha rätt att själv bestämmaom sin partitillhörighet. Detfinns två ganska spännande meningar i justitieministerns svar . Där ivårhan sina händer och demonstrerar sin brist på varie formellt ansvar, vilketredan i har visat. "båda ultalandeninnebär alltså", säger , "att det helt överlämnas lillpartierna själva att bestämma om de i förekommande fall skall fortsätta alltillämpa kollektiv anslutning av medlemmar eller inte. Det kan inle vara enangelägenhet för regeringen att övervaka partiernas handlande i dettahänseende." Såenkelt förhåller del sig alltså med kollektivanslutningen och med partiernasoch kritik av den, enligt . Självfallet uppskattar jagden boskillnad som man här gör mellan regeringen och del socialdemokratiskapartiet. Den är vi inte vana vid. I andra sammanhang heter det tvärtom att vadpartiet beslutar kommer sedan re- Omkollektivanslutning till politiska partier Tisdagenden 11 febmari 1975 Omkollektivanslutning till politiska partier geringen all lägga framför . En sådan hållning kan också vara naturlig av hänsyn till deninterna demokratin inom partiet - även om dagens minoritetsregering måsle ta,och har tagit, en rad andra hänsyn i sin politik. Mennu när det handlar om kollektivanslutningen har regeringen tydligen inget somhelst inflytande över det socialdemokratiska partiet. Del är ingen angelägenhet'regeringen att övervaka partiernas handlande i detta hänseende",säger . gäller del faktiskt inle flera partier. Del gäller baraett parti, som tillämpar kollektivanslutning. Del är ett regeringen ganskanärstående parti. Kan inle ni i regeringen ta ett samtal i saken med dem ipartiet? Del är väl inle att "övervaka" om man pratar om saken? Detsocialdemokratiska partiet fortsätter ju all kollektivt ansluta hundratusentalsmänniskor till sig. Kan inle regeringen - under hand och med all mildhet -påpeka all nu två gånger av principiella skäl har fördömt ett sådantförfarande? Regeringenvill alltså inte "övervaka" att uttalanden följs. Men jaghar hört talas om, herr justitieminister, all del finns elt personellt sambandmellan regeringen och del socialdemokratiska partiet. Det sägs t. o. m. attvissa ledande personer i regeringen också är ledande i SAP. Del kan ju inlevara att "övervaka" om man övertalar sig själv att följa riksdagensbeslut. Efterforskningarhar t. ex. gett vid handen att landels statsminister också är ordförande i delenda partiet som tillämpar kollektivanslutning. Varför kan inle statsministerPalme la ett samtal med partiordförande och fråga varför den senarefortfarande hyllar kollektivanslutningen? Ochom det är så att statsminister inte har tumme med partiordförande då inle justitieministern ingripa som medlare, eller hellre; somförmedlare av uttalade budskap? HerrGeijer kanske svarar au partiordförande inte kan bestämma sådant på egenhand. Del gäller ju så många hundratusen medlemmar och flera miljoner kronortill partikassan. Det duger inte att bara partiordföranden lar intryck avriksdagen. Därförhar jag tittat på del socialdemokratiska partiets verkställande utskott, denledande gruppen inom regeringspartiet. Där borde man väl rimligen ha någotinflytande över kollektivanslutningen till sitt eget parti. Det är alltså engrupp som regeringen inle vill "övervaka", för att citera herrGeijer. Men råkar det vara så att av verkställande utskottets sju personerär fyra medlemmar av regeringen. Alla sju är riksdagsmän, men majoriteten äralltså regeringsmedlemmar. Omnu regeringen inte vill "övervaka" sitt eget parti, kan dessa regeringsmedlemmarväl ändå övervaka sig själva så mycket an de följer uttalande. Defyra del gäller är statsminister , utrikesminister ,finansminister och socialminister . Om nu de övrigatre, som inte sitter i regeringen, vägrar följa beslut så kan välregeringen i den här instansen ulnyuja sin majoritet ochrösta ner kollektivanslutningen, dvs. besluta all det socialdemokratiskapartiet inle längre lar emot andra medlemmar än de som individuellt villansluta sig till partiet. Delär i själva verket en obetalbar formulering all regeringen inte vill"övervaka partiernas handlande i detta hänseende". Det är faktiskt såalt bara där regeringen själv sitter i majoritet i den ledande instansentillämpas kollekliv anslutning lill politiskt parti. Och vi i oppositionen harinte ställt några som helst krav på "övervakning" från regeringenssida. Vi begär bara all man för sitt eget partis del skall ta hänsyn tillmänniskors berättigade krav att själva, individuellt, få bestämma om man villingå i politiskt parti och i så fall i vilket. Jagvill därför ställa den frågan till justitieministern; Även om ni inte vill"övervaka" partierna, varför kan inle justitieministerns eget partigenom eget beslut upphäva kollektivanslutningen, dvs. inte självt i fortsättningenta emot medlemmar som förs in i klump i partiet? Kan inle justitieministern,statsministern och andra / egenskap av ledande medlemmar av detsocialdemokratiska partiet se till alt detta parti i fortsättningen respekterarriksdagens beslut? Omkollektivanslutning till politiska partier Hen (): undrade om inte herrar och kunde se till attdet socialdemokratiska partiet respekterar beslut, och jag villanknyta till det. har ju två gånger beslutat uttala sig motkollektivanslutningen, och jag tycker all del är självklart att dessariksdagens rekommendationer borde följas. Nusägs det i interpellationssvaret all det inle kan vara en angelägenhet förregeringen att övervaka partiernas handlande, men vad del är fråga om här är juregeringspartiets handlande. De föregående talarna har närmare utvecklat vaddet egentligen är fråga om. Jagtycker uppriktigt sagt all del är ett oförskämt svar som lämnats fränregeringsbänken. Man säger rent ul; Ingenting har skett med anledning avriksdagens båda beslut och ingenting kommer heller all ske. Det är kontentan avdet svar som har givits. Regeringspartietkommer alltså även att sätta sig över de mänskliga rättigheterna ochriksdagens uttalande, fortsätta att förtrycka oppositionen i de fackföreningardär oppositionspartiernas anhängare är i minoritet, fortsätta att tvångsanslulamedlemmar som inle själva kunnat vara med om beslutet och inte heller får vetaom beslutet, fortsätta att lill del socialdemokratiska partiet i igrupp genom kollektivanslutning föra även utlänningar som arbetar i Sverigeoch inte ens är svenska medborgare samt fortsätta au kamma in medlemsavgifterav dessa utländska medborgare, trots att de kanske inle ens kan svenska, änmindre har kunnat ta politisk ställning. Detsocialdemokratiska partiet kan tydlingen inte skaffa sig medlemmar på normaltsätt ulan alt ansluta människor som medlemmar vilka inle vet att de blivitmedlemmar, medlemmar som partiet inle ens vet Omkollektivanslutning till politiska partier vilka de är eftersomredovisningen sker i klump, medlemmar som ofta inte är svenska medborgare ochkanske inte ens kan tala svenska eller förslå beslutet. Sålångt tycks alltså vårt regeringsparti ha kommit att man inle anser sig behövaändra på de här förhållandena. Det är minst sagt upprörande. Men varför är detsocialdemokratiska partiet så förskräckt för att behöva skaffa sig medlemmargenom frivillig och individuell anslutning? Vad är del för fel med frivilligoch individuell anslutning? Jag har under fiera debatter i den här saken, här ikammaren och även i gamla , ställt den frågan, men den är ännuobesvarad från socialdemokratisk sida. Jag ställer den än en gång: Vad är detför fel med frivillig och individuell anslutning till del socialdemokratiskapartiet, eftersom man är så ovillig från socialdemokratisk sida att upphöra medkollektivanslutningen? har den här debatten utvidgats till att gälla kollektivanslutningensvara eller inte vara över huvud tagel. Argumenten från olika sidor är juvälkända för alla som sitter här, och jag tänker inle ta upp kammarens lid medall upprepa vad alla redan har hört förut. Vadherr i och från börian har fört fram ärnågonting helt annat, nämligen frågan om eventuella åtgärder av regeringen medanledning av uttalanden, senast . Denna fråga måslebedömas från slalsrällsliga utgångspunkter, och det är orsaken till att jagsvarar i statsministerns ställe. Här rör det sig inle om några konstgrepp, herrGustavsson i , utan om statsrätt. Interpellationer riktas ju lillstatsråd i angelägenheter .som angår tjänsteutövningen. Om någon försöker sigpå konstgrepp, tycker jag snarare att del är de debattörer som vill fortsättadebatten . Som jag redan har sagl kan uttalandeinte utgöra underlag för några åtgärder från regeringens sida rörande formernaför partiernas medlemsanslutning. Uttalandel får i stället uppfattas som enuppmaning till den som känner sig kallad all svara för den opinionsbildning somdet talas om i beslutet. Hen GUSTAVSSONi (c): Jag förslår att del här är en väldigt känslig och besvärlig fråga fördet socialdemokratiska partiet, och del har ylleriigare kommit fram genomjustitieministerns senaste uttalande. Justitieministernredovisade varför han har fått frågan. Min interpellation gällde ju vad somhar skett i anledning av beslut, och den var framställd lillstatsministern, tillika ordförande i det socialdemokratiska partiet. Eftersomnu frågan är överlämnad till justitieministern bör justitieministern gå lillordföranden i del socialdemokratiska partiet och tala om vadriksdagen har uttalat. Det är väl inte så, herr justitieminister, attregeringen uppfattar ett uttalande från riksdagsmajorileien som till intetförpliktande? Del är ju den frågan vi diskuterar. Vad har regeringen gjort? Delär väl i alla fall, herr justitieminister, regeringens uppgift att se till attriksdagens beslut och uttalanden blir verkställda. I del här fallet harriksdagen uttalat all det genom opinionsbildning mot kollektivanslutning skallvisa sig vara möjligt alt förmå partierna att själva bringa detta förfarande urvärlden, så alt som medlemmar endast registreras personer som individuelltbegärt inträde i partiet. Vad har det socialdemokratiska partiet och dess ordförandegjort för all del skall bli någon form av resultat? Sedanvill inte statsrådet här diskutera den grundläggande principen i demokratin,nämligen den enskildes rätt alt själv avgöra partitillhörighet. Jag förslårinte all justitieministern helt vill undvika detta. Del är ju ändock detgrundläggande för vårt demokratiska system. Omkollektivanslutning till politiska partier HenENLUND (fp); När justitieministern säger att den här debatten har utvidgats tillall gälla kollektivanslutningens vara eller inte vara och med anledning avdetta uttrycker något slags förvåning, så finns del verkligen anledning att bliförvånad över del yttrandet. Den här debatten kan naturligtvis inte handla omnågonting annat än kollektivanslutningens vara eller inle vara. Den vill inte gå in för lagstiftning, men den förväntar sig att detparti som tillämpar kollektivanslutning självt skall bringa denna ur väriden. Dåmåsle det naturligtvis vara det socialdemokratiska partiet som har att svaraför vad som kommer an ske. Det var också därför som jag ställde min frågadirekt lill statsministern i egenskap av ordförande i det partiet - om hanville medverka lill all förväntningar och önskemål skulle komma attuppfyllas. Den frågan har vi inte fått något svar på. På sätt och vis har vifått del beskedel att här skall inga förändringar äga rum; detsocialdemokratiska partiet kommer att fortsätta med kollektiv anslutning utanatt la någon som helst hänsyn till vad har uttalat. Delta finner jagför min del, herr talman, minst sagl beklagligt. Hen (): Jaghar ofta uppskattat justitieminister som en mycket orädd politiker. Mennu måste jag säga all del här var det torftigaste inlägg jag någonsin hörtlandets justitieminister göra. Han sade plötsligt, nästan med skrämsel irösten, att debatten hade "utvidgats". Utvidgats lill vad? Till atthandla om precis det som de båda inierpellalionerna gäller och som vi hadehoppals att också skulle ha haft något att säga om:kollektivanslutningen lill politiskt parti. Vadregeringen har gjort och inte gjort måste besvaras med "statsrätt",säger justitieministern. Men finns det då inga värderingar i botten när Omkollektivanslutning till politiska partier det gäller synen på vilkenutveckling man vill att det här landet skall ha: om del skall vara ett ökathänsynstagande lill enskilda människor eller ökad kollektivisering? Finns detinga politiska bedömningar som , ens när han är tillfrågad ochattackerad här i , kan ge uttryck för? Kan han bara säga: "Dethär bör vara statsrätt, jag vägrar att uttala mig?" Harjustitieministern uttalat sig om politiska frågor ochvärderingar? Är del bara statsrätt som landels justitieminister är bereddatt ta ställning till? Det finns ju en politisk verklighet, som vi ständigt diskuterarhär i landet och här i kammaren. Del är t. ex. att de ledande inom regeringenockså är ledande medlemmar av del socialdemokratiska partiet. Det finns enpersonalunion mellan regeringen och de ledande instanserna inomsocialdemokratin. Det socialdemokratiska partiet har samma ordförande somlandet har statsminister. Fyra av sju medlemmar av SAP;s verkställande utskottär också medlemmar av regeringen. De bör väl känna en förpliktelse att följariksdagens beslut och medverka lill all kollektivanslutningen bringas urvärlden. Jagupprepar då frågan: Av vilket skäl har inte justitieministern, statsministernoch andra statsråd, just / egenskap av ledande medlemmar av detsocialdemokratiska partiet, sett lill att detta parti respekterar riksdagensbeslut? Jag måste vidhålla att såväl som herrar iAlvesta och för in debatten på något som inle gäller inlerpellationen.Och jag vill fråga : Vad är det för beslut och uttalande somriksdagen har gjort som innefattar något åläggande för regeringen? Delär i och för sig alldeles klart - det behöver vi inte diskutera här - att fieraav regeringens medlemmar sitter i den socialdemokratiska partistyrelsen.