prot · FZ0957 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag säger i mitt interpellationssvar att det inte är säkert om viklarar det utan att del kan dröja längre. Förslagetom ATP tog alt arbeta fram. I det här fallet hoppas jagall del kan gå snabbare. Men för all faen demokratisk förankring för ellförslag och fä det noga prövat frän alla utgångspunkter, sakligt sett, måsteman ta tid på sig. Bådeherr och har lagil upp en deball i sak, men jag känner miglitet beklämd av att de båda två har stått i talarstolen och tagit upp avsevärdlid med all skälla på fackföreningsrörelsen och olika föreirädare för LO sominle är här och enligl min mening i vissa avseenden vanställt vad de har sagt.Del får ni ta upp med LO:s egna företrädare, inte med mig. Detsvar som jag har lämnat - om det nu kan intressera er - har jag för altundvika sådana här underligheter sett lill atl och jag ärhundraprocentigt överens om. Deljag säger är all det här är ett utomordentligt allvarligt problem, som måstefinna sin lösning. Tydligen är för någon lyp av fondbildning. Jagvet inte om - eller någon direktör i - ärför del. kanske går pä ar-betsgivarlinjen, att varje form avvinstandel berövar kapitalisterna något och atl detla alltså inte bör fåförekomma heller. Men är för individuella vinstandelar. Jagkan i det här sammanhanget göra några mycket enkla konstateranden.Landsorganisationen har för sin del avvisat individuella vinstandelar. TCO harsagl: På en punkt instämmer vi hell och fulll med . Vi är liksomhan negativa till individuella vinstandelar. De är för TCO:s del ointressanta,eftersom hälften av våra medlemmar finns i offentlig tjänst och därmed skullefalla utanför ett sådanl syslem. En avgörande invändning är också altindividuella vinstandelar går pä tvärs mol vår lönepolitik. Detla har de två storalöntagarorganisationerna sagt. Ioch med tillsättandet av ulredningen har jag sagt alt också ellvinst-andelssysiem skall prövas. Det löftet slår fasl. Jag bara konslaterar attdet icke har framlagts något sådant förslag. Vi har efterlyst del. Ett sådanlsyslem har den svagheten, bl. a. ur framåtskridandets synpunkl, alt pengarnamåste betalas ut ur förelagen och därigenom inte kan användas förkapitalbildningen, men jag säger lill dem som anklagar oss för att varaensidiga, atl de bör komma med förslag om vinstandelar. Vi har lovat allsakligt pröva sådana förslag, även om det nog blir svårt atl finna enallomfattande konstruktion som kan vara någoriunda vettig. Jag tillägger att enfaktor i sammanhanget är all de två närmast berörda parterna, dvs.Landsorganisationen och , ändå har sagt all de för sin del inte refiekterarpå förslagom individuella vinstandelar. Men konkret skall del prövas, sakligtoch grundligt. Sedanägnade sig herrarna ät ett mera slagordsmässigl misstänkliggörande. HerrUllslen sade att man på ivrigt hade diskuteratförstatligandefrågan. Jag vågar dock påstå att man inte på någon enda kongresssedan är 1905 har i mindre grad diskuterat förstatligande än på den senastepartikongressen. - Detta är bara en verklighetsbeskrivning; jag skall inlealls göra någon värdering. Däremot ville man på kongressen stärka demokratin iföretagen. HerrBohman sade att partistyrelsen anförl alt vi skall avskaffa biandekonomin. Varstår det skrivet? Jag ser inget samhälle som pä elt rimligt sätt kan fungerautan atl ha någon form av biandekonomi. Däremot vill \] förändra biandekonomini syfte att skapa en rättvisare fördelning och ökad demokrali, men det är junågonting hell annal. Jaghar en känsla av alt har ställt sig vid sidan om den bredaeuropeiska debatt som pågår. Denna problemalik med den ökadekapitalanhopningen på etl fåtal enskilda händer till följd av självfinansieringeninom de stora koncernerna är elt problem som diskuteras i vartenda europeisktland. I , där gaullisterna försl log upp det, i , därfackföreningsrörelsen log upp det, i osv. -jag kunde gå igenom land förland - brottas man med detta problem. Man begriper att om utvecklingen bara fårfortgå till denna maktkoncentration, undergrävs biandekonomin. Om löntagarnakan få en rimligare andel och etl siörre inflytande, befäster man i viss månbiandekonomin. Del är således alldeles tvärt emot vad här görgällande. Jagfinner ingen anledning atl stå här och försvara och utlägga eller skiss eller modell, men jag tycker illa om när ni vantolkar den.Det ärju inle alls fråga om någon specielll centraliserad modell. Del var enliberal tidning som skrev - och jag högaktar den för det - att Meidners förslaginnebär en mycket hög grad av decen-trialisering till de enskilda företagen.Och den modellen kan göras ännu mera decentraliserad, om man vill, sä attförmögenhetsbildning och inflytande knyts ännu hårdare till dem som arbeiarinom de enskilda företagen. RudolfMeidner har gjort en väldigl fin prestation, för han har lagt fram en modellefter alll allmänt lal. Men just därför har han ett stort mått av ödmjukhet ochsäger atl det här förslaget kommer all processas genom alla länkbarademokratiska och sociala kanaler, i sakutredningar och sådant, innan man nårfram till någonting, och det kommer att ta sin lid. Kanske kommer resultatetatt se hell annorlunda ut än hans ursprungliga modell - men han har lyckats fåi gång diskussionen. Avdel här skälel intar jag denna öppna hållning och kommer att fortsätta all göradet. I den debatt som kan följa har väl även konservativa ochtraditionellt kapitalistiska synpunkter en plats. Alla möjliga förslag har enplats: Men del är ofrånkomligt att vi här står inför ett sakproblem avell betydande mätt i det svenska samhället som vi måste finna en lösning på,nämligen hur kapitalanhopningen i icke längre ensidigt skall komma ettfätal personer till godo, rent ka-pilalmässigl och ocksä inflyiandemässigl, hurvi skall få en bättre fördelning, hur vi skall få ett breddat inflytande ochen siörre ekonomisk demokrati och hur vi också skall kunna åstadkomma detta päett sådanl säll att vi beslutsamt kan satsa och få fram denödvändiga investeringarna. Detär det sakproblem vi står inför, och det skall vi nalkas öppet, sakligt ochmelodiskt. Jag tror att vi kommer fram till en lösning. Mendet är litet sorgesamt när stundom inför varje tanke på enförändring av de traditionella maktförhållandena och den traditionellakapitalismen reagerar med något av ett primalskri. Jag tror alt den ekonomiskademokratin är ofrånkomlig, jag tror alt den är en nödvändighet i det svenskasamhällel. Hen (): Jag tänkte just säga atl jag tyckte det var väldigt trevligt all lyssnapå statsministern när han debatterar så här lugnt och sakligt och försynt, ochjag börjar fundera på om det bara berodde pä all det var hans födelsedag ellerom det nya året skulle komma att präglas av en debatt i den här nya tonen - mensedan kom den där lilla slängen på slutet, och del gjorde det hela meravardagligt, så att säga. Lätmig sedan oförbehållsamt erkänna atl del var ett felcitat i inlerpellationen,och jag beklagar det. Del är klart att jag, som skrivit under inlerpellationen,får ta ansvarel för detta, även om Jag hämtat citatet frän annat håll. Del varfel, och jag är ledsen över det. Del rätta citatet är följande - skillnaden ärinte så stor: "Föratt öka det kollektiva sparandels andel och vidga den ekonomiska demokratin börocksä frågan om löntagarfonder bringas lill en snabb lösning när LO:s förslagframläggs näsla år." Nukan man naluriigtvis fråga sig vad som menas med en snabb lösning. I vanligafall brukar ju inte betyda en snabb lösning när socialdemokraternafinner en reform angelägen, men här är alltså en snabb lösning, och jagbeklagar det inte. Men det här skulle alltså ha ställ i inlerpellationen. Jagär ledsen över atl det inte gjorde det. Sedanbeklagade sig statsministern över alt jag och stod och skällde -som det hette - på fackföreningsrörelsen och vantolkade vad ochandra har sagl. Det har vi inte gjort. Vi läste Ju inle upp alll vad GunnarNilsson sade, men de citat vi tog kom från hans egna uttalanden, och de återgavväl innebörden av vad både han och ville göra gällande. Bäggehar talat om makten i näringslivet, och de har talat om att ägandet skallförändras. De har talat om att förverkliga socialismen. Statsministerns egnameningsfränder talar vitt och brett i pressen - nu är ju inte statsministernansvarig för allt som slår i A-pressen - om att det här är fråga om attförverkliga Avståndetbrukar f ö. inte vara sä långl mellan den politiska grenen och den fackligagrenen av svensk arbetarrörelse. är avståndet så kort all en av LO:s meraframträdande män t. o. m. sitter på stats-sekreterarbänken. Det är elt rättkort avstånd, lycker jag i alla fall.. Jaghar sagl förut i denna debatt att jag är glad över det här beskedet därför altdet ger oss möjlighet alt få en öppen debatt om denna verkligt svåra fråga - påden punklen håller Jag med statsministern. Vad jag ställde mig undrande införvar all slatminisiern kunde vara så väldigl öppen och så helt obunden somstatsministern var i sitt svar, när uttalanden från den andra grenen avarbetarrörelsen har varit så tydliga som de varit och när densocialdemokratiska pressen varit så kategorisk som den har varit för deMeidnerska tankegångarna. Men Jag tror alltså statsministern på hans ord - attni är helt obunden, atl ni kommer alt underkasta den här frågan enförutsättningslös analys och prövning i alla dess olika aspekter. Vadjag emellertid saknade när statsministern i svarei till mig förklarade alldetta var en väldigl komplicerad fråga, var elt resonemang om vad detla betyderför själva principen om äganderällen. Det här innebär ju ett slagskonfiskation av ägandet i företagen, och det hade varit värdefullt om del isvaret hade stått i varje fall några rader om att della också är en Juridisktkomplicerad fråga, alltså en rällssäkerhetsfråga. Men del kan som sagt ha varilen ren lapsus. Dethär problemet är, som jag sade, väldigt stort. Eftersom jag tyckte migkunna höra några små gliringar och antydningar gentemot mig i den här frågan,vill jag säga attjag själv intresserade mig för della långt innan jag börjadeägna mig ål politik. Som ung handelskammar-Jurisl, , försöktejag bilda mig en uppfattning om möjlighelerna att ge lönlagarna en andel intebara av inkomstbildningen utan också av förmögenhetstillväxten i näringslivet -av flera skäl: för att skapa ett bättre förhållande på arbetsplatsen, skapa enstörre grad av solidaritet och gemenskap och därmed öka produktiviteten, ochockså för alt minska de motsättningar som uppkommer pä det säll som statsministernsjälv redovisade . Jag tycker alltså all det är etl svårtproblem. Men Jag vill inle genomföra det här systemet på elt sådanl sätt attbalansen i vår svenska biandekonomi går förlorad. Delvar inte slagordsmässiga inlägg som jag gjorde mig skyldig till, utan jagförsökte alt analysera vilka konsekvenser som skulle uppkomma om man fullföljdede Meidnerska tankegångarna. Det är Ju dem som debatten har kretsat omkringalltsedan i hösias lade fram sitt förslag. Därför finns det allanledning att koncentrera debatten och analyserna kring del förslag som haraktualitet. Något annal har ju inte haft aktualitet i den här diskussionen. Sedansade Jag att den socialdemokratiska partistyrelsen har talat om att sleg försleg avskaffa biandekonomin. Statsministern förnekade det. Så här står del ipartistyrelsens ullalande: "De åtgärder och de styrmedel sompartistyrelsen lidigare redovisat visar att vi steg för steg är på väg från ettutpräglat blandekonomiskl samhälle till ell samhälle där beslutsrätten överproduktionsmedlen alltmer övergår till samhällel och de anställda." Detkan las som bara en Om löntagarfonder beskrivning, det skall jag gärna medge.Men så fortsätter man: "Denna process" - alltså avveckling steg försteg av vår biandekonomi - "bör, enligl partistyrelsen, fortgå i den taktfackföreningsrörelsen och partiet finner praktiskt möjligl." Skallman göra ett sammandrag av detta blir det som jag säger, atl partistyrelsen harullalat sig för att steg för steg avskaffa biandekonomin. Jagskall inte fördjupa mig för myckel i den här debatten, för den kommer atlfortsätta och del kommer att bli en intressant debatt framöver. Jag skall barahaka fast vid några synpunkter som statsministern själv framförde i en intervjui tidningen . Där spaltade statsministern upp detsvenska folket i tre grupper, om Jag inte minns fel: medborgare, löntagare ochkonsumenter. Jag försöker nu citera som jag minns statsministerns inlägg iintervjun. Dehär tre grupperna - medborgare, löntagare och konsumenter - är som bekanigrupper som läcker varandra. Alla medborgare, alla löntagare är konsumenter.Alla konsumenter, alla löntagare är medborgare. Del är alltså fråga om olikaroller; del är fråga om samma människor, men de har olika inlressen i de härolika rollerna. En löntagare har ell starkt intresse av trygga och vinstgivandeföretag och sä hög lön som möjligt - det kan vi väl vara överens om. Det är tvåintressen som alltså kan bryta sig mot varandra. Konsumenten kräver i denegenskapen sä goda varor som möjligl till sä låga priser som möjligt, och förföretagen är goda vinster ell villkor och en förutsättning för all kunna levavidare, att kunna konkurrera. fri marknadsekonomi - och alllsä i vår biandekonomi - balanseras de härolika intressena mot varandra genom konkurrens och genom valfrihet. Ju öppnaremarknaden är, desto större blir också valfriheten och desto bättre fungerarkonkurrensen. Och vi båda är överens om all där konkurrensen inte fungerartillräckligt effektivt fär samhällel gripa in och förhindra att det blirbindningar och läsningar. Menjag menar, herr statsminister, atl hela det här mönstret bryts sönder, om löntagarna som kollektiv, representerade av ell fåtal före trädare för facket, sitter i toppen för väldiga fonder och styr inte bara kapitalets användning utan också förelagens verksamhet, i synnerhet om fonderna därtill läcker ett flertal olika företag som i en fri marknad skulle inbördes konkurrera med varandra. Här samlas alltså all denna makt, alla dessa olika inlressen, på etl enda håll. Vart tar då konkurrensen vägen mellan de olika intressena och de olika förelagen? Vart lar kon kurrensen vägen mellan konsumenten och löntagaren i ett sådant här system? Vart tar konkurrensen vägen mellan löntagarnas inlresse av hög lön och företagens intresse av hög avkastning och goda vinster? 96 Jag menar alltså, efter denna myckel korta analyssom naturligtvis inte är fullständig, atthela del fina balanssystem som vi har byggt upp i vår demokrati och somnaluriigtvis i många hänseenden kan göras bättre men som - hur man än ser pådel - trots allt fungerar, det bryts sönder om man skapar regionala fonder. Detblir således ell hell annorlunda samhälle som pä del sället växer fram. Nukan statsministern naluriigtvis säga: Den här analysen är onödig - den behövervi inte göra. Vi behöver inte diskutera det här eftersom jag, statsministerOlof , födelsedagsbarnet, är helt obunden, inle har tagit slällning. Javisst - men en stor del av svensk arbetarrörelse har, av debatten alt döma,tagit ståndpunkt i den här situationen, och det är därför som det är motiveratdels all slälla den fråga som jag fick etl tillfredsställande svar på, dels atlanalysera vilka konsekvenser som kan följa av det här, i all korthet. Debattenkommer att fortsätta. Jag skall så långt som möjligl också försöka undvika all förstörastatsministerns födelsedag, men några påpekanden tycker Jag ändå bör görasefler hans senaste inlägg. Slalsministerngör elt indignalionsnummer av att jag skulle ha van-tolkatfackföreningsrörelsen - det får man inte göra. Del gjorde jag inte heller. Jagtog förslag lill löntagarfonder och det slöd som delta förslaghade fått av LO:s ordförande till utgångspunkt för en - som Jagi varje fall hade tänkt mig - principiell debatt. Del är en debatt, där jagfrån mina liberala utgångspunkter har kommit fram till andra slutsatser än mangjort inom LO. Jag tycker att en sådan deball är värdefull och nödvändig ocksäi denna kammare. Vi åberopar ju så ofta fackföreningsrörelsen, och jag tyckeralt vi skall ha rätt och möjligheler atl göra det även när vi är oeniga medföreträdare för den rörelsen, utan alt vi för den skull skall behöva blibeskyllda för au gå till frontalangrepp mot facket som sådant. Det vore mighelt främmande att göra. Sätill frågan om den individuella vinstandelen. Jag menade all om man går in fören fondbildning, sä bör man ha fonder med någol slags individuell anknytning;exakt hur har jag inte klart för mig, och del har uppenbarligen ingen annanheller. Det är del som skall utredas. MenLO och TCO har sagt nej till individuella vinstandelar, säger . Ja,och jag har full förståelse för båda organisationernas strävanden alt undvikaett system som skapar nya klyftor mellan olika grupper pä arbetsmarknaden.Syftet med idén att löntagarna skall få del av den kapitaltillväxt som äger ruminom förelaget är ju också att åstadkomma motsatsen, alltså att lösa vissa ännuinte lösta fördelnings-politiska problem. Del är del ena. Minkritik gäller det enda framlagda förslaget, därför att det dels inle tar itumed fördelningsproblemet, dels leder till att man flyttar maktkoncentrationenfrän ett ställe till etl annat. Det är litet ovisst i vilken utsträckningfackföreningsrörelsen själv skall äga fonderna, eller om de 7 protokoll 1975/76:56-58 Nr 57 skall vara helt fristående, men förslaget innebär i varje fall enkoncen- tration av den ekonomiskamaklen, som jag från mina utgångspunkter är emol. Omman då håller fast vid tanken att löntagarna på ett eller annat Omlöntagarfonder sätt skall ha del i företagets kapitaltillväxt måste man alltsåförsöka hitta ett system som är förenligt med den solidariska lönerörelsensprinciper. Det är bl. a. det som den statliga utredningen skall utreda. Och delvar mot den bakgrunden som jag reagerade mol de väldigl tvärsäkra omdömenafrån LO-sidan beträffande alla alternativ inklusive sådana som innehållerfonder med någon sorls individuell anknytning. 1 stället för att kritisera påett konstruktivt sätt förhånar alla andra tankar än de Meidnerska. Sånågot om och förstatligandet. skulle förstatligandetinte ha diskuterats så litet som vid . Det vet jaginte, eftersom jag inte varmed på den senasle kongressen, lika litet som jaghar varit med vid någon tidigare , men jag anlar atl statsministernhar rätt där. Och var del heller inte i och för sig förslagom förstatligande av etl par branshcer som jag log upp, utan frågan huruvida detre linjer som man driver på olika sätt och med olika tyngd frånsocialdemokraternas sida är förenliga med varandra. Denförsta är förstatligandelinjen, där staten skall äga produktionsmedlen ochförelagen. Den andra är Meidnermodellen, där man bygger upp löntagarfonder somskall äga företagen. Den tredje linjen slutligen är satsningen på atllöntagarna i stället för all gå vägen via ägandet skall ha sitt väsentligainflytande i företagen i sin egenskap av anställda. Närjag nu säger all jag inte är säker på atl detta går ihop, så menar jag heltenkell alt om det skall vara någon poäng med hela resonemanget om att föra överägandet till löntagarfonder eller till siaten så måste ju ägandet användas tillnågot. Del var därför jag undrade hur pass helhjärtad satsningen på denkommande arbelsrällslagsliftningen egentligen är. Det var del problemet jagville diskutera. Jaghåller naluriigtvis med om atl della är ett komplicerat problem som inte kananalyseras här på slående fot. Men jag lycker ändå alt del är angelägel alt slåfast några principer för hur den här frågan skall lösas. Fördet försia: Om vi går in för någon form av fondbildning bör syslemel utformasså att del är förenligt med önskemålet om en decentraliserad ekonomi. Detskall sprida maklen - inte koncentrera den. Det räcker då inle att säga att manvill undvika en byråkratiserad ekonomi av öststatsmodell. Systemet måste varasä uppbyggt att en sådan ulveckling fakliskl förhindras. För del andra: Vi villarbela vidare efler principen all löntagarna skall ha medbestämmande iarbetslivet i sin egenskap av anställda. princip kan tillämpas påhela arbetslivet. Den innebär fulll utvecklad 98 en klar och bestående begränsning i ägandets makt, den ger de bästa möjlighelerna att öppnaarbetsplatserna för de värderingar som i övrigt präglar samhället och ger debästa förutsättningarna för den enskilda människan atl påverka sin egenarbetsplats. Del är därför vi vill ha en ny arbetsrätt, löntagarrepresentanteri företagens styrelser och en hell ny bolagsordning. Fördet tredje: fondsystem bör syfta lill alt lösa fördelningspolitiskaproblem. Vi är alla beroende av en hög och jämn investeringstakt i näringslivel.Den kapitalbildning som därigenom sker i företagen bör enligl vår mening inteensidigt komma de nuvarande ägarna till godo. Det är tänkbart atl det måletlättare kan uppnäs med andra metoder än fondbildningar, och de skall i sä fallundersökas. Men om en fondbildning skall vara meningsfull för de enskildalönlagarna måste det finnas någon form av individuell anknytning. frambragte ett citat från den socialdemokratiskapartistyrelsen vilkel enligt hans mening gick ut på au vi skulle avskaffabiandekonomin. Först och främst är det inte vad som sägs i citatet. Om mansäger att vi dels skall ha ell samhällsinflytande, dels ell löntagarinflytande,innebär del i och för sig att man ullalar sig för en blandning av olikaägandeformer. Jaghar inle lusläst alla de hundratals sidor av utlåtanden som det här gäller. Menom jag hade formulerat utlåtandet skulle jag ha sagt; all vi har övergått frånell utpräglat privatkapitalistiskl syslem lill elt system där samhälle ochlöntagare har en större del av inflytandet, eller hur det nu var ullryckt. Delär nämligen del det är fråga om. Vi hade en renodlad privatkapitalism. I delögonblick som samhälle, fackliga organisalioner och löntagare fick ell störreinflytande, fick vi en biandekonomi, som ni ivrigt bekämpade. Dennablandning har sedermera ständigt förändrats, och den kommer att förändras ochge större infiytande till de vanliga löntagarna. Del illustreras t. ex. avarbetsrätten. Så var det med den saken. HerrBohman talade om konfiskation. Om man inför ett fondsystem, så innebär det,menar han, en konfiskation i förhällande lill de nuvarande ägarna. Del mästegälla i exakt lika hög grad vare sig del är fråga om ell vinstandelssystemeller om kollektiva fonder. har här i någon män slagit knut pä sigsjälv. som han börjar lala om konfiskation argumenterar hanemot sig egen tanke pä vinstandelar. Det är bl. a. detta som en direktör iArbetsgivareföreningen uttalat i en artikel i , där han säger inte heller kan gå med pä ell vinslandelssysiem därför att även där tar manju pengar frän kapitalägarna. Sedanlycker jag all herrarna bör läsa förslag. Del är inte min sakatt lägga ut hans text - han är öppen för all länkbar kriiik mol sill förslag,sin skiss, sin modell. Vad Meidner och hans medarbetare utgår från är ju denväldiga maktkoncentrationen och kapital- anhopningen lill ett fätalinom det svenska näringslivel. Moderaternahar i en moiion till årets riksdag illustrerat detla på ett hell fascinerandesäll. Man säger där all enligl Meidner skulle löntagarna först efler fåmajoritet men alt del i själva verket bara tar tre , för del räcker medatt man har 5 9é i etl förelag sä har man i realiteten makten. Men i alla andrasammanhang säger ni: "Tänk vad demokratiskt det är i de svenska förelagen,för del finns ju 600 000 aktieägarna och aklierna är spridda på en massahänder. Sedan råkar det vara så all en och annan storbank och nägotinvestmentbolag har några procenl, men det ger dem ingen speciell makt." Ier egen moiion bekräftar ni nu att del är en väldig maktkoncentration, eftersomni säger alt bara några procenl ger makt. Del har Ju bl. a. ,Providenlia och Inveslor. Ni får belämma er! Detlaär ell problem i vartenda land. Genom all löntagarna är med om en storsjälvfinansiering i förelagen samlas enorma förmögenhets-vinster ochmaktbefogenheter pä etl fåtal händer. Del är kapitalismen i sin mera urartadeform som där framträder. vill man råda bot mot.