prot · FY0946 · 1975-12-31 00:00:00 — Ståndpunkternaär i huvudsak desamma om man undantar den ovanliga kohandel som har förekommiti anslutning lill utskottsbehandlingen på elt par punkter. Vimoderater har förnyat våra krav i våra moiioner, vilka sedan har föfits upp ireservationer lill civilutskoltets belänkande nr 7. Och lät mig , herrtalman, få yrka bifall lill de reservationer där , jag själv står antecknade. Ståndpunkternaär desamma, framhöll jag , vilket skulle kunna vara skäl lill etl ganskakort inlägg. Emellertid utgörs en inte sä liten del av den politiska processenav ett ständigt upprepande av ståndpunkter och budskap. För oss som agerar idebatten kan den upplevas som en smula fiaiig ibland - för dem som merasporadiskt lyssnar till oss politiker kan ett för oss utfiaiat argumeni upplevassom en nyhet och ibland t. o. m. som en överraskande nyhet. Inle minst päbostadspolitikens område är det viktigt att debatten hälls sä levande sommöjligt. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. bostadspolitiken varaganska svårbegriplig, dels utgör den förda bostadspolitiken under 20-30 är etlexempel pä vad som sker då socialism omsätts i praktisk verklighet. Jagkänner ett alldeles särskilt starkt behov av att understryka moderatasamlingspartiets principiella uppfattning. I motsats till bostadssocialismensföreträdare anser vi det vara självklart att människornas önskemål och behovskall styra bostadsproduktionen. I det genomreglerade och låstaplanhushällningssamhället tvingas socialisterna ta till gallup, enkätundersökningareller dä och då återkommande och ytterst kostnadskrävande folk- ochbostadsräkningar. Sådana metoder vill vi la avstånd frän. Vi förordarvalfrihet, en fri marknad. Det är vägen att nä målet. Delta mål kan uttryckaspå mänga sätt, t. ex. sä som har gjort, nämligen att helabefolkningen skall beredas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligtutrustade bosläder av god kvalitet lill skäliga kostnader. Avflera orsaker vill jag här särskilt peka på reservationen 3, som berör fråganom andelen småhus. I ett samhälle som bygger på valfrihet skall de människorsom vill bo i småhus också få göra det. För oss moderater är detta ensjälvklarhet. Tyvärr har regeringspartiet visat elt ganskaringa intresse för smähusboendet. År har vi från värt håll drivitkravet att andelen småhus i nyproduktionen borde vara avsevärt större. Vi harvisat pä ett stort antal länder i värt grannskap där man har låtit människornasegna önskemål och behov styra bostadsproduktionen och där andelen småhus harvarit avsevärt större. När vär andel småhus har legat pä 30 96 har deni flera andra länder legat på 50-60 96. Men,herr talman, opposition lönar sig trots allt. För några är sedan gjorderegeringen reträtt ocksä på bostadspolitikens område -jag ser attbostadsministern nu småler, och det gläder mig - och de senasie åren har manmer eller mindre motvilligt insett att människorna måste få bo som de självaönskar. På s. 16 i utskottets betänkande kan kammarens ledamöter sålunda finnauppgiften att smähusandelen för påböriade lägenheter var 66 96. Ivår reservation har vi emellertid ansett det vara viktigt att uttala, alt mannu inte enbart skall beakta den aktuella efterfrågan utan ocksä la hänsyn tilldet tidigare kravet att det totala bostadsbeståndet skall anpassas lillefterfrågan. Alt vi särskilt understryker detta och att vi i reservationerna IIoch 12 saml i det särskilda yttrandet nr 1 ytteriigare pekar på ätgärder somkan göra del lättare för människor, inte minst för unga famifier, attförverkliga önskemålet om ett egethem kan också ses mot bakgrund av de rösterpå den politiska vänsterkanten som blir alltmer högfiudda. Kommunisternaägnar sålunda sitt huvudsakliga intresse ät flerfamifishusprogram och ål dekollekliva boendeformerna. Och frän de unga i regeringspartiet ropar man nu:Stoppa småhusraseriet! Ja, frän barn och fulla skall man höra sanningen, sägerett gammalt talesätt. Hur är det, och ni andra som representerarden äldre generationen iregeringspartiet, är det egentligen era ungdomar i partiet som vågar uttalaregeringspartiets verkliga uppfattning om människornas önskan all bo i ellegethem? Efterkrigstidensbostadsproduktion uppvisar två motsägelsefulla drag. Det ena utgörs av enimponerande nyproduktion, som har lett lill en väsentligt högre bostadsstandardoch lill en betydande förnyelse av bostadsbeståndet. Det andra utgörs av enbostadsmifiö, som upplevs så steril och mifiömässigl oacceptabel attmänniskorna lar avstånd från den, och av en kostnadsutveckling som har gått sålångt alt människor genom öppet köpmotständ vägrar att accepiera erbjudnalägenheter. För alla dem som har varit och är engagerade i produktion ochförvaltning av bostäder, t. ex. byggledare, tekniker och byggnadsarbetare, lersig också resultaten besvärande, eftersom deras yrkesskicklighet och förmågaorättvist blir ifrågasatt. Men man skall väga in all resultaten ocksåberor på del sätt på vilket politiken har utformats. Inget annat samhällsområdehar blivit så politiskt styrt, så bundet och reglerat som just bostadspolitiken.På inget annat samhällsområde har den socialistiska politiken gäll sä långt,fört med sig en sä förödande byråkrati och delafireglering. Icivilutskottels betänkande nr 7 redovisas nu resultaten av de socialistiskaexperimenten. Utskottet har således behandlat departementschefens förslag attriksdagen skulle medge att lån för läckande av hyresföriuster får utgå ävenför sädana förluster som uppkommer , och man går vidaremed principen att också efterge lån. Utskottetsmajoritet säger ja till della. Alt och folkpartietsrepresentanter accepterar denna fortsatta långivning och framför allteftergifterna av hyresförlustlån liksom förslaget om täckning av förluster sombelöper pä de s. k. minoriletsinlressenterna förvånar mig. Visst har ni väcktmotioner i anslutning till dessa frågor, men varför har ni inle föfil upp dem?Ni kunde ha markerat er syn pä resultaten av de socialistiska experimenten pånågot sätt, t. ex. genom ett särskilt yttrande, om det nu inte gick all varamed pä vär reservation. Alt socialdemokraterna och den ende kommunisten iutskottet tillstyrkt förslaget är mera förståeligt; sä här rättar man tillmisslag i ell socialistiskt samhälle, dvs. skattebetalarna fär betala. Vadkostar det dä skattebetalarna? Är det här verkligen någonting alt bråka om?Kammarens ledamöter kan själva pä s. 12 1 beiänkandel konstatera att antaletlomma lägenheter var ca 26 000. Av dessa fanns drygt 24 000 ide allmännyttiga och de kooperativa företagens fasligheter. Av tabellen på s.13 framgår det all hyresförlusterna inte var så små precis. De har ocksä ökatunder . 1971 bevifiades lånebelopp om 29,8 mifioner, 1972bevifiades 91,7 mifioner och 1973 bevifiades 146 mifioner. Menatt bevifia län är väl inte sä farligt? Man får ju igen pengarna,och under låneliden uppbärs väl marknadsränta? Fär jag då be kammarensledamöter att lilla närmare pä en rad milt på s. 13. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Av den framgår all t. o.m. har län för 48 mifi. Del framgår ocksä altlåntagare med lån omfattande 131 mifi. Ioktober 1974 låg i kanslihuset många ansökningar om eftergift avhyresförlustlån. Jag lämnade i en interpellation några uppgifter om del, ochjag kan upprepa dem . stads bostads AB begärde eftergift för ettlän pä 38 mifioner, Stiftelsen i för 9 mifioner.Stiftelsen för 2,4 mifioner, ytteriigare ett Göteborgsföretag,nämligen AB Göleborgshem, begärde eftergift för 31 mifioner och kommunalabostadsaktiebolag för 10,6 mifioner. Dettaleder fram till frågan; Hur är det egentligen ställt med ekonomin i deallmännyttiga bostadsföretagen? Hur sköts de? Hur har styrelseledamöternaegentligen skött sina uppgifter ? Ekonomini elt mycket stort antal av dessa företag har under de senaste tre fyra årenundergått en radikal och katastrofal förändring. Mänga förelag har alltmerökade föriuster och en mycket besvärande likvidiletssiluation. Denväsentligaste orsaken lill den snabba försämringen är det starkt ökade antalettomma lägenheter. Då förelagens eget kapital endast uppgår till I 96 avproduktionskostnaden och företagen oftast inte har några som helst fonder ellerannat eget kapital, uppkommer snabbt vid ett relativt stort antal lommalägenheter ett sådant balanserat underskott, alt förelag i bolagsform kantvingas upprätta likvidalionsbalansräkning. således inle har någotreservkapital och i sina hyreskalkyler haft principen självkostnadstäckning vidfull uthyrning, blir också likviditeten mycket ansträngd. är inle - även om man kan tro det - de lomma lägenheterna som har försattde allmännyttiga förelagen i ell svårt ekonomiskt läge. Företagen har i sinaförhandlingar med hyresgästföreningarna inte lyckats erhålla full kompensationför de ständigt ökade driftkostnaderna. Hyresgäströrelsen har genomlagstiftningen fält en alltmer ökad makt, och inom dessa led böfiar en alltradikalare falang göra sig märkbar. Man vägrar att accepiera någon som helsthyreshöjning, man hävdar alt samhället skall la pä sig mer och mer kostnader. Ytterligareen orsak lill del försämrade ekonomiska läget är att företagen tidigare åktsnålskjuts pä nyproduktionen. De har, kanske både medvetet och omedvetet,vältrat över en hel del kostnader pä nyproduktionen. När nu nyproduktionenskärs ned radikall i de allmännyttiga förelagen står företagen med en alltförstor adminislrationsapparal. Mångaav de här företagen har således levt på konstgjord andning under de senasteåren. Likviditetsmässigt har företagen fält ell tillskott genomhyresförlusllånen, men observera all hyresförlustlänen ju inte påverkarresultatet, utan de är enbart en likvidilelsförslärkning. Så tillkom rätten attavskriva dessa hyresförlustlän, och därigenom förbättrades resultaten. Men detinnebär en synnerligen kraftig påfrestning pä de kommuner somansvarar för de allmännyttiga företagen, eftersom i förutsättningarna föravskrivning ingår att kommunerna skall slå för Somjag tidigare nämnde är det risk för att mänga förelag har en sådanhyressättning att de inte ens med full uthyrning får kostnadsläckning.Vad gör man dä? För att klara likviditeten har man begärt anstånd med räntoroch amorteringar. Det tycks vara ganska vanligt all bosiadsslyrelsen bevifiarett halvårs uppskov med räntor och amortering pä bostadslånen, och pä så sättrullar dessa bostadsföretag stora skulder framför sig. Det tycks ocksä varavanligt att förelagen skjuter pä betalningen av räkningar från kommunen i vadgäller renhållning, vatten osv. Detta påverkar försläs även kommunenslikviditet. Vilka åtgärder kan dåvidtas? Somnämnts söker förelag med stort antal lomma lägenheter klara sig genom all fähyresföriustlån, som man sedan begär avskrivning av. Eftersom kommunernatillskjuter viss del, blir della en kraftig belastning på den kommunalaekonomin, vilket drabbar samtliga skattebetalare. Som exempel kan nämnas attdet för del innebär ca per skattekrona och är. Ettannat alternativ vore alt låta förelagen gå i likvidation och konkurs.Hur'skulle detta komma att påverka kommunens ekonomi? I de flesta fall harkommunen tecknat borgen för det statliga bostadslånet. Vid en konkursär bosiadsslyrelsen och länsbostadsnämnderna skyldiga all bevaka sin fordran,och i de flesta fall torde del vara sannolikt alt bosiadsslyrelsen får övertafastigheten. Om således skulle ropa in fastigheterna kanstyrelsen sedan kräva kommunen pä inlösen av det statliga bostadslånet. Dettainnebär för I 000 lägenheter ca 25-30 mifioner. skall vi vela alt 1000 tomma lägenheter innebär etl hyresbortfall pä ca 8 mifi. Omstaten genom att avskriva hyresförlusllånen står för någonting mellan 3 och 4mifi. och kommunen står för mellan 4 och 5 mifi. skall del ställas irelation lill engängsinsalsen på 25-30 mifi. Delhar också diskuterats alt man skall försöka förbättra uthyrningen genom ensänkning av hyrorna. Jag tror alt hyrans storlek har en ganska underordnadbetydelse. Den väsentliga orsaken lill det slora antalet tomma lägenheter ivissa områden är dels lägenheternas utformning, dels och kanske framför alltbostadsområdets karaktär och inle minst det rykte som området har. Men dåhuvudparten av hyresgästerna nu har bostadsbidrag skulle en hyressänkning inteinnebära någon väsentlig förändring av neitoboendekostnaden. Vissaområden torde del finnas förutsättningar att göra mer attraktiva, och försök iden riktningen pågår också. På det sättet kan man höja områdets status. Ellradikalt och lill synes kanske utopiskt alternativ vore att genom omplaceringav hyresgästerna tömma vissa fastigheter och riva dem. Jag läste i Expressenfören lid sedan all t. o. m. ordföranden i ropadeut att man skulle riva husen med de omoderna lägenheterna i innerstadoch flytta ul de 4 000 människor som bor i där lill de tomma lägenheternautanför staden. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. 6 protokoll 1975. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Trots all detta förefalleren smula verklighetsfrämmande kanske det ändå inle skulle skada att räkna utvad de ekonomiska konsekvenserna av en åtgärd av del slaget skulle bli.Göteborg med dess mänga tomma lägenheter i ytterområdena ligger kanske bra tillför del räkneexperi-meniet. Omman alltså hittar ett begränsat område med ca 1 000 lägenheter som helt skullekunna tömmas, kan man tänka sig all dessa fastigheter rivs, och ersätts medsmåhus i stället. Markexploateringen är redan gjord, serviceanläggningarnafinns. Det enda markarbele som skulle behöva göras är kanske matargator o. d.Hur många småhus kan man få in på det här markområdet? Vilket pris måste varietomt betinga för all man skall kunna lösa länen i de fastigheter som rivs?Vilken subvention blir nödvändig per tomt för att man skall fä ett acceptabelttomtpris? Och hur ställer sig dessa subventioner i förhållande lill exempelvis1 000 tomma lägenheter ? Vi vet att de kostar 8 mifi. kr.per är i hyresförlust, och multiplicerar vi den siffran med fem kommer vialltså upp lill 40 mifi. Den förda bostadspolitiken har verkligen skapat väldiga problem. Delgår an så länge skattebetalarna håller tyst och betalar politikernas misstag. Iutskottet har behandlats ytterligare ell förslag för att klara av misstagen somdrabbar just skattebetalarna i de berörda kommunerna. Jag tänker på del förslagsom bostadsminislern har fört fram i proposiiionen 15. Frågan gäller deallmännyttiga bostadsföretag som ägs av kommunen och en, som man kallar del,minoritetsintressent. En sådan kan vara exempelvis eller ettbyggföretag. Och så frågar man sig: Hur skall föriuslerna fördelas mellanägarna? Det naturiiga vore att ägan-dedelen avgjorde fördelningen. Nej, sägerbostadsminislern och utskotlsmajorilelen. eller det enskildabyggföretaget har inte engagerat sig med vinstsyfte ulan med syftet all delamed sig av sina kunskaper och erfarenheter. Och så anser man altskattebetalarna i kommunen skall slå för även denna del. Ireservationen 14 framhåller vi all det inle finns några "skäl all främjaytteriigare möjligheter all med skattemedel döfia misslag hos de s. k.allmännyttiga bostadsföretagen". Den bostadspolitiska debatten måste hällas levande, anförde jag för enstund sedan. Jag pekade på några skäl härtill. Jag är ganska övertygad om attvi också utan dessa skäl inte skall behöva konstruera några debattämnen pådetta område. Den bostadspolitik som förs är räll lika den som tidigarehar förts - tyvärr, herr bostadsminister. Del garanterar att,denbostadspolitiska debatten även i fortsättningen kommer all vara tämligenintensiv. Hen i (fp); Bostadssektorn upptar en stor del av samhällets produktionskapacitet.Mänga människor är för sitt levebröd beroende av bo- Genomlänga rader av underieverantörer sprider sig volymförändringar ibostadsproduktionen till en rad branscher. Vissa områden kan påverkas mycketsnabbi, medan andra får . Blanddem som behöver en ganska läng tidsperiod för att möta förändringar ärkommunerna. Ofta har man bundit upp en tilltänkt produktion genom olikainvesteringar och redan fattade beslul. Bostadssektornär tung och svär att manövrera. Den som vill se snabba resultat av ändradeönskemål frän konsumenterna eller av politiska beslut blir nog lätt besviken. Iallmänhet får man blicka över en något större tidsperiod, men dä kan man igengäld ofta tydligt se vad som hänt. Destora bostadspolitiska beslul fattade fårantagligen viktiga konsekvenser. Hur utfallet slutligen blir kan vi se först iell längre perspektiv. Härtill kommer att viktiga frågor fortfarande liggerunder utredning. Omdet i årets bostadsdebatt kanske inle finns lika myckel bränsle som tidigareår,'betyder inte della alt frågeställningarna har förlorat i värde, utan endastall man i flera fall velat skaffa sig ett längre perspektiv för all se effektenav redan vidtagna åtgärder. Ettpar stora förändringar i produktionen kan vi dock se. Det totala byggandet harsjunkit som andelen småhus starkt ökat. Ett gammall krav fränfolkpartiet om ökad andel småhus har därigenom uppfyllts. Målsättningen måstevara att valet av boendeform blir konsumentens sak. Kommunernahar ett avgörande inflytande över bostadsplanering och bostadsbyggande. När mannu på en del håll har fält svårigheter med outhyrda lägenheter, finns det häroch var tendenser att dra ner bostadsbyggandet på en så låg nivå att vi iframtiden riskerar en ny bostadsbrist. Många människor bor fortfarande bådetrångt och omodernt. Från sociala synpunkter måste vi ge dem bättreförhållanden. Viktigt är här att kommunerna håller uppe sin planering på enrealistisk nivå. Enviktig del av bostadsdebatten under den senaste liden har gällt de tommalägenheterna. ägnade en stor del av sitt anförande ät dettaproblem. En situation har uppställ som ingen väntat och fä varit rustade attmöta. En del företag har drabbats mycket hårt och har stått eller står inför ennästan omöjlig ekonomisk situation. Om orsakerna ar det lätt att tvista. Meraangelägel är att dels söka klara upp situationen, dels försöka dra lärdomar förframliden. Deföretag och kommuner som har lomma lägenheter gör slora ansträngningar förallkomma lill rätta med situationen, (storstadsområdena har antalet påböriadelägenheter i flerfamifishus starkt minskat. Detta är en konsekvens av ulhyrningssiluationen. Utskollethar godtagit regeringens förslag om hyresförlustlän och eftergift av sådana. Iproposiiionen förekommer vidare ell par förslag som avser att begränsahyresförlusterna. Det medgivande som lämnas till att bostäder temporärt ulnylfiassom lokaler även av den art som inte kan Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. räknas in i låneunderlagetbör enligt min uppfattning få en generös tolkning. Den aviserade särskildadelegation som skall se över uthyrnings-situationen i områden med mänga tommalägenheter fär en viktig funktion. Iett pressmeddelande fick vi veta alt regeringen nu uppfyllerriksdagens beställning och sammanför läneunderiag och panlvärde för småhus.Della fär stor betydelse för alla småhus, oberoende av upplåtelseform. Jagansluter mig här lill den tolkning av pressmeddelandet som utskottets ordförandegjorde. Även ändringarna i fråga om bostadslänen till flerfamifishus ochtidpunkten från vilken de garanterade räntesatserna skall tillämpas ärviktiga. Alla dessa tre förändringar bidrar till all pressa boendekostnaderna. Ifråga om valfriheten mellan tomträtt och äganderätt har del rått oenighet iutskottet. Utöver majorilelsskrivningen och det särskilda yttrandet vill jagför min del föra fram en synpunkt. Det är kommunen som skall väfia om den villsäfia mark eller upplåta marken med tomträtt. En rad faktorer påverkarkommunen, t. ex. förväntad markvärdesstegring och behovet av planeringsfrihet.Men tyvärr kan kommuner tvingas säfia uteslutande därför att de har ett pressatekonomiskt läge. De län kommunerna får tenderar att bli allt kortare, räntanär hög, och sä kan mark-kostnaderna bli så slora att man tvingas säfia även omandra skäl talat för tomträtt. Del finns tecken som tyder på att dennasituation kan bli allt vanligare. Finansministern har etl alldeles eget receptför hur problemen skall lösas. Han vill säfia mark. Till vem vel vi ej! Mendelta problem kan bli besvärligt, och det finns all anledning att departementetnoga följer utvecklingen. Bostadsstyrelsenhar föreslagit en uppjustering av inkomsigränserna för vissa förbättringslån. Ipropositionen går man ungefär halvvägs. Vi anser här att man bör föfiabostadsstyrelsen och har också fört fram della i en reservation. Idecember höjdes lånegränserna för både bostadsrätt och småhus. Genomalt läneunderlag och pantvärde nu sammanförs blir situationen än bättre. Ifråga om småhus kan dock fortfarande den egna insatsen bli betungande förbarnfamifier och låginkomsttagare. Vi anser det därför rimligt alt man, för attge de ekonomiskt svagaste grupperna möjlighet alt väfia ett småhus, sökeråstadkomma ett system som underlättar finansieringen av kontantinsatsen. Ivärt land har vi drivit konsumentupplysningen långt. Vid allt fler köp har vihjälp av en varudeklaration. Men inte när vi i en eller annan form skaffar ossen bostad. Då om behövde konsumenten hjälp. Bostaden är långtviktigare än de flesta andra köp. Bosiadsslyrelsen har lagl förslag. Det ärobegripligt att vi ännu ej fått elt förslag från regeringen. Somtidigare påpekats var en av de viktiga förändringarna attlånegränserna höjdes för småhus och bostadsrätt. Däremot höjdes intelånegränsen för enskilt ägda flerfamifishus. Detta har lett till en omöjligkonkurrenssituation mellan olika byggherrekategorier. är del denboende som drabbas. Resultatet kan ocksä bli all del inte byggs flerfamifishusi enskild regi, men då bortfaller ocksä en konkurrensfaktor. Det borde nu varadags för regeringen att acceptera en höjning av länegränserna förflerfamifishus i enskild regi. De allmännyttiga förelagen kommer ändå genomsin 100-procenliga belåning all ha ett klart övertag. Statens kostnad för ensådan åtgärd torde endast röra sig om något tiotal mifioner kronor. Civilulskottethandlägger inte frågor om taxering av landels bostadsfastigheler. Inle hellerär det frän strikt riksdagssynpunkt sä, all effekterna av den omtaxering somnyligen ägt rum hör hemma under denna bostadsdebatt. Men kraftiga stegringarav taxeringsvärdena får i vissa fall så stora ekonomiska konsekvenser för deboende att del i hög grad blir en bostadspolitisk fråga. Starkt ökadeboendekostnader utan höjd standard är inte en acceptabel utveckling. Det ärocksä ytterst beklagligt när delta ser ul all drabba barnfamifier ellerfamifier med låga inkomster. Taxeringshöjningarnatycks för småhus ha blivit betydligt högre än skattemyndigheterna räknat med.Orsaken ligger i själva mekanismen. Taxeringen bygger pä marknadsvärdet.Särskilt i storstadsområdena har länge förts en bostadspolitik som prioriteratflerfamifishus. Andelen småhus har varit låg - alltför låg. harlänge påtalat detta både i och i kommunala församlingar. Efterfråganpä småhus har varit slor. Utbudet däremot litet. Sä har köparen fält betalainle vad huset är värt utan det pris som drivits fram av efterfrågan, dvs. avden felaktiga bostadspolitiken. På detta alltför höga pris grundas nu de nyataxeringsvärdena pä småhus. I t. ex. storstadsområdena tvingas nu de som bor ismåhus att ofta betala ett högre pris för sitt hus än som är befogat, och somen föfid av detta hotas de av en extraskatt. Den felaktigt fördabostadspolitiken drabbar dessa människor dubbelt. Självklartmåste grundavdrag och skallegränser justeras även med hänsyn lill densituation som uppkommit i storstadsområdena. Finansministern kan inle krypabakom siffror som säger alt en liten höjning av den nedre skattegränsen jämteen justering av grundavdraget skulle klara upp situationen för flertaletsmåhusägare. Barnfamifieri storstadsområdena kan om det inte sker justeringar av skattegränserna, somstår i relation lill taxeringshöjningarna, hamna i en helt omöjlig situation,och detta utan eget förvållande. De kan fä en straffskalt som de inle räknademed när de köpte husel. Det är väl ändå inle så all en småhusägare som bor iStockholms-, Göteborgs- eller skall ha denna extra straffskall?