prot · FZ09147 · 1975-12-31 00:00:00 — När mal.kläder, bostäder och andra nödvändighetsvaror fördyras så skapar det problemför dem som har små och "irögrörliga" eller fasta inkomster.Inflationen gör de små kapitalen mindre värda. Det gäller mindrebankinsältningar, små livförsäkringar osv. Storkapitalister och monopolförelag kan däremot göra exlravinster på inflationen. De kraftigaprisstegringarna gynnar spekulanterna, dem som har stora skulder vilkasrealvärde minskar genom försämringen av penningvärdet, gynnar ägare av faslegendom vars värde stiger. Del är de stora för-mögenhetsägarna som gör destörsta vinsterna på inflationen. Deborgerliga partiernas inställning till inflationen är därför också kamp i ord,men inga avgörande handlingar som kan stoppa prisstegringarna. Hela del härskådespelet med den s. k. slabiliseringspoliliska konferensen blir ju mer ochmer erbarmligl. De borgerliga partierna tjatade om denna konferens somskulle stoppa inflationen. Så fick de den äntligen, men då passade inte allsgaloscherna. Och försöker man i efterhand rädda ansiktet genom all säga atldet var ju ingen riktig slabi-liseringspolilisk konferens, del var någontingannat. Man gör på detla sätt politiken till en fars, vilkel är beklagligtefiersom kampen mot inflation och prisstegringar är dl djupt allvarligtproblem för miljoner människor som drabbas av dess skadeverkningar. Takteni prisstegringarna har under del ökat. mars1974-mars 1975 sleg konsumentpriserna i med 7,9 96. på s. k.dagligvaror med 7,3 96. mars 1975-niars 1976 steg emellertidkonsumentpriserna med inte mindre än 11,1 96 och på dagligvaror med så myckelsom 14,2 96. Priserna på dagligvaror har alltså stigit nästan dubbelt så Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska pohtiken m. m. mycket som föregåendeperiod. Varken regeringen eller de borgeriiga partierna vill vidta någraeffektiva ålgärder mot denna prisstegring. De säjer nej lill vpk:s krav atl manskall utvidga prisstoppet lill alla dagligvaror och sänka livsmedelsprisernagenom all ta bort malmomsen, endera genom etl direkt slopande eller genom atlsubventionera bort hela dess verkan. k. långtidsutredningen visar atl den låga tillväxttakten i den svenskaekonomin kommer all gälla även under resten av 1970-talel. Man drar intenödvändiga slutsatser härav. Utredningen arbelar under föruLsältningen att ingaingrepp görs i det kapitalistiska systemet, alt näringspolitiken förbliroförändrad osv. Allmänhetenoch de poliliska partierna bör inte slänga in sitt tänkande och handlande inomsamma trånga gränser. Regeringens s. k. komplet-leringsproposition, som liggertill grund för denna debatt, visar dock ännu tydligare än vanligt hur densvenska socialdemokratin kedjat fast sig vid kapitalismens syslem. Först skallprivatkapitalet ha sitt, i andra hand kommer de statliga och kommunala behovenoch först i tredje hand de lönarbelande - detla felaktiga betraktelsesättpräglar propositionen. Vadde borgerliga partierna beträffar sätter de sin lit lill en alltmeraparasiterande kapitalism. Hela det betänkande de skrivit präglas av inställningenall det gäller atl plocka till de privata förelagen så mycket som möjligt på såmånga sätt som möjligt. Så går resonemangen om skatteavdrag och bidrag - tillproduktion på lager, till maskininvesteringar och investeringar ienergibesparande syfte, till byggnadsinvesteringar -, om företagens utnyttjandeav investeringsfonderna, av de särskilda investeringsfonderna ocharbelsmiljöfonderna, om förtur i kredilpolitiken osv., osv. De borgerligapartierna tycks se den ekonomiska politiken som en enda slor julgransplundring,där det gäller att i den egna påsen stoppa så många karameller som möjligt. Detär delta jag kallar parasitär kapitalism. Företrädarna fören liberal, av statenoberoende ekonomi skulle vända sig i sin grav om de kunde höra det härutskoilsbelänkandet läsas upp. Detfinns en påtaglig dogmatism i de borgeriiga partiernas inställning lillekonomin och näringspolitiken. Här kräver de investeringsbidrag lill allkapitalistisk verksamhet, oavsett vad den syfiar lill alt i varuform framförapå marknaden. De säger att investeringsverksamheten måsle uppmuntras och delalldeles oavsett ändamålet. förde de emellertid etl väldigtoväsen därför alt regeringen hade lagt fram elt förslag om all görainvesteringar i ett stålverk i . All sorls investeringsverksamhet ärsålunda enligt de borgerligas uppfattning av godo, utom den som sker i statligaförelag. Socialdemokratins ståndpunkt är då mera konsekvent. Regeringen villstödja all investeringsverksamhet, oavsett om den framställer nyttiga varoreller skadliga. Vpkhar också en konsekvent inställning i denna fråga. Vi vill stödja sådanproduktion som är nyttig för människorna, som tillfredsställer deras För alt komma produktionsordning som kan uppfylla denna målsättning krävs en politik somangriper de maktstrukturer och ekonomiska förhållanden som bestämmerutvecklingen. Del krävs en politik som angriper monopolens makt och banar vägför en socialistisk planhushållning. Vikliga delar i en sådan politik ärföljande sju punkter: En aktiv, solidarisk lönekamp,där olika lönarbetargrupper stöder varandra i kampen för bättre löner ocharbetsförhållanden, med målsättningen atl öka arbetets andel avproduktionsresultatet. En aktiv prispolitik somingriper mot monopolistisk prissättning genom prisslopp på alla dagligvaror,ålgärder för hyresstopp osv. En demokraiisk skattepolitik,där bördorna lättas för lönarbetarna och små inkomsttagare genom attbeskattningen skärps på stora inkomster, stora förmögenheter,spekulationsvinsler, bolagsvinster, arv och gåvor. En aktiv statlig investerings-och regionalpolitik som bygger nya basindustrier med medel ur AP-fonden. En beslutsam kamp för atlminska de militära rustningarna och annan kostnadskrävande onyttig ochimproduktiv verksamhet. Förstatligande av de storamonopolen - affärsbankerna, stålindustrin, byggnadsmaterialinduslrin osv. En politik av aktiv kamp mot destora internationella monopolen, deras spekulation i valutorna och derassträvan att slå under sig alll siörre delar av ekonomin. Med del anförda yrkar jag bifall till de reservationer vidfinansutskottets betänkande-nr 40 där mitt namn förekommer. Denekonomiska politiken m. m. Hert ÅSLING (c): Jämviktsriksdagen lider mot sitt slut, och jag skulle förmoda atlomdömet atl den är sörjd och saknad av ingen gäller en bred majoritet avkammaren. Införallmänheten har väl de många lollningstillfällena i kammaren kommit atl framståsom del signifikativa för denna jämviktsriksdag. Om jag begränsar perspektivettill finansutskottets ansvarsområde, som vi debatterar här , vågar jag migdock på all konstatera atl perioden varit fruktbärande för möjligheterna attbedriva en aktiv ekonomisk politik. Som jag upplever det slår dennamandatperiod i detta avseende i skarp kontrast lill . Denperioden präglades av en dogmatisk -ja, närmast konservativ ekonomisk politik.Den finanspolitik statsmakterna bedrev torde i varje fall ha direkt medverkat lill den betydande arbetslöshet som vi då hade. Jag är litet förvånad överalt förnekade skillnaderna i anslaget i den ekonomiskapolitiken under dessa två mandatperioder. Det är på något sätt en paradox atlherr med sitt ljusa lynne har denna dystra ödestro, som här kommertill ullryck. Den har ju i realiteten inget slöd i vare sig svensk ellerinternationell verklighet. Det är något heroiskt över alt trots detta forlsällamed den argumentering som vpk här för. Denekonomiska pohtiken m. m. Närman blickar lillbaka på arbetet i utskottet kan man konstatera, atl vad sominleddes med behandlingen av finansplanen 1974 var upptakten till något av enkontinuerlig process av förhandlingar, som avslutades med utskottetsbetänkande nr 16 . Målet var alt skapa politiskaförutsättningar för en aktivare och mera förutsättningslös ekonomisk politik.Sedan i stort anslutit sig till den fyrparliuppgörelse som låg bakomfinansutskottets betänkande nr 16 var del emellertid också slul medregeringspartiets vilja - och jag vill säga också kurage - all sluta upp bakommittenpariierna och den ekonomiska politik som de skisserade i utskottet. Delär ganska betecknande alt såväl vårt belänkande med anledning av finansplanenför 1976 som det belänkande vi nu har att behandla ändå i avgörande mått harfått sin karakiär av cenierns och partimolioner och atl strävandär har varit att fullfölja handlingslinjen i uiskoitet från 1974-1975. Övrigapartier har emellertid nu bara delvis anslutit sig till våra tankegångar,moderata samlingspartiet mera och socialdemokratiska parliel mindre. Närman går all försöka sammanfatta erfarenheterna och intrycken av dennamandatperiod måsle del ändå framstå som en styrka för svensk parlamentarism atlman under två har kunnat uppnå en bred samling omkring den ekonomiskapolitiken. ville här negligera del arbete som bedrivits iutskottet när det gällt all försöka hitta alternativa handlingslinjer. Men jagnoterar då att vad sade om den konjunklurpolitiskaberedskapsplanen inte var korrekt. Den beredskapsplanen har verkligen lyftfram sysselsättningsfrågorna till något mycket centralt i den ekonomiskapolitiken. Omjag lar en annan och mera perifer detalj i sammanhanget, sänkningen avallmänna arbetsgivaravgiften inom det inre stödområdet, så är det ganska klartalt den har inneburit sänkta personalkostnader för de berörda arbetsgivarna. Ivarje fall den verksamhet som är budgeistyrd - och sådan verksamhet har ju herrEkström god erfarenhet av - blir självfallet mera expansiv ompersonalkostnaderna sänks. Det är ganska klart all här finns del etl direklsamband mellan kostnader och insatser för ökad sysselsättning. Och när herrEkström vill förneka atl här har inträtt någon positiv slrömkantring i denekonomiska politiken, så kan jag också fråga: Varför var såanmärkningsvärt annorlunda i sill anslag, framför alll när del gäl ler desysselsällningspoliliska åtgärderna. Dennavår har vi upplevt atl del har inträtt en förändring i atmosfären ifinansulskonei. Det är en förändring som uppenbarligen går tillbaka på en nyattityd frän regeringens sida i inflalionsfrågan. Den har kommit till uttryckgenom att man nu sprungit ifrån den fyrparliuppgörelse i finansulskonei sonigick ut på en aktivare och i ett samrådsförfarande formaliseradstabiliseringspolitisk insats. Vaddet egentligen var som hände mellan december , när socialdemokraterna ikammaren som en man ställde sig bakom utskottets förslag, och mars , dåregeringen kallade lill överläggningarna är höljt i dunkel. Del blev under allaförhållanden överiäggningar i en hell annan anda och med en helt annaninriktning än som begärt. Trotsregeringspartiets omvittnade goda kontakter med LO och TCO lyckades man inte fåLO och TCO med i rådslaget. Över huvud laget var överiäggningarna med deninriktning de fick inte ägnade att tas på allvar. Mellandecember i fj.ol och mars låg sannolikt en omprövning av regeringenspolitik. Fram till överiäggningarna denna vår var man beredd alt acceptera enbred samling i omsorgen om samhällsekonomin. Därefier har man valt alt gå sinegen väg, vilket är anmärkningsvärt med hänsyn till de krav som den ekonomiskapolitiken nu står inför. Det är alltså med beklagande som utskoltsmajoritetenkonstaterar alt någon stabiliseringspolitisk konferens i den av riksdagenförordade utformningen inte kommit tijl stånd. Enligt vår uppfattning hadeomsorgen om näringslivets konkurrenskraft och sysselsättningen motiverat atlriksdagens beslut fullföljts. Desocialdemokratiska reservanterna noterar liksom finansministern i propositionenatt överläggningarna dock gav vid handen, som det heter, alt det föreligger enallmän uppslutning från de i överiäggningens slutskede dellagande partierna omnödvändigheten av en politik som hejdar inflationen. Ja, det låter sig sägas.Men regeringen själv har ju i praktisk handling visat liten vilja all fullföljariksdagsbeslutet. Ambitionerna räckte inte längre än till att presentera eltnytt skatteprovisorium. Dettaskalleprovisortum är till sin utformning en illustration lill det begränsadeperspektiv och den bristande -viljan till aktiva insatser i stabiliseringspolitikensom regeringen givit uttryck för denna vår. Genom att lägga fram sitt förslagredan i mars månad har man fjärmat skattepolitiken från konjunkturpolitiken.Det finns en överhängande risk för atl hela delta skalteprovisorium vid 1977års avtalsförhandlingar kommer att upplevas som alltför bristfälligt och illasamplanerat med den ekonomiska utvecklingen för att ge den avseddastabiliseringspolitiska effekten. Vi vet redan atl kommuner och landstingstarkt kritiserat uppläggningen, som i realiteten innebär en fortsattövervältring på kommunalskatten, något som dessutom har en direkl negativfördelnings-politisk effekt, som i varje fall icke kan acceplera. Redannu kan man alltså konstatera atl skatleprovisorid varken är något särskiltlyckat skattesänkningsförslag eller något positivt inslag istabiliseringspoliliken. Det är nu inte alltför ovanligt atl det ödet vederfarsimprovisationer. Den nu framlagda proposiiionen kan tyvärr, herrfinansminister, inte förta detta intryck. Denekonomiska verklighet som finansutskottets betänkande nr 40 handlar om erbjudermånga inslag som går utöver det traditionella mönstret. Det råder emellertidnu inget tvivel om att den internationella konjunkturen är på väg mot en klarförbällring. finns det anledning förmoda att svensk ekonomi fårsin prägel av en markant Denekonomiska politiken m. m. 3 prolokoll 1975/76:147-148 Denekonomiska pohtiken m. m. uppgång.Men det är ingen entydig bild som presenteras internationellt. Dels startaruppgången från en mycket låg nivå, dels är bilden splittrad vad avser såvälenskilda länder som enskilda branscher. Tack vare den ekonomiska politik somunder har kunnat utvecklas här i landet mot bakgrund av en bredenighet i har vi varit lyckosamma och haft relativtbegränsade känningar av de internationella problemen. åberopadeOECD i sammanhanget, och det är naturiiglvis korrekt. har emellertid integjort någon värdering av det interna svenska spelet när det gäller denekonomiska politiken; organisationen har helt enkelt bara noterat att denpolitik som initierats i finansutskottet och i har varit lyckosam. Nedgångeni sysselsättningen i näringslivet har kunnat kompenseras av en påtagligexpansion inom den offentliga sektorn. 1 längden kan denna expansion intefortsätta utan en motsvarande utveckling i näringslivet. Därför måste avhänsyn till ungdom och kvinnor som vill ut på arbetsmarknaden ansträngningarnatill ökad sysselsättning i näringslivet för speciellt dessa grupper intensifieras.Kvar finns också en oförändrat låg sysselsältningsfrekvens i vissa regioner avvårt land. Eftersomvi går in i den förväntade konjunkturuppgången med en lägre arbetslöshet ännågonsin tidigare i motsvarande situation, finns del självfallet anledning attmed kraftfulla åtgärder styra sysselsättningsökningen i näringslivet till deregioner där undersysselsältningen är påtaglig. Genom att det i dennakonjunkturuppgång görs en långt mer målmedveten regionalpolitisk inriktning avsysselsältningsåtgärderna än lidigare skulle man också kunna få en bättrebalanserad konjunkturuppgång än lidigare. Viär nämligen av allt att döma på väg in i etl konjunklurförlopp, där risken förlokala överhettningstendenser är överhängande. I finans-fullmakten har regeringenfått väsentliga resurser för en regionalpolitisk inriktning av åtgärderna. Detmärkliga är bara att regeringen förefaller omedveten om problemels hela vidd.Del gäller kompletleringsproposilionen och del gäller också densocialdemokratiska reservalionen i finansulskonei. Jag skulle vilja påslå -vilket utskottet också gör i sill betänkande - atl frågan om regionalisering avsamhällets insatser aldrig har varit mer väsentlig och avgörande för våramöjligheter att framgångsrikt lösa de stabiliseringspolitiska problemen än nu.Här saknas emellertid som jag ser det både medvetenhet och vilja frånregeringens sida. Detär betecknande att de socialdemokratiska reservanterna gör elt uttalande om atlman bör underiätla företagens personalrekrytering. Det är gott och väl, menuttalandet som del framstår naket tarvar en kommentar och ett förtydligande,. Är det möjligen så atl man tänker ansluta sig lill densocialdemokratiska majoriteten i sysselsätt-ningsuiredningen och ensidigt satsapå rörlighetsslimulerande åtgärder? Eller är man beredd atl slå följe med ossoch öka sysselsättningstillfällena där del finns arbetskraft ledig och där detfinns undersysselsättning? Ettannat centralt problem i den ekonomiska utvecklingen är naturligtvisnäringslivets investeringar. Där finns , som vi har påtalat i betänkandet, enpåtaglig eftersläpning. 1 finansplanen förulskickades en ökning avindustriinvesteringarna på 9-10 96 : Vi vet nu atlinvesteringsuppgången stannade vid ca 1 96. Den grova felkalkyl som regeringenhär har gjort borde självfallet motivera en ingående analys avinvesteringssituationen . Redan i partimolionen föreslogcenterpartiet, liksom övriga icke-socialistiska oppositionspartier, en radålgärder för att förstärka investeringsaktiviteten; framför alll i de mindreföretagen, eftersom de förslag regeringen då framlade ensidigt tog sikte på altfrämja de stora förelagens och de statligt ägda företagens investeringar. Våraförslag om en kraftigt utvidgad kreditgivning via de s. k.mellanhandsinstitulen godtogs också av . Däremot avvisades bådekravel på en förstärkning av del generella investeringsstödet genom en höjningav invesleringsavdrag och bidrag och förslagel om en uppräkning av anslagettill hantverks- och industrilånefonden lill 150 milj. kr. Ikompletleringsproposilionen har regeringen återkommit till investeringsavdragenoch bidi-agen. som vi konstaterar att det är bra när syndare sigbättrar, måste vi notera alt regeringens långsamma reaklionsförmåga -åtminstone i det här avseendet - gjort att värdefull tid gått förlorad. Vi harföreslagit atl investeringsavdragen och bidragen skall gälla ocksåbyggnadsinvesteringar i näringslivet. Detta polemiserar de socialdemokratiskareservanterna mot på etl sätt som är avslöjande för deras intentioner. Manhänvisar nämligen till atl frisläppen ur investeringsfonderna förkonjunkturutjämning ger en tillräcklig stimulans för byggnadsinvesteringar ochatt två tredjedelar av de närmare 5 miljarder som frisläppts sedan den Ijanuari 1975 ligger på byggnader och anläggningar. Del är rikligt. Men som delmesta i den socialdemokratiska regeringens näringspolitik har åtgärderna enslagsida mot de större företagen, och del är ur vår synpunkt inte acceptabelt.Det lillhör dock ännu undantagen atl de mindre företagen kan dra nylla avinvesterings-fondsavsältningar, även om de ökar. Efiersom vi nu anser tidenmogen alt prioritera de mindre företagen, bl. a. av arbetsmiljö- och regionalpolitiskaskäl, anser vi vårt förslag välgrundat. En stimulans till byggnadsinvesteringarlöper dessutom inte i samma mån som en stimulans till maskininvesteringarrisken atl spilla över i en ökad import och försämrad bytesbalans. Efterförslag av finansulskonei beslöt att de s. k.mellanhandsinstitulen skulle tillföras väsentligt ökade resurser frånAP-fonderna. Bakgrunden var den satsning på Statsföretag och fjärde AP-fondensbörsaffärer som regeringen förordade och som vi ansåg borde kompletteras medålgärder för att öka de mindre företagens tillgång på kapilal. Vi i majoritetenhar nu ansett oss vilja understryka del angelägna i all riksdagsbeslutetfullföljs och att man däri jämställer de olika mellanhandsinstituten vidtilldelningen av kapilal för investeringar i till- Denekonomiska pohtiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Av allt att döma har den principen inte tillämpatshittills, och när vi är medvetna om alt AP-fondernaslikviditetssitualion mycket väl tillåter denna prioritering ulan atl andraangelägna kreditanspråk eftersatts har vi på nytt aktualiserat kravel. betänkande justerats inkom till utskottet en skrivelse från allmännapensionsfondens första, andra och tredje fondstyrelser -den har åberopats avherr tidigare - med en kommentar till finansutskottets tidigaresynpunkter på placeringspolitiken. De socialdemokratiska reservanterna tar uppskrivelsen i sin reservation, vilket väl får betraktas som etl anmärkningsvärtsleg med hänsyn till att skrivelsen inte kunnal behandlas i belänkandet och avmajoriteten. Riksdagenfår senare anledning att återkomma till denna principiellt intressanta fråga.Det bör dock redan nu sägas atl när fondstyrelserna framhåller att man inomramen för den kreditkapacitet som står till buds har att avväga de mindreföretagens behov i förhållande till de behov som representeras av staten,kommunerna, bostadssektorn och näringslivet i övrigt har man i realitetenerkänt att frågan om fördelning av kapitalresurserna är av övergripande naturoch följaktligen också måste bli föremål för finansutskottets beredning ochriksdagens beslut. All låta på egen hand avvägakreditbehoven inom samhällslivets alla sektorer kan inte vara rimligt.Fondmedlens placering måste naturligtvis ske på ett sådant sätt att den ärförenlig med de riktlinjer för den ekonomiska politiken som godkänt. Detär ganska klart att beslut , med finansutskottets goda minne,att tillföra 500 nya miljoner för aktieköp, beslutet attfördubbla aktiekapital och andra likartade beslut påverkar, ja,ingår i kreditpolitiken på samma sätt som de förslag beträffandemellanhandsinstitulen och landshypoteksorganisalionen som utskoltsmajoritetenställt. Den avgörande skillnaden mellan socialdemokraternas linje och vår äratt vi vill ge olika delar av näringslivet samma reella chans påkapitalmarknaden i det här läget - små företag samma chans som stora,kooperativa företagstyper samma chans som statliga, etc. - medansocialdemokratin fortfarande ger intryck av att vilja ensidigt prioriterastorföretag och statlig företagsamhet. Det finns följaktligen, som jag ser det,ingen konsekvens i den kritik som de socialdemokratiska reservanterna geruttryck för på den här punkten. Detallvarligaste problemet för den ekonomiska politiken under den närmaste lidenär uppenbart inflationsutvecklingen. Aktuella siffror pekar nu dess värre moten oförändrat hög inflationstakt, i vissa avseenden en accelererad prisslegringslakt,och allt fler rapporter kommer från svenska företag om att de möter ökadesvårigheter på exportmarknaderna till följd av försämrad konkurrenskraft. Dettaär illavarslande tecken. NärThorbjörn på vägnar skisserade elt förstaprogram för att bekämpa inflationen var det mot bakgrund av att deninternationella prisstegringsvågen, som sköljt in över , då klart hade ebbat ut.Men trots delta fortsatte prisstegringarna i vårt land, och inflationenförändrade snabbt karaktär till all bli hemmagjord. Kraven på konkreta,målmedvetna insatser för att dämpa inflationen har oförminskad aktualitet . Det är uppenbart att ett samhälle av karaktär med starka organisationerinom arbetsmarknaden och näringslivet och med klart exportinriktat näringslivmåste ta itu med inflationsproblematiken på bred front och med samtligainblandade parter delaktiga i åtgärderna. Någotav del mest anmärkningsvärda med kompletteringspropositionen är frånvaron av enmålsättningsdebatt när det gäller den ekonomiska politiken på längre sikt-Efter remissbehandlingen av långtidsutredningen hade man väntat attdepartementet skulle göra elt försök till en mera seriös och djuplodande utvärderingav långtidsutredningen. Vi har tidigare från utskottets sida anmält vår kritikav den bristande tid som utskottet haft för en närmare analys avlångtidsutredningen när den skall behandlas i samband medkompletteringspropositionen. Finansministern har lidigare beredvilligt lovatatt acceptera att man skulle dela upp behandlingen av långtidsutredningen ochlåta en del anslå . Medden behandling långtidsutredningen fått från departementels egen sida ikompletleringsproposilionen har det emellertid inte heller varit meningsfulltför utskottet att tränga djupare in i detta material.