prot · FZ0960 · 1975-12-31 00:00:00 — Att man t. ex. har denprincipiella grunduppfaltningen alt alla människor på arbetsplatsen vill haetl engagerande arbete är synnerligen betydelsefullt. Hur skall en medarbetaresom inte har en sådan grunduppfatlning klara de nya samarbetsformerna? "Dendär Jobbaren, förstår du, han vill inle jobba. Han vill bara göra del minstamöjliga. Ständigt måste jag kontrollera honom och tillrättavisa honom." Vikänner igen de tongångarna, liksom följande: "Vad är det för idé all jaglägger ned en massa onödigl jobb pä information och sätter upp papper påanslagstavlan? Inle läser de etl sådant meddelande. Nej, de struntar idet." Min erfarenhet säger mig all del är med dessa och liknandegrundproblem man måste börja. Bådeordföranden och vice ordföranden för fackklubben i Handels på del storacentrallagret i det förelag där jag arbetar i söder om för den som vill höra på alt en av orsakerna till det godasamarbetet - man kan säga att S 32-frågorna redan är överspelade på dennaarbetsplats; här jobbar vi redan efter den nya lagens anda - är atl man förnågra år sedan började försöka lära sig att lala med varandra. talade vi//// varandra, säger de båda personerna i den här fackklubbens ledning. När manbörjade kunna tala med varandra gick del alll lättare att lära känna varandrasom människor, att förstå och respektera varandra och all t. o. m. lycka omvarandra. Jagvill peka också pä en annan grundprincip som man pä en arbetsplats bördiskutera inför del nya som lagstiftningen kan innebära. Jag anser alt målelbör diskuteras. Har de anslällda och förelagsledningen samma mål? Vill man lösaarbetsuppgifterna sä och sköla jobbet så all företaget går bra, dvs. Ja, alt företaget går så bra att de anslällda känner trygghet ianställningen, inte bara på kort sikt utan på lång sikt, och dessutom alt företagetgår så bra att de tjänar bra? Självfalletbör man också diskutera vad som kan skilja belräffande målet för de anställdaoch ägarna. En diskussion om detta är verkligen väsentlig, inte minst med tankepä den pågående debatlen om vårt näringsliv och dess framtid. Jagmäste säga atl jag blev mycket förvånad när Jag flck veta vad som lärs ut påLO;s kurser för de anställdas representanier i bolagsstyrelser. Såvilt jag kanse är det ingen ledamol inne i kammaren som tillhör LO-ledningen. Men eftersomså många LO-medlemmar är kol- leklivanslulna lill detsocialdemokratiska partiet kan väl ändå frågan ställas till de närvarandesocialdemokraterna: ni i följande budskap ur Ekonomi i företaget -enhandledning för löntagarrepresentanter i styrelser, vilken används som katekespä dessa LO-kurser: "Ursamhällelig synvinkel medför dock en hög soliditet atl företagen är meroåtkomliga för samhällsingripanden, t. ex. åtstramningspoliiiksom syftar lillalt dämpa inflationsdrivande investeringar i en överhettad högkonjunktur.Dessutom kan hög soliditet och hög självfinansieringsgrad endast åstadkommas påelt säll-genom höga vinster, som tillfaller ägarna och sparas i företagel.Della strider mol lönlagarintressel, eftersom det medför vidgade förmögenhets-,inkomst- och klassklyflor i det svenska samhällel." Jaglycker, herr lalman, alt della är uppseendeväckande. Och Jag skall be att fåcitera ytterligare en mening: "Frän flera synpunkler finns del alltså anledningalt från lönlagarhåll slälla sig skeptisk lill kapitalägarnas krav på högsoliditet och hög självfinansieringsgrad." Tankarav delta slag lärs således ul på LO-kurserna. Med delta malerial kommerdeltagarna pä dessa kurser tillbaka lill arbetsplatserna och skall därdiskutera målen för verksamheten i företaget. Om de anställda i ell förelag, omde anställdas representanter i bolagsstyrelsen, om de anställdasrepresentanter i företagsnämnd eller ekonomikommilté verkar inom företagel meden sä destruktiv grunduppfatlning, dä befarar jag att samarbetet inte blir avdet slag som vi alla hoppas. Nukan jag berätta att Jag har träffat LO-medlemmar som har varil med på sädanahär kurser och diskuterat detta men som lar avstånd från dylika LO-budskap.Senast i måndags kväll menade ordföranden i FCO i under en debattatt mina citat måste vara osanna. Och var de sanna, sade han, ville han inleinstämma i LO-budskapel. Vadsäger socialdemokraterna i kammaren om det här? Instämmer ni i LO-budskapel alldet är en fördel om företaget går dåligt, ty dä kan regeringen bättrekonlrollera och gripa in och dessulom förhindras klassklyftor? Med detta har Jag belyst den motsägelsefulla socialdemokratiskapolitiken av . Utåt lalar man väl om företagsamheten. Man försöker dämpadebatten om socialisering, om löntagarfonder och om samhällsingripanden. Meninternt låter del lydligen annorlunda. Internt och i kretsar som inte harkontakt med den hårda verkligheten ute i näringslivet diskuteras. Ja t. o. m.planeras, det socialistiska maktövertagandet. Delvore ytterst beklagligl om medinflylandereformen skulle syfta lill ensocialistisk konfrontation ule på arbetsplatserna. Om det är så, ge då i godlid besked härom. Jag är övertygad om all etl sådanl socialdemokratiskt beskedkommer att få svar på tal. Attmänniskorna ule på arbetsplatserna vill ha ökad information, ökal samråd ochökad medbestämmanderätt är helt klart, och jag får väl vara med och tillstyrkadet. Men Jag är övertygad om alt en ganska slor majoritet av löntagarna villarbeta i företag som går bra, som går med vinst. 13 protokoll 1975/76:59-60 Hen i (fp): Jag vill än en gång slå fast att den viktigaste samhällsfrågan är altskapa full sysselsättning och trygga jobben. Vi vet all tillgången till etlmeningsfulll Jobb har avgörande betydelse för anpassningen i tillvaron. Del ärdärför som problemet med de många arbetslösa är så allvarligt. Man kommer intelill rätta med det problemet genom nägra programutlalanden, de må vara aldrigsä fina. Jag undrar förresten hur de mänga arbetslösa, f n. 64 000, känner detnär de tar del av regeringspartiets programutfästelse "arbete åtalla". Hur upplever ungdomarna sin siluaiion, när de hänger påarbetsförmedlingen ulan atl fä ett arbete? Och hur reagerar de? Det går lättatt komma snett i en sådan situation. Del är lätt att finna del hela hopplöst.Därför är del sä viktigt att folkpartiels förslag om en ungdomsgarantiförverkligas. Vi ärju ocksä elt stycke på väg. Den statliga sysselsältningsulredningensluter upp kring tanke i sill belänkande, och de politiskapartiernas företrädare är där ense Detta är glädjande. Arbetetbestämmer i stor utsträckning hela vår livssituation. Det har att göra medsådana viktiga faktorer som självförtroende, livsinnehåll och livsmening. Mentyvärr är mänga arbetslösa f n. Enbart i mitt hemlän, , har vi 3600 arbetslösa. Ytteriigare 3 800 har på grund av arbetslöshet hjälp avarbetsmarknadsstyrelsen till omskolning eller i beredskapsarbeten. Många harblivit förtidspensionerade. Framförallt är del de direkl produktiva Jobben i jordbruk, skog, industri ochbyggnadsverksamhet som är för få. Och det är de jobben som minskar. Allt detlavisar hur stort behovel är av en annan och bättre näringspolitik, en politiksom stimulerar företagsamhet och möjliggör ett bättre utnyttjande av vårastora naturtillgångar och värt lekniska kunnande. Delär ocksä angeläget alt skapa bättre regional balans. Där återstår ännu mycketatt göra för all vi skall nä den målsättning som har fastslagit. Päden punkten hänvisar jag till den debatt som vi förde här i kammaren i gåreftermiddag med industriministern. Självfalletär utvecklingen inom näringslivet beroende av hur vi löser utbildningsfrågorna.Jag kan på den punklen hänvisa till vad här sade för en stundsedan. Mitt i arbetslösheten finner vi hur vissa företag och branscher roparefter kunniga jobbare. Det är nödvändigi att pä ett bättre sätt anpassautbildningsutbudet till behovet på arbetsmarknaden. åriigen återkommandekrav på en förstärkning och förbättring av prognosverksamhelen när del gällerutvecklingen inom arbetsmarknaden förtjänar verkligen att tas pä allvar. Föralt kunna anpassa utbildningsmöjligheterna till behovet av utbildning är detnödvändigt all äga så god kännedom om arbetsmarknadens utveckling som möjligl.Eljest famlar man i mörker och det sker misstag efter misstag. Mentillgång lill etl arbele - även om del är myckel viktigt - är inle ensamt avgörande.Del är också viktigt all få elt arbete som man trivs med och som man uppleversom meningsfullt - ett arbete som engagerar. Etl arbete som känns meningsfulltär varje människas rättighet, sade någon , och jagvill instämma i det. Menvi ställer också många andra krav. Arbetet får inte skapa stress och inte påannat sätt vara hälsovådligt. Vi har också lärt oss att förstå arbetsmiljönsbelydelse och är beredda atl avdela resurser för atl skapa goda arbetsmiljöer -liksom vi i övrigt fäster stor vikt vid miljöfrågorna. Arbetsmiljön spelar encentral roll för den enskilda människans trygghet pä arbetsplatsen. Det är etlstort steg framåt all skyddsombudet fått en starkare ställning. Men det ärangeläget all risker för den fysiska och psykiska hälsan sländigl uppmärksammasoch avlägsnas. Delär etl allvariigl memento att ohälsa på grund av en otillfredsställandepsykisk miljö synes bli allt vanligare. Enligt en uppgift i pressen försöker 20000 personer ta silt liv på grund av problem i arbetslivet och 2 000lyckas. Orsakerna kan vara många. Överkrav, dvs. att man ställer för stora kravpå sin egen arbetsinsats, eller att arbetsgivaren gör del, är ett allvariiglpsykosocialt problem. Underslimulans - känslan av att inle utvecklas, all haett meningslöst Jobb - kan vara lika svår. Det är mycket angelägel att teckenpå psykisk ohälsa tas på allvar och all den psykiska hälsovården fårtillräckliga resurser. Viupptäcker mer och mer att välfärd inte bara är en fråga om god ekonomi ochmänga prylar - det är ännu mer en fråga om livskvalitet, livsinnehåll. Det ärinte minst fråga om att kunna tillgodogöra sig mänsklig gemenskap och allt delvärdefulla, som vi äger i vår nalur, vår kultur och vår religion. Människanlever som bekant inte allenast av bröd. Ettmänniskoliv kan vara förunderiigt rikt, men del kan spolieras eller bli till enbörda. Det finns mycket i vår tillvaro, som kan verka i den riktningen. Det äringen svårighet all peka på sådant som försämrar våra livsbetingelser och somvi därför måste värja oss emot. Dit hör bl. a. de s. k. bruksgifterna. Hurmycket ont har inle de åstadkommit? Jag tänker särskilt pä alkoholen. Det är säsant som det är sagt: Alkoholfrågan är vårt största sociala problem. Alkoholbruketgår tyvärr ner i allt lägre åldrar. skoldi-rektion publiceradenyligen en undersökning av Siockholmselevernas alkoholvanor, som visar attantalet elever som varit kraftigt berusade har fördubblats . Vidarehar konsumtionen blivit vanligare i de yngre åldrarna. Man startar med mellanölredan för atl sedan övergå till starkare drycker. Förra årethade vi en större alkoholkonsumtion i vårt land än lidigare under1900-lalet. Och ökningen fortsätter med 5-6 96 varje är. Om detta fär fortgåhar vi i mitten av 1980-lalel fåll en fördubbling av alkoholkonsumtionen från7,hundraprocentig alkohol per invånare förra ärel till ca perinvånare. Ennorsk forskare har visal atl en fördubbling av konsumtionen leder till enfyrdubbling av antalet storkonsumenter av alkohol. Vad en sådan utvecklingskulle innebära i fråga om fysiskt och psykiskt skadade människor, trasigahemmiljöer, brustna äktenskap, ökade trafikolyckor och belastning på social-och sjukvårdsorganisationen vågar vi knappast länka Alla upplever virisken av en sådan framlid som skrämmande. Viförstår också atl något mäste göras för att bryta denna ulveckling. Vi är mängasom ser oss om för all hitta åtgärder, som kan förhindra en fortsatt ökning avalkoholkonsumtionen och om möjligl tränga den tillbaka. Självfalletbehöver vi lagstiftningsälgärder i linje med vad som föresläs avalkoholpolitiska utredningen och i reservationer till dess betänkande. Jagförutsätter att de flesta av oss förslår, atl del behövs krafttag för att kommatill rätta med alkoholproblemet. Men till detta får vi återkomma, närpropositionen i frågan ligger på vårt bord. Vadvi dessulom kan göra är att stärka de positiva krafterna i samhällel. Dit hörinte minsl folkrörelserna, som pockar på ökal intresse från den lagstiftandeförsamlingens sida. Men det gäller ocksä atl skapa nya attityder. Det mäslebli samhällstillvänt, fint, au säga nej lill alkohol. Av-glorifieringen avalkoholen måste bli mer än vackert tal. Omsorgen om medmänniskan, och jagtänker då särskill på ungdomen, måste på etl bättre sätt komma lill uttryck. Destarka fär finna sig i restriktioner och ökade bördor för all hjälpa de svagaoch dem som råkat illa ul. Samtidigtgäller del att satsa på förebyggande älgärder. 1968 riktade dåvarande chefenför SÖ, Hans Löwbeer, en utmaning mot de ansvariga i samhället, som jag för aldrig kommil förbi. Han påvisade bl. a. alt skolans möjlighet att påverkaattityder och beteenden hos de unga är beroende av den inställning somsamhällel i övrigt har, skapar, understöder eller fritt låter komma tilluttryck. , skrev han, från det eleven har lärt sig läsa och långlinnan han uppövat sin förmåga till kritisk och självständig bedömning, utsättshan för ell enormt kraftprov i det här avseendel, när han möts av del avsamhällel accepterade opinionstrycket. Hans Löwbeer visade på de väldiga summorsom satsas på reklam för bruksgifterna, hur psykologiskt utstuderad denreklamen är och hur litet samhället är berett all salsa på upplysning och motreklam.Och han frågade: Bör inle den vuxna generationen, som i alll väsentligt ändåbär ansvarel för den uppkomna situationen, se till alt ungdomarna fär rimligarechanser genom alt utanför skolan få leva och växa upp i elt samhälle som ärmindre ensidigt giftvänligt? Jagfrågar: Vad blir vårt svar pä den utmaningen? Det är unga människors framlid,hälsa och livsinnehåll del gäller. Eltannal svårt problem i del moderna samhällel är den slora ökningen avvåldsbrotten. Jag skall där inte trötta med några siffror, även om del ärsiffror som blöder. Kriminologen har påvisat all den främstaanledningen till våldsbrollsökningen är den kraftiga ökning av den totalaalkoholkonsumtionen som inträffade under 1960-lalet, främsl som en följd avmellanölet. Förändringen i alkoholkonsumtionen, säger han, förklarar faktisktvarje förändring i misshandelsbroltsligheten för hela perioden frän 1950 till 1974. Menäven om alkoholen är den största boven i det här avseendel, så finns detsäkeriigen andra orsaker till den ökning av våldsbrotten som är så påtaglig. Jagvill peka pä en. Vi alla - och då inte minsl våra barn - blir dagligenöversköljda av en våg av våld i film, TV och serier av olika slag. Ochforskningen har visal att mediavåld blir mönsterbildande, verkar avtrubbandeoch kan utlösa våldshandlingar. Därför är det angelägel all reducera våldet iTV och andra massmedier. Ävenhär har de vuxna elt stort ansvar. Professor har framhållil altundersökningar visar att alll som kommer in i våra sinnesorgan - del vi hör,ser, känner - stannar kvar i hjärnan hela livet. Del är därför, säger han, ettfruktansvärt ansvar vi lar på oss, när vi öser i människor en massa saker somvi inte vill "att de skall ösa ur sig. Men är della sant - och del lär ossalllsä forskningen - så är det ocksä angeläget alt vi "öser in" - föralt använda samma uttryck - sådant som vi vill skall stanna kvar och komma lillutiryck. Enliglläroplan för är del en huvuduppgift för skolan att väcka respektför sanning och rätt, för människans egenvärde, för människolivelsokränkbarhet och därmed för rällen lill personlig integritet. Del finns vissagemensamma värden som vårt demokratiska samhälle slår för: basideal av typenrespekt för livet, humanitet, tolerans, rättssäkerhet. Men skall dessa värdenkomma lill sin räll måste vi alla sluta upp bakom dem och inte kasta helaansvarel på skolan utan gemensamt skapa ett samhälle som slår vakl om dessavärden och förmedlar dem till näsla generation. Ochdärvid fär vi bygga på den grund som evangeliet ger oss. Vi har anledning altsöka oss lillbaka lill de livsprinciper som del förmedlar till oss. Ordel omkärleken lill näsian, om icke-väld, om att bära varandras bördor, om omsorgenom våra medmänniskor behöver ljuda med större kraft. Vi mäste gemensamtfortsätta att bygga på den grund som jag här angivit för all skapa etlmänskligare samhälle, I detta anförandeinstämde herrar () och (). Hen (): I anslutning till den pågående debatten om regionalpolitiken finns detkanske anledning atl erinra om den utveckling som ägde rum i skogslänen under1950- och 1960-lalen. Den stora utflyttning som då skedde uppe i Norrlandslänenberodde i huvudsak på den kraftiga rationaliseringen inom skogsbruket. Del ärnaturligtvis inle minst mol denna bakgrund som man känner en verkligglädje över att den negativa befolkningsutvecklingen inom stödområdet har vänt. Iförsia hand står förklaringen till detta alt finna i den i förhållande tillövriga delar av landei gynnsamma industriulvecklingen inom stödområdet. ökade exempelvis antalet sysselsatta inom industrin med 1096 i skogslänen och med ca 5 96 i övriga delar av landet. somdel statliga lokaliseringsstödet har utdelats har ca 3 300 m.ilj. i bidragoch län givits till I 200 företag. har lett lill alt anlalel sysselsattai de 1 200 förelagen beräknas ha ökat med 35 000. Av dessa har25 000 fått arbele inom stödområdet. Vårt samhälle står naturligtvis under en ständig förändring. Vi kanockså räkna med all den fortlöpande strukturomvandlingen inom jord- ochskogsbruk skapar ständiga omställningsproblem. gäller inte minsl iJordbruksområdena i . Enligt aktuella prognoser rörandesysselsättningsutvecklingen kommer de utvecklingstendenser som harkarakteriserat de olika näringsgrenarnas andelsförändring mellan 1960 och 1970atl ytterligare accentueras . Sålunda kommer jord- ochskogsbrukels andel i början på 1980-talel alt vara ungefär 2,5 gånger sä storsom riksandelen. framtidsstudie över , utförd av en arbetsgrupp inom ,har bl. a. framhållits alt länet under står inför mycketstora förändringar. Enligt studien kommer länet atl förlora minsl 2 400anställningar inom industrin och minst 6 000 anställningar inom jordbruket.Även om vi kan räkna med nya arbetsuppgifter inom andra områden, t. ex. inomden offentliga sektorn, behövs med säkerhet tusentals nya arbelslillfällen föralt om möjligl balansera den väntade minskningen inom jord- och skogsbruk samtindustri. Tillsammansmed mina partivänner på länsbänken har jag vid olika tillfällen föreslagitåtgärder för atl möjliggöra en balanserad regional utveckling i Skaraborgslän. Som ell led i en sådan strävan har vi vid årels fört fram fråganom en utbyggnad av länels livsmedelsindustri. Vi föreslår i en moiion atlsamhället fortlöpande stöder en utbyggnad av förädlingsindustrin. Om en sådanutveckling kommer lill stånd, kan vi fä fram en nödvändig tillväxt avarbetstillfällena inom en för länet vikiig förädlingsindustri och vidarepositivt medverka till en alltmer differentierad jordbruksproduktion. Slora grupper i väslregionen - i della sammanhang menar jag dåGöteborgs och län, samt -brottas medstora sysselsättningsproblem och känner osäkerhet för framliden, för den ortoch den bygd de bor i samt för sin egen siluaiion. harocksä siaten gjort betydande insatser för atl sysselsättningen inom varvs- ochlekoindustrin skall kunna upprätthållas. I , där textil- ochbeklädnadsindustrier dominerar, har oron inför framliden i viss mån tilltagit.I är många människor som arbeiar inom varvs- ochglasindustrin oroliga för sina försörjningsmöjligheter under de närmastliggande åren. I har exempelvis problem inom fisket ochkonservindustrin skapat sociala och ekonomiska svårigheter för många människor. Jaghar under den senaste liden läst igenom ganska många tidningsklipp frånA-pressen i , innehållande intervjuer med människor som bor i demest drabbade kommunerna i väslregionen. Här är några exempel: "Någontingmåste göras för att regioner som den här i norra skall kunna garanteramänniskorna sysselsättning", säger , ordförande i . "Vi måste skapa en eiableringskoniroll som styrmedel föratl hålla sysselsättningen jämn bland de olikaregionerna", säger hon vidare. "Del känns meningslöst all jobbaefler beskedet om nedläggningen", säger , ABBA-ansiälldsedan 14 år tillbaka. Med rätta anser att borde kunnaskaffa fram en ersättningsindustri lill . De anslällda vid Surleglasbruk anser att om brukels nedläggning, som också granskals i en unikforskningsrapport av centrum för tvärvetenskap vid universilel, intekan förhindras - tyvärr finns det myckel som lalar för detla - så måste ävenPLM la på sig ansvarel för att skaffa fram en likvärdig ersättningsindustri.Erfarenheten från strukturomvandlingen inom skilda delar av näringslivel, genomfördaoch akluella förelagsnedläggningar, har väl återigen slagit fasl behovel avökad insyn och inflytande från de anställdas sida i företagen. Delär mol denna bakgrund som jag och mina medmotionärer i en motion har ansett detmycket angeläget all närings- och sysselsättningsproblemen utreds. Enligl vårmening bör således regeringen tillsätta en utredning med uppgift atl utarbetaförslag lill elt utvecklingsprogram för väslregionen. Del är också våruppfattning all del i framliden kommer alt behövas fortsatta slalligastödåtgärder för atl möjliggöra en balanserad ulveckling i denna region. Tillsisl vill jag gärna uttala den förhoppningen atl regeringen i den kommanderegional- och sysselsäUningspoliliska propositionen kommer all slällanödvändiga statliga resurser lill förfogande för västregionens ulveckling. Hen i Tvärälund(c): I budgetpropositionen aviserar regeringen en proposition under senvåreni år om riktlinjer för och utformning av regionalpolitiken efter den 1 juli1978. har i motion till årels riksdag angivit sin principiella syn påframlidens regionalpolitik. Först en kort återblick. Delråder väl nu allmän enighel om att regionalpolitik ger resullat. Frän vår sidabeklagar vi djupt atl inte övriga partier redan på 1940-och 1950-lalen logdenna fråga på allvar. Vi hade i sä fall inte haft sä Slora problem medregional obalans som vi har . Detförsta slora ulredningsbetänkandet pä det här området avlämnades av denNäslundska ulredningen. Den föreslog atl regionalpolitiska insatser skullegöras efler vissa kriterier och efler orters behov. Ju siörre problem ochbehov, desto siörre insatser. Men sä blev det inle. Ikanslihuset utarbetades en PM med innehåll atl befolknings-strömmarna fränNorriand till skulle fångas upp i kuslorterna och i denorrländska städerna. Man skulle salsa pä orter "med spontan egenlillväxtkraft". Vårt parli opponerade sig myckel kraftigt mot dennakoncenlralionstanke. Regeringen framlade så förslaget om avgränsadestödområden, elt allmänl och ett inre stödområde. Del innebar etl vissttillmötesgående av cenierns principiella syn på siörre insatser för orter med siörreproblem. I endepartementspromemoria lades 1970 fram förslag om s. k. stor- sladsallernativ, alltsånågra få mycket slora orter som skulle växa på det övriga landels bekostnad.Dessa skulle avleda befolkningsströmmen till de tre storstadsregionerna.Centern var del enda parli som motsatte sig delta koncenlraiionsförslag.Regeringen retirerade till förslaget om primära centra, i regel ell i varjelän. Dit skulle koncenleras huvuddelen av samhällelig service ochregionalpoliiiska resurser. Orlshierarkin pä regional nivä,som beslutades avriksdagen 1972, kom all bestå av primära, regionala och kommunala centra. Vi fräncentern förutsåg atl denna orlsklassificering kraftigt skulle koncenterabefolkningen till de största orterna pä de mindre orternas bekostnad. Sä harockså skett. Del är naturligt all vi yrkar pä alt orlsklassificeringenavskaffas. Inomstödområdet har den regionalpoliiiska stimulansen huvudsakligen gått lill destörsta orterna med de bästa arbetsmarknaderna. visas klart av denorlsmässiga fördelningen av det regionalpoliiiska stödet. Lokaliseringsstödethar således bidragit till en ökad inomregional obalans. Till innyllningsorlernaflyttar ungdomen. De gamla stannar kvar i ulflyllningsbygderna.