prot · FZ0912 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta gäller den kristna visionen att göra alla folk till lärjungar,det gäller också arbete för ett alkoholfritt samhälle, ochdet måste i hög grad ha gällt arbetarrörelsens och väckelserörelsens pionjärersom under 1800-lalei måste la upp kampen mot en förkrossande övermakt. Den"normala" och mest mänskliga reaktionen hos dem som nåddes avkallelsen att gå in i dessa väldiga uppgifter kunde ha varit denna: Detta äromöjligt. Detta betyder att vi får ge upp allt vårt eget. Atl gå in i den häruppgiften kan aldrig vara vettigt. Del måste vara klokare att lägga av på engång och i stället gå in i den stora trygghet som det innebär atl bete sig somde fiesta andra. Dennadialog mellan kallelse och självbevarelsedrift har otaliga människor tvingatsgöra med sig själva, när de har kommii in i en folkrörelses kraftfält. Den kanha varil mer eller mindre dramatisk, och del beslut som uppgörelsen såsmåningom har lett fram till kan ha varil mer eller mindre livsavgörande. 1 endel fall kan det ha varit fråga om ett direkt val mellan liv och död, beroendepå om man avsvuril sig sin övertygelse och bugat sig för kejsaren, eller om manvägrat att göra del. 1 andra fall kan det ha gällt ett val mellan en behagligi-landsiillvaro eller ett liv i umbäranden och isolering i djungler. Iandra, mindre dramatiska fall kan det ha varit så enkla ting som atl övergeeller stå fast vid ett beteendemönster eller en livshållning som man vet ärvärdefull för enskilda människor och samhället i stort men som man ändåövervägt atl offra därför atl den utgjort ett hinder i karriären. Ettannat utmärkande drag för folkrörelsen har varit dess metod atl försökaförändra genom atl övertyga, aldrig genom all tvinga. Därmed har den i högstagrad varit bärare av demokratins metod all förändra samhället. Folkrörelsernashistoria ger oss talrika exempel på att en folkrörelse förlorar sin karaktär avfolkrörelse och i stället blir ett maktens redskap så snart man börjar tumma pådemokratins metod. Därmed är jag inne på de ftiror som alltid har hotatfolkrörelserna. Delvore nalurligivis fel atl påstå att folkrörelsernas företrädare i alla liderhar burils av idealilet och vision. Vad jag har talat om gäller snararekaraktärsdrag som varje folkrörelse måste bära med sig genom alla mänskligamisslyckanden och felsteg, om den vill bevara sin karaktär av folk- När den går överfrån vädjan och erbjudande lill maktspråk och tvång ger den sig in på farligmark. Den kristna kyrkans historia ger åtskilliga exempel på detta. När denbeträtt maktens och tvångets väg har nya rörelser brutit fram med pionjärer somvarit beredda att gå till kättarbålet, slupslocken eller fängelset hellre änatt överge sin övertygelse och sina frihelskrav. Finnsdet då någon anledning att i dagens debatt om folkrörelserna påminna omkaraktärsdrag och förhållanden som var typiska under folkrörelsernaspionjärtid i vårt land under 1800-lalel? Enligt min mening finns det flera skälall göra en sådan påminnelse. Jag vill nämna några. Delär först och främst nödvändigt all alla de stora och etablerade folkrörelsernamed Jämna mellanrum ställs inför frågan, om de bevarat eller om de håller påatl förlora de kraftkällor som en gång gjorde del möjligt för dem att brytafram ur folkdjupet. Kullurredakiören i , Bo Strömstedi, synes varaövertygad om atl folkrörelserna gjort den förlusten. 1 den intensiva debattenförra året med företrädare för gjorde han en jämförelsemellan och .konsumentkooperationen och ställde följandefrågor: "Religiös frigörelse, ekonornisk frigörelse: Ja, Men om denreligiösa friheten själv blir rutinens, formernas, den dödasjälvtillräcklighetens fånge - ochom själva upproret mot den ekonomiska maktenblir en ny diktatorisk makt? Vad gör vi då? Blundar och mumsar vidare påfraserna från förr?" Detta kunde man läsa i av den 12 juniförra året. Mankan naturligtvis beklaga alt kullurredakiören i landets största tidning harenså negativ syn på folkrörelsernas situation. Men de frågor han ställer böringen av folkrörelserna skjuta ifrån sig. Och i den debatt som pågår omfolkrörelsernas relationer till myndigheterna får dessa frågor såvitt jag kanförstå särskild aktualitet. Särskilt stora synes mig riskerna vara för defolkrörelser, som ett maktägande parti gjort anspråk på alträkna som sina. Iblandförekommer del att begreppet folkrörelse begränsas till atl endast gällasocialdemokratin närstående organisationer. Så anser t. ex. attplanerna på alt utvidga Tiden-Barnängens anläggningar till ell tryckhus förKF:s, OK:s, hyresgäströrelsens och fackförbundens tidningar skulle vara enlösning för "hela folkrörelsepressen", som skulle betyda "segerför folkrörelserna". Från sida vill vi klart ta avstånd frånalt begreppet folkrörelse enbart eller ens i första hand skulle innefattaorganisationer, vilkas klara målsättning är att tillvarata de egna medlemmarnasekonomiska intressen. För atl få räknas som folkrörelse måste man tydligenenligt dessuiom vara beredd att ställa upp som vapendragare åtsocialdemokratin och regeringen, som haft ett dominerandeinflytande i vårt politiska liv. Ännumer skrämmande ler sig den beskrivning av folkrörelsernas roll i framlidenssamhälle som.man finner i SSU:s folkrörelsemanifesi. Där sägs altfolkrörelseverksamheten visserligen kan motiveras utifrån varje folkrörelsesegen idé. Men i forlsätningen heter det: "För SSU har det däremot varit naturligtatt sälla in folkrörelserna i ett demokratiskt socialistiskt perspektiv.Levande folkrörelser, som är fria geniemot såväl statsmakten som del privatakapitalel, är väsentliga politiska vapen i kampen för ett demokratisktsocialistiskt samhälle." Minkommentar till den utläggningen kan bli ganska kort. Alt folkrörelserna kämparför demokratisk frihet, bevisas av deras egen historia. Men om de, som SSUvill, skall användas som vapen i kampen för ett socialistiskt samhälle, dåkommer de att gå under. Det bevisar folkrörelsernas situation i alla nuexisterande socialistiska stater. Motbakgrund av den deball som förts angående folkrörelsernas roll iframlidens samhälle, tycker jag att det finns skäl all avkräva socialdemokratinsvar på några för folkrörelserna mycket viktiga frågor. Ärman villig att respektera och garantera folkrörelsernas friaställning och oberoende i förhållande till myndigheter på alla nivåer? Omsvarei på den frågan är ja, måste alla planer på atl fiytta in företrädare förfolkrörelserna i kanslihus och kommunalkontor som lönegradspla-ceradetjänstemän skrinläggas. Ärman villig att respektera den för alla folkrörelser oumbärliga principen ompartipolitisk obundenhet? Om svaret på den frågan är ja, måstekollektivanslutningen upphöra. Då kan man inte fortsätta atl kräva stora pengarav fackföreningarna till det egna partiet, trots att man vet all mångamedlemmar lillhör andra partier, partier som därigenom kommer atl bekämpas medsina egna medlemmars pengar. Ännu orimligare blir det att med stora pengar frånfackliga organisationer blanda sig i valrörelser i andra demokratiska länder. Ärman villig atl ge de ideella folkrörelserna, som inte har intresseorganisationernasenorma ekonomiska resurser, rimligare ekonomiska villkor utan alt deras frihetau verka för sina idéer på något sätt begränsas? Jag tänker här främst på defria samfunden, och organisationer för internationellhjälpverksamhet. Vill man ge den hjälpen då är del orimligt atl även ifortsättningen säga nej till de förslag som fört framom avdragsrätt vid statlig inkomstbeskattning för gåvor till ideellaorgani.sationer, lällnader belräffande den 4-procentiga löneskatten ochbefrielse från arvsskatt. Deidéburna folkrörelserna har som sin främsta målsättning att stå öppna föralla och inbjuda till en gemenskap över alla yrkesgränser och sociala skrankor.Många menar att de inle lyckas med detta och alt de lever i alltför storisolering. Men där finns dock både hos trossamfunden och hosnykterhetsrörelsen en medveten sträi-an - man kan kalla det enattitydförändring om man så vill - all gå ut och söka upp människor som tyckeroch tror annorlunda och som har särskilt stora behov av mänsklig värme ochgemenskap. De insatser som görs av t. ex. förfilantropisk verksamhet, den s. k. RIA-verksamhelen inom de samfundensnykterhelsrörelse och den samlade länkrörelsen har för många människor belylträddning ur djupt Ettannat exempel är MHF:s och dess ungdomsförbunds arbete för helnykter trafik.MHF:s ungdomsförbund har fiera tiotusental medlemmar, och Jag tror att derasföredöme och propaganda kan få en oerhörd betydelse i kampen mot den svårasteolycksfallsfakiorn i trafiken, onykterheten. På samma sätt erbjuder de kristnasamfundens ungdomsorganisationer en gemenskap, där arbetet på alt hjälpa ungamänniskor till rätta i tillvaron utgör den helt dominerande uppgiften. Det ären gemenskap som står i bjärl konlrasi moi de miljöer som den kommersialiseradenöjesindustrin har att erbjuda. Miljöer där man i huvudsak frågar efterungdomens pengar och struntar i dess personliga framlidsöde. Bakomallt della arbete inom de idéburna folkrörelserna ligger övertygelsen allvärlden skulle förvandlas, om varje människa mer än vad nu sker ville ta ansvarför sin medmänniska. Den övertygelsen mäste föras från människa till människa.Den kan aldrig spridas genom lagstiftning och instruktioner från myndigheteroch ämbetsverk. Därför är det så viktigt atl de ideella folkrörelserna fårbehålla sin frihet atl verka - var och en efter sin egenart - helt oberoende avoffentliga myndigheter. De bärs av sina visioner och av sin idealitet. Därmedär Jag tillbak? vid de omistliga karaktärsdrag som jag nämnde i början av mittanförande och som både folkrörelserna själva och offentliga myndigheter på allanivåer måste hjälpa lill alt bevara. I detta anförande instämdeherr (). På förslag av herr talmannen beslöt kammaren atluppskjuta den fortsatta överläggningen samt behandlingen av päföredragningslistan återstående ärenden lill morgondagens sammanträde. §2 Herr talmannen meddelade all på föredragningslistan för morgondagenssammanträde skulle civilutskottets betänkande 1975/76:3 uppföras främst blandtvå gånger bordlagda ärenden. §3 Anmäldes och bordlades 1975/76:34 med förslagtill marknadsföringslag, m. m. §4 Kammaren åtskildes .