prot · FZ0980 · 1975-12-31 00:00:00 — Det är enligt utskollelsuppfaltning inle rimligt alt som är elt rikt land skall ha ennettoinläning från omväriden. Vi bör i stället söka underlättakapitalbildningen i 1. ex. de länder som håller på all industrialiseras. Påsikl kräver detla en viss reslriklivitet i vår inhemska resursanvändning"- man kunde naturiigtvis lika väl ha sagt konsumtion - "så att utrymmeskapas för exporlproduktion och för de därför nödvändiga förstärkningarna avexportindustrins produktionskapacitet." Vadinnebär då detla konstaterande? Det är nalurligtvis ingenting annat än eltunderkännande av den politik som har förts - den har ju varit den raktmotsatta. Vi har fält en ständigt ökad resursanvändning eller konsumtion här ilandet. Den offentliga sektorn har ökat, och näringslivet har iränglstillbaka. Nuinvänder naturiigtvis socialdemokraterna att detta har varit nödvändigt,framför alll . Om vi inte hade ökat resursanvändningen,konsumtionen, här i landel, hade vi inte kunnat hålla sysselsättningen uppe.Detla har ofrånkomligt fört med sig ett budgetunderskott och ell underskott ibytesbalansen. Mansäger vidare att oppositionen också i vissa lägen har förordat denna politikoch i. o. m. varil pådrivande. Del är naturiigtvis ett rikligt konstaterande.Men när anklagelserna vänds mot oppositionen vill jag konsiatera den skillnadsom föreligger. Socialdemokraterna har haft regeringsansvaret under en långföljd av år och borde därför om politiken varil förutseende förekommit del lägevi har . Oppositionen har varit nödsakad all försöka rätta till saker ochting i ett läge där del redan gäll snett. Då har vi pä kort sikt föreslagiteller biträtt sädana åtgärder. Manmåste således skilja mellan ålgärder på lång sikl och åtgärder på kort sikt.Med åtgärder på läng sikl menar man som regel åtgärder framåt i tiden - det äri och för sig naturiigl. Socialdemokralerna har emellertid regerat del härlandel - finansutskollels vice ordförande konstaterade därtill alt man också satt sin prägel på poliliken och ulvecklingen. Det finns dåskäl alt så all säga applicera detla långsiktiga synsätt också bakåt i liden.Man har anledning all fråga varför inle socialdemokraterna har satt in åtgärderi lid, så att vi hade kunnat undvika den situation vi nu befinner oss i. Dethade varil bättre att förebygga den här situalionen än att senare improviseraåtgärder för all rätta lill den. Finansminislernskriver nu testamente. Till arvingarna säger han: Ni måste banta ned ochåterställa. Del är kanske värre att vara mottagare av del arvet än att varateslator. Om det här arvet skall upp - del är således ell konstigt arv -krävs del ökat arbete och ökad produktivitet. Del krävs - del konstaterar ocksåsocialdemokralerna - en prioritering av näringslivet, av såväl export- somhemmamarknadsnäringar. Näringslivetmåste sältas in i det centrala, avgörande sammanhanget och bli löneledande. Delfår inle vara så som det varit att man låter denoffentliga sektorn vara löneledande. Delmåste också föras en ekonomisk politik som gör oss mer konkurrenskraftiga -det sades'av åtskilliga talare i går - så att vi i fortsättningen inle somhittills lappar marknadsandelar ulan i stället kan inte bara bibehålla våra marknadsandelarutan också öka dem. Närman talar om kostnadsläget kommer naturiigtvis lönerna, skatterna ochavgifterna in i bilden. Priserna är til syvende og sidst en summa av dessakomponenter, del går aldrig all komma förbi. Detsom förvånar mig allra mesl när man resonerar med socialdemokrater om dessating - och det förvånade mig inle minsl i går, när jag hörde idebatlen - är de fördomar som på det hållet finns när del gäller att diskuteralöner. Det räcker förreslen inle att säga fördomar - det är fråga omelt allergiskt motstånd mot att placera in lönerna i det centrala sammanhangdär de hör hemma. Socialdemokralerna för -och det gjorde i gårockså - ett vi- och ni-resonemang som jag lycker är hell orimligt. Det är närmasloanständigt när man för del på del poliliska planet. Jag påstår, och det ärinte svårt all bevisa, alt del inle finns några renodlade lönlagar- ellerföretagarpartier i del här landel, del finns inga renodlade löntagar- ocharbelsgivariniressen på del politiska planet. Och del är absolui fel altförsöka placera cenlern som en specifik företrädare för arbelsgivarinlressena. Lönernaoch inkomsterna över huvud tagel är nalurligtvis partsintressen inom vissagränser - eller ramar, som man säger i högtidliga sammanhang. Det måste varaett samhällsintresse för alla, inklusive lönlagarna, att följa upp ochanalysera vilka följderna blir om löneutvecklingen går utöver ramarna, vilkakonsekvenser del får på priser, inflation och skatter, och inle minsl hur delkommer alt slå på sy.sselsättningen, I stället för det hårdragna vi- ochni-resonemanget, parlsresonemangel, borde man pä del poliliska planet föra ettvi-resonemang om hur långt vi har råd att gå och vid vilken nivå vi har garanliför alt få ul det mesta möjliga för de pengar som ligger i lönekuvertet. Delkan rimligen inle vara så att del är de nominella löneökningarna som ärintressanta. Sånågra ord om skaller och avgifter. Regeringen har tryggat sigtill det nya inslaget i skatterna - arbetsgivaravgifterna. När sänka den direkta skatten höjer han arbetsgivaravgifterna minst likamycket, oftast mer. När reformer skall finansieras höjer man arbetsgivaravgifterna.Företagarna - eller produktionen - betalar, det är resonemangel, Lålmig för all undvika missförstånd säga attjag inte är fixerad i kampanjen motarbetsgivaravgifter i den mån den går ul på all arbelsgivarna slulligi betalardesamma, Arbelsgivarna belalar inte så och så många miljarder -i del långaloppel kan de aldrig göra det. Jag beklagar att resonemangel har blivitensidigl här. Jag vill tillägga att det ändå kan vara fel att gå för långt päden här vägen, framför alll om man inle lill fullo tar hänsyn till avgifterna iavtalsomgången, och det förmenar jag att man inte har gjort.Arbetsgivaravgifterna blir då kosinadshöjande och slår dessutom ojämnt medhänsyn lill om ett företag är arbetskraftsintensivt eller kapi- Finansdebatt (jörts.) Finansdebatt(jörts.) Men om jagbeklagar denna ensidiga argumentering, så beklagar jag ännu mer och påstår altdet är ännu fariigare när socialdemokraterna och de fackliga organisationernagår ut till människorna - i det här fallet lönlagarna - och påstår att ökadearbetsgivaravgifter inle spelar någon roll därför att de betalas avföretagarna. Man för det enkla resonemangel att vi kan genomföra reformerna ochskattesänkningarna osv, därför all kostnaderna läggs på företagarna. Jagreagerar mot detla resonemang, eftersom del är ofullbordat. Man stannar pähalva vägen eller avbryter i vaoe fall resonemanget innan man kommil tillslutet. Detfinns til syvende og sidst inga skattebetalare av format i det här landetulöver de fysiska personer som betalar den övervägande delen av skattenoav.sett om den tas ut direkl eller indirekt i form av moms ellerarbetsgivaravgift. Skallen iransfereras lill dem även om det tar tid.Effekterna märker vi nu när prisstegringarna tränger pä och drasliska ålgärdermåste vidtagas för att hålla priserna nere. Sådana ålgärder kan vara nödvändigatemporärt i en besväriig situation men de klarar ingalunda på läng sikt av denhär problematiken. Slutligen,herr talman, några ord om arbetstiden. Det här arvet som finansminislern,förmodar jag, via kommande finansministrar testamenterar lill del svenskafolkel kommer au kräva arbetsinsatser av stora mått, arbete och åter arbete.Det kommer också alt kräva att vi, såsom det står i den socialdemokratiskareservalionen, är restriktiva med vår egen konsumtion. Från den utgångspunktenär målsältning och ambition när det gäller sysselsättningsfrågor inteför hög. Ju fler som är i arbele, desto lällare går det alt få ekonomin pä rättköl. Men naturiigtvis är del inte bara fråga om hur många människor som arbetari landet, ulan arbetstiden spelar också en stor roll. Jagfinner det ganska naturligt att ett land som har en hög sysselsättningsgradockså har ett icke oväsentligt inslag av deltidsarbete. Jag tycker alt det ärfullkomligt riktigt att sikta in sig på möjligheterna lill reducerad arbetstidför vissa grupper, l. ex. småbarnsföräldrar, äldre och handikappade, underiordsarbetareetc. Del borde inte vara någon svårighet att komma överens i den frågan. Menhärifrån lill att bjuda ut förkortad arbetstid över hela fältet tycker jag attstegel är långl. Föratt inle bli missförstådd vill jag säga att jag tror på en förkortad arbetstidframöver. Men jag har aldrig förstått - det vill Jag gärna ge till känna - detmeningsfulla i att poliliskt förhandsdiskontera denna fråga. Att på 1970-laleismill och lidigare la upp en debatt om vem som har varit eller är mesl ambitiöspå del här området, om vad som skall hända på 1980-lalet, eller kanske ännulängre fram mot seklets slul, lycker jag är alldeles meningslöst, så mycket mersom det inte finns någol parti som har några mandal att dela ut i della fall. Jagvill i det här sammanhanget slutligen säga, herr lalman, aU jag medtillfredsställelse noterar den ställning som LO har intagit. Den kan ge förutsättningarför en lugnare och sakligare deball på områdel. Meddetta, herr lalman, vill jag instämma i de yrkanden som lidigarehar ställt. HenBÖRJESSON i (c): Låt mig något beröra frågan om inflationsutvecklingen i värt land -även om en rad talare i den här debatten har framfört sina synpunkterpå detta problem. Jag finner emellertid frågan så allvarlig att den läl attingående penetreras ur alla synvinklar. Konsumenterna drabbas avinflationsutvecklingen genom de ständigt höjda priser på dagligvaror ochtjänster som de för sitt livsuppehälle tvingas att betala. Vi politiker haranledning all inte minst i denna riksdagsdebatt redogöra för hur vi ser pådessa problem. Hårdastdrabbar denna inflationsutveckling de grupper i vårt samhälle som inle harmöjligheter att fä kompensation i form av höjda löner eller som kan få endasten ringa kompensation för fördyrade levnadsomkostnader. Jag tänker då specielltpä våra pensionärer och på barnfamiljerna. Vissa förbättringar till trots färdessa grupper sanneriigen vidkännas vad kostnadsfördyringarna när del gällerlivels nödtorft - mat, kläder, resor etc. - innebär i hushållsbudgeten. Serman på prisutvecklingen exempelvis , alltså under entioårsperiod, finner man att varor som kostade . Kronans värde har med andra ord nära nog halverats . Enligt statistiska uppgifter har bostadskostnaderna stigit ännumer-till , år 1975-medan kostnaderna för kläder däremot ökal lill 159 kr.Jag anser, herr talman, att dessa siffror är alarmerande nog för att vi skallse allvariigi på inflationsutvecklingen, inte minsl alt inflationen fortsätteri accelererat tempo. Och jag finner ingen anledning för vår regering att gångpå gäng när inflationen förs på lal hänvisa till den inlernationellaulvecklingen för alt därmed försöka lugna enskilda människor och skjutaskulden på faktorer som de ansvariga i vårt land inte rår över. Den inflaiionvi upplever är i stora stycken hemmagjord, och del har omvittnats av bl,a, ekonomiska experter som slår även regeringspartiet nära. Detfanns då man hävdade - inte minst från regeringshåll - all avsevärdabesparingar skulle kunna utvinnas för del svenska folkhushållet genom att manimporterade livsmedel från länder som på grund av förmånliga klimatiskaförhållanden och andra omständigheter kunde producera livsmedlen billigare.Dessa tankegångar har inte visal sig vara hållbara i praktisk tillämpning. Detfinns tvärtom belägg för att de importerade livsmedlen i de flesta fall ärbetydligt dyrare än de vi producerar inom landel. Jagskall här anföra ett exempel, som visserligen kan vara ett extremt sådanl mensom ändå, enligt min mening, illustrerar rikligheten i vad jag anfört, I enaffär i salufördes en importerad amerikansk potatis. Bl, a,såldes denna potatis styckevis till ett pris av , och , Kilopriseiangavs vara . Potatisen var s, k, bakpotatis, en sorl som för någraår sedan inte var säljbar som s, k, matpolatis och Finansdebatt(jörts.) 2 protokoll 1975/76. Finansdebatl(jörts.) följaktligen klassades somfoder- eller fabrikspolalis. Enligt uppgifier hade emellertid en del affärer t,o, m, sålt den importerade potatisen för , per styck och mer än så. Även omdetla, herr talman, kan vara ett extremt fall när del gäller importeradelivsmedel är jag övertygad om alt liknande exempel kan hämtas från andralivsmedelsområden. Delsom givit mig anledning lill speciell oro är alt den pågående inflationen ärägnad alt avtrubba konsumenternas prismedvetenhet. Man böriar ta del som ensjälvklar sak att priserna stiger. Detta vitsordas även från handelns folk. Ensådan reaktion hos konsumenierna kan ha mycket allvariiga konsekvenser. Vihar redan fatt bevittna de följder prisutvecklingen haft på arbetsmarknaden.När kraven på kompensation inte kan tillgodoses tillgrips strejk-vapnet ochdella mitt . Dessa s, k, vilda strejker bör om något ge deansvariga en allvarlig tankeställare. Ingentorde dock kunna bestrida - om vi vill vara ärliga - att vi levt över våratillgångar, något som varken enskilda eller en nation i längden kan göra utanallvariiga följdverkningar. Skall vi kunna nå en högre privat levnadsstandardoch en väl fungerande offentlig sektor, dvs, bättre åldringsvård, isjukvård,handikappvård, etc, måste vi få ökade resurser. Dä gäller del inle bara attproducera mer för alt nå detta - långl viktigare är att vi i störreutsträckning än vad som sker böriar hushålla med våra resurser. Vi måstekomma ifrån köp- och slängmentalitelen pä alla områden. Jagtror all vi är inne pä fariiga vägar om vi i våra strävanden för bättrelevnadsstandard utgår ifrån all våra resurser skulle vara outtömliga. Jag anseratt utvecklingen visal att de ansvariga i långa slycken gjort dennafelbedömning. Vi bör i stället gå in för att tillvarata alla de resurser somstår oss lill buds, att bl. a. söka återanvända alla avfallsprodukler, begränsaanvändningen av engångsförpackningar m. m. Om en bättre hushållning inte kommertill stånd lär välståndsutvecklingen avstanna fortare än vi anar. Ihandhavandet av tillgängliga resurser bör vi beakta - förutom del faktum attdessa inte är outtömliga - även vårt ansvar gentemot kommande generationer.Dessa skall inle behöva anklaga oss för alt vi slösat bort och vandaliserat deresurser lill vilka våra efterkommande har samma räll som vi. Glömmer vi borteller nonchalerar värt självklara ansvar för kommande generationer kanframlidens dom bli hård över vårt handlande . Närdet gäller den nu hell oacceptabla inflationsutvecklingen vore detenligt min mening av största värde om vi alla hjälptes åt att få en så bredsamling som möjligl kring ålgärder för att hejda den. Ingen partipolitiskprestige borde få lägga hinder i vägen för en gemensam kraftansträngning somalla i vårt samhälle vore betjänta av. En lugn och stabil prisutveckling ärnågot som varie människa har rält att kräva åtgärder för - inte minst av osspolitiker. Viär skyldiga att ta vår del av ansvaret för en bättre utveckling. Jag vill, herrlalman, sluta med att påpeka värdet av en bred samling för all åstadkomma åtgärder isyfte alt bekämpa inflalionen. Jag vill i della sammanhang underslryka vadstatsminister i går angav om en sådan samling, vilket jag hälsar medglädje. bestående av förelrädare för politiska partier, regering,näringsliv och arbetsmarknad skulle kunna nå den lösning avinflationsutvecklingen som svenska folkel med rätta förväntar sig. Tidigareerfarenheter visar att svåriösta problem i vårt samhälle kunnal bemästras närberörda parter, inte minst då de poliliska partierna, varit villiga tillgemensamma krafttag. Finansdebatl(jörts.) Hen iStaffanstorp (m): Som riksdagsledamot hör man ständigt ifrån allmänheten i form av brev,telefonsamtal eller personliga kontakter. Ärendena berör praktiskt taget allaolika områden i värt samhällsliv. På den senaste liden har emellertid dessaärenden haft en alldeles speciell inriktning, den enskilde företagarensmarginalskatlesiluation. I brev efter brev påtalas del hur egen-föreiagaren somutökar sin verksamhel och gör en större arbetsinsats belönas med enmarginalskatt på . En del är visseriigen avdragsgill påföljande år,men pengarna skall ut och vem vet vad vi får för bestämmelser lill elt annatår. Ett vet vi av erfarenhel: när del gäller skaltelagarna är det ena året intedet andra likt. Somalla vet är boven i marginalskattedramat , där man slopadedet tidigare taket för sociala egenavgifter. Jag är lacksam för all moderalasamlingspartiel inle biträdde detla orättfärdiga beslul. Den enskilde somdrabbas kan naturiigtvis inte fatta hur de politiker är skapta som begär inte bara skall arbeta gratis utan dessutom få betala lill. Han eller honkan naturligtvis inle heller fatta att samma politiker inle , näruppmärksamheten fästs pä misstaget, erkänner det och svarar alt det snabbtskall rättas lill. Vi har påtalat det lidigare och ställt en fråga tillfinansministern här i , men först nu när en verklig s. k. kändis,, drabbats ställs problemet i fokus. Det är inte förtidigt. Delvar glädjande att i går höra Per så kraftfullt ta avstånd frånmissförhållandena rörande företagarnas marginalskatt, men det hade naturiigtvisvaril ännu bättre om hans företrädare tänkt pä det innan Il-uppgörelsenskrevs under. Påden gamla goda tiden, när inflationstakten höll sig inom vad finansministernbrukar kalla lolerabla gränser, behövdes skallereformer ungefär vart femte år.Under innevarande decennium, när inflationstakten accelererat försl till 6 ä 796 och till 10 96, har det behövts en ny skallereform varie år.Inflationen är i själva verket mer än 10 96 om man tar hänsyn till att en delav prisstegringarna har hållits lillbaka och betalats direkl över skattsedeln.Jag tänker då på livsmedelssubvenlionerna, som innevarande budgetår uppgår tillnärmare . Alt dessa subventioner förrycker konkurrensenmellan olika produkter och medför svårigheler för de icke-subveniionerade är enannan historia, som är värd en alldeles egen debatt. Finansdebatt(forts.) mån skallereformerna inneburit en sänkning av den slalliga skallen harsäkert som ell brev på posten kommit en höjning av kommunalskatten. Ianslutning härtill har vi fäll en rikhaltig flora av statsbidrag lill kommunerna,så omfattande alt det nu förefaller svårl alt hitta på benämningar som interedan är upptagna av tidigare bidrag. namngav alla dessa olikabidrag under gärdagens debatt, men det är sannerligen ingeniing att skrytaöver. Del visar blott hur vi mer och mer snäris in i skatter, bidrag ochavgifter, så alt man snart varken vel ul eller in. Hur skall kommunalmännenkunna göra upp planer för framtiden, något som är ett oerhört väsentligtelement i den kommunala ekonomin, när de inle från del ena årel lill det andravel vilka nya skatter, avgifter och bidrag som vi har alt rätta oss efter?Kommunalekonomisk långtidsplanering, s. k. KELP, är ganska meningslös somstyrinstrument under nuvarande socialistiska styre. Delär förvånansvärt alt socialdemokraterna uppenbariigen utan alllför storabetänkligheter låtit flytta över skattetrycket på den kommunala sekiorn. Somalla vel drabbar den proportionella kommunalskallen de lägre inkomsttagarnaförhållandevis mycket kraftigare än den progressiva statsskatten. För denalldeles övervägande delen av landels inkomsttagare är kommunalskattenkännbarare än statsskatten. Först vid inkomsier en bit . om åretöverskrider statsskatten den kommunala skatten. Det kan väl aldrig vara på detviset alt man från socialdemokratiskt håll kallt räknar med den negativa effeklen kommunalskatlehöjning för med sig i de många borgeriigl styrda kommunerna ochlandslingen. I över hälften av kommunerna och landslingen är det nämligenborgeriig majoritet. hemställan under punkten 5 yrkas att regeringen skallundersöka möjlighelen alt låta kommunerna fä sin del av skatten pä ersättningarnafrån försäkrings- och arbetslöshetskassorna. Jag kan gärna instämma i detlacenteryrkande, eftersom samma krav restes i en motion som jag väckie för ell årsedan. Den motionen överiämnades för beaktande lill den sittandekommunalekonomiska ulredningen. Elt ytleriigare understrykande av delta kravskadar naturligtvis inle. Del är oerhörda belopp som skulle tillföras kommuneroch landsting om skatten på sjukpenningen inte behölls av staten. För 1976beräknas i sjukpenning komma all utbetalas inte mindre än 8,5 miljarder kronor.Del är lätt alt räkna ul att ell bifall till hemställan väsentligt skulleförbättra den högst ansträngda kommunalekonomiska situalionen - utdebiteringentill primärkommuner och landsting ligger ofta . Mellanåren 1973 och ökade antalet sjukdagar med ca 11 miljoner. Därmed överförsårligen väldiga belopp lill staten från kommuner och landsting. På silt sätlalltså en koslnadsövervällring på kommunerna, som man i allmänhet inte haruppmärksammat, men som är nog så betydelsefull. aviserar kommunministern elt förslag om att permanenta skallesloppet. Pådel svarar socialdemokratiske ordförande alt delnaluriiglvis är orimligl att göra något "idiolstopp" ulan attsamtidigt vidtaga andra konstruktiva lösningar. Del är givetvis sä sant som delär sagt, och här skall blott konstateras att del inle är kommunerna själva som saltsig i den här situationen, utan det huvudsakliga skälet är de ständigt nyauppgifter och pålagor som drabbar kommunerna ulan all erforderiig ekonomiskkompensation lämnas. Motionernaom företagarnas marginalskatt har av finansministern överlämnats lillförelagsskatteberedningen för övervägande. Kommunministerns propå omskallestopp lär dock knappast gömmas undan i den kommunalekonomiskaulredningen utan snarare utmynna i en populär proposition . Finansdebatt(jörts.) Hen i (c): i slällde enfråga lill , nämligen om är beredd all medverka till altanställda i de mindre förelagen för samma villkor i arbetslivet som i övrigaföretag. Jag måste säga all del är en mycket egendomlig fråga. Den bör KnutJohansson ställa till sig själv och sina socialdemokratiska riksdagskamrater.Om hade läsl motioner och utskotisbelänkandenaunder årens lopp innan han hade röstat emot dem, skulle han inte ha behövtställa den frågan. Närdet gällde Åmanlagarnas genomförande krävde vi en form av fondbildning ellerförsäkring, hell enkelt för all företag i svära ekonomiska förhållanden skullefå möjligheter att följa Åmanlagarnas bestämmelser. Vad avserarbetsmiljöfonderna krävde cenlern att 5 96 av de avsatta medlen från devinstgivande företagen skulle avsättas till en gemensam fond för att hjälpaföretag med liten eller ingen vinst alt klara miljöproblemen. År1973 och 1974 motionerade vi om att företag som hade det ekonomiskt besväriigtskulle erhålla statsbidrag för miljöåtgärder till miljöåtgärder innanförfabriks väggarna motsvarande de procentsatser som ulgätt för yttremiljöåtgärder. Detla gick socialdemokralerna emot. kanskeerinrar sig att del var en lotlningssitualion här i , där lottengynnade den reservation som förelåg, och följden blev alt en ulredninglillsalies. Den utredningen föreslog en låneform, för vilken ställdes lillförfogande en kreditgaranti på totalt 200 milj. kr. Men från sidakrävde vi all denna länemöjlighel skulle kompletteras med en bidragsform. Somockså vel finns del förelag som har små möjligheter att klaraförbättringarna inom arbetsmiljön. Detla förslag har socialdemokralerna gåttemot. kommer frågan tillbaka igen, , eftersom låneformenbara skulle gälla 1975/76, Om verkligen är intresserad av attförbättringar vidtas i arbetsmiljön inom mindre företag som inle går med vinst,har möjlighel alt rösta för delta yrkande här ikammaren. Det ingår i centerpartiels miljömotion. Jagkan tala om för all del i mill eget hemlän finns företag, därarbetsmiljön är sådan att man tvingas lägga ned verksamheten och friställasamtliga anställda på grund av all man icke har möjligheter alt göra de storainsaiser som krävs pä detta område. Jag vill alltså uppmana alli stället rikta sin fråga till den socialdemokratiska riksdagsgruppen. Finansdebatt(jörts.) Hen iSlockholm (s) kort genmäle: