prot · FY0975 · 1975-12-31 00:00:00 — Det finns ett starkt missnöje ute ide fackliga leden med den nuvarande skallepolitiken och man kommer git skärpakraven på förändringar. Detfinns en annan fråga som också tas upp i de båda nämnda motionerna, och det ärden kommunala beskattningen. Kommunalskatten är ju proportionell och därförsärskilt betungande för låginkomsttagarna. För dessa tar den betydligt mera änden progressiva statliga inkomstskallen. Kommunalskatterna har ju ökat starkt,vilket medfört att kravet med styrka rests om en annan kostnadsfördelningmellan stal och kommun, så att staten har hand om en avgörande del av utgifternaäven i kommunerna. Dessa är ju f. n. till stor del bestämda genom statligabeslut. Denkommunala självbestämmanderätten är i mänga stycken genom utvecklingen numeraendast en fiktion. För att den skall få ett reellt innehåll och för attskillnaderna mellan olika kommuner skall utjämnas är det nödvändigt medgenomgripande åtgärder. måste en annan kostnadsfördelningåstadkommas, i del något längre perspektivet måste man pröva övergång lill enenhetlig "slalskommunal" skatt med en progressiv inriktning. Dessafrågor har ju i hög grad aktualiserats genom den diskussion som blossat upp efter den nya avtalsuppgörelsen. I vissa kommuner talas det om drastiska nedskärningar därför att de kommunalanställdas löner ökat för att kompensera dem för pris- och hyresstegringarna. Sänkningav inkomstskatten, m. m. geriigl häll söker man nuhetsa mot de kommunalanställda. Men kommunernas och landstingens verksamhetkan inte drivas på grundval av svältlöner till kommunalarbetare ochsjukvårdsbiträden, det måste vara en självklar sak. Det krav som måste ställasoch som också finns framfört i vpk:s skattemolion är att kommuner och landstingbefrias från den aktuella höjningen av arbetsgivaravgifterna. Dettaär i hög grad motiverat inte endast utifrån kommunernas besvärliga ekonomiskasituation utan också därför att stat, landsting och kommuner har en annanställning än de privata företagen när det gäller effekterna av en lönehöjningeller en höjning av arbetsgivaravgifterna. De privata monopolföretagen har oftamöjlighet att genom prisstegringar kompensera sig för ökade lönekostnader ellerhöjda avgifter. Landstingen och kommunerna säljer relativt få produkter ochtjänster. Deras huvudsakliga möjlighet att öka sina inkomsler är genomskattehöjningar. Risken är därför stor att höjda avgifter ger utslag ihöjningar av de kommunala skallerna. Del finns alltså fiera motiveringar förkravet att kommuner och landsting helt befrias från arbetsgivaravgifter eller ivarie fall från de föreslagna höjningarna. Omden uppgörelsen mellan socialdemokraterna, och , somutgör grundvalen för regeringens och sedan även skatteutskottets förslag, harvänsterpartiet kommunisterna fiera gånger sagt sin mening. Del finns ingentingalt dra ifrån och heller inle mycket all lägga till. Avsikten medskatteomläggningen var alt påverka avtalsuppgörelserna . Denstatliga inkomstpolitiken i form av inblandning i avtalsrörelsen har i årdrivits längre än kanske lidigare, bortsett frän krigsåren med derasdirekta reglering av lönerna. Vad resultatet är för lönarbetarnas del vet ännuingen, eftersom utvecklingen av priser och hyror under de bägge åren bliravgörande. Det finns emellertid en faktor lill som man inte får glömma och delär den lokala lönekamp som kommer att föras på arbetsplatserna. Enbart dessframgång möjliggör den nödvändiga förbättringen av reallönerna. mellan regeringen och de borgerliga stödpartierna innebär enförsämring jämfört med från pä del viset, att helakostnaden för skatteomläggningen den här gången inte finansieras medarbetsgivaravgifter. En betydande del skall betalas med höjda punktskatter. Närman försöker inbilla allmänheten att det är arbetsgivarna som betalar kostnadenför skatteomläggningen är del alltså på flera olika sätt bedrägligt. För detförsta betalar inte förelagen hela kostnaden för skatteomläggningen genom höjdaavgifter. En betydande del av denna kostnad betalas genom höjda punktskatter.För det andra kommer företagen givetvis att söka övervältra de höjda arbetsgivaravgifternapå konsumenterna, I sista hand blir det alltså lönlagarna som fär betala engång till. Vpkanser inle alt det finns något skäl att biträda en höjning av punktskatternaför alt finansiera en skatteomläggning som går högt upp i inkomstskiklen ochabsolut inte gynnar låginkomstlagarna. tern ger med ena handenoch lar tillbaka med den andra. skatleutredning hade ställl ettförslag som var betydligt bättre än frukten av samvaron mellan herrar Slräng,och , Del hade en bättre skatteskala och del hade en bättrefinansieringsmetod. Bakom det förslaget stod en majoritet bestående avsocialdemokrater, center och vpk. Del hade varit möjligt att också få enparlamentarisk majorilel för della förslag. Regeringen valde emellertid att istället för vpk söka få med i uppgörelsen. Del får nulåginkomsttagarna sota för. De tillförs en relativt mindre del av den totalaskatteomläggningen än enligt skalleutredningens förslag. Del är detta vikarakteriserar som ell svek mot låginkomsttagarna. Underdiskussionerna om de aktuella skattefrågorna har vpk hårt hållit fast vidkravet om en lolalfinansiering genom avgifier och skatter på förelagen. Varieavsteg från denna princip innebär i verkligheten en subvention lill företagen sombetalas av övriga skattebetalare, dvs, huvudsakligen lönlagarna. Vi kritiserardet nuvarande avdragssystemet som innebär stora förmåner för de högreinkomstlagarna. Vi kräver skärpta åtgärder mot skattefusk och skaliefiykl, ellfrågekomplex som borde gripas ut och snabbehandlas. Det är inle rimligt skall vänta med beslutsamma åtgärder på detta område medanskatleuiredningarna fortsätter sitt arbete år . Vi har föreslagit enannan skalleskala än regeringen, en skalleskala som håller fast vid denlåginkomstprofil som fanns i förslagel från skatteulredningen. Vi säger nejlill höjningen av punktskatterna som, oavsett hur man ser pä förbrukningen avde produkter del gäller, blir en ytterligare belastning på många redan hårtpressade enskilda och familjer i lönearbelarnas klass. Vi kräver en långsiktigreform som fiyltar över skallebördorna från lönlagarna till företagen. Dessakrav motsvarar en stark och växande opinion inom den fackliga rörelsen. har redan yrkat bifall till fiera av de konkretamotionsyrkandena från vpk. Här återstår bara att yrka bifall till motion nr1052 om en sammanslagning av skatleuiredningarna och om en långsiktigskallereform enligt motionens riktlinjer. Sänkningav inkomstskatten, m. m. Jag hade räknat ut att det så här i kvällens sena timme inte varnödvändigt att läsa upp något i förväg hemmagjort anförande. Jag har lyssnat päinläggen i debatten och skall använda min tid lill att kommentera dem och iviss utsträckning bemöta dem. Jagvill emellertid inledningsvis understryka alt när man talar skattepolitik,utgiftspolitik och inkomstpolitik måste det alltid relateras till omfattningenav den statliga budgetens underskott och detta sett i sitt sammanhang med denaktuella ekonomiska situationen, I kompletteringspropositionen redovisas enunderbalanserad budget som ligger någonstans mellan 11 och 12 miljarder. den i samband med de lå-neanspräk som anmäler sig från andra vikliga områdeni samhället och 10 protokoll 1975. Sänkningav inkomstskatten, m. m. i samband med denkonjunktur vi har tror jag att det står klart alt en ytterligarepäspädning på den likvidilelsexpansion som ett statligt budgetunderskottinnebär i dagens läge skulle vara felaktig med hänsyn till densamhällsekonomiska situationen. Jaglade märke till att inledningsvis i sitt inlägg sade alt vi i dagtar ställning till en stor reform. Jag ger rätt i detta, trots attdagens debatt självfallet i långa stycken är en upprepning av den vi förde den12 mars, när vi hade finansdeball och dä intrycket av partiledaruppgörelsen lågkvar på näthinnan. Jag delar uppfattningen om att det är en stor reform vibeslutar om - framför allt, som bl, a, myckel väl underströk,därför all den har skapat möjligheter och, som del ser ut , givit osschansen att praktiskt taget över hela arbetsfältet skaffa oss en arbetsfred förinle bara innevarande ulan även nästkommande år som är så definitivt avgörandeför all ekonomisk aktivitet och för framsteg i vår nation. Denhär debatten har givit vid handen att skattepolitiken är den mestintressebelonade fråga som vi diskulerar i della hus. Del betyder all manständigt hamnar i intressekollisioner vid diskussion av hur skalleförslag börse ut och hur ett eventuellt skattesystem i framliden skall se ut,intressekollisioner beroende på vilken grupp man i sin egenskap av politikeranser sig företräda och vilka politiska förankringar man har. Jag vill sägadetta inledningsvis, och jag kommer tillbaka till det igen, kanske framför alltmot bakgrund av inlägg, som innehöll åtskilligt avskallefilosofi i vidare bemärkelse och inte bara handlade om den konkretaskattetabellen och dagssitualionen. Jag vill emellertid något så när i tur ochordning bemöla oppositionsledarna i deras inlägg , och jag böriarmed . HerrFälldin säger all uppgörelsen underlättade avlalsmarknadens uppgörelse så allvi slapp komplikationer. Jag delar den uppfattningen, även om inle allakomplikationer ännu är undanstökade. Men del definitiva intrycket är alt vi haren lid av arbetsfred framför oss. Sedansäger all dock önskade en annan finansiering avskalleuppgörelsen än vad som sedermera blev fallet. Man gillade inte det härmed 1,9 96 i arbetsgivaravgifter, utan ville ha en annan finansieringsform. Jagavstår från att redovisa regeringspartiets utgångsbud. Jag tycker att det i höggrad är meningslöst. Det var en förhandling. Resultatet blev en förhandlingsuppgörelse,ett uttryck för vad parterna i sista hand kunde acceptera. Jagsatt hemma , en av de få kvällar jag var hemma, och avlyssnade enskatiedebatt i televisionen från studion i , där representanter försignatärmaklerna, i del här fallet och , viddiskussion av uppgörelsen överbjöd varandra med tal om att de därtill varitnödda och tvungna. Vi ville någonting helt annat, men vi nödgades ändå för attfå en uppgörelse till stånd acceptera det och det och del, sade de. Det är alldeles onödigtatt gä ut till allmänheten och köpa sig något slags avlatsbrev när manskall kommentera den uppgörelse som träffats pä partiledarplanet under degångna förhandlingarna. Man må ha vilken uppfattning som helst när man sättersig ner till diskussion, men kommer man fram till all en vissuppgörelse kan accepteras, och dä är den ett resultat av vad parterna anservara rätt och riktigt. Sedan är diskussionen slut, enligt min mening. HerrFälldin lar också upp frågan om villabeskatlningen och säger all den borde hajusterats mera än vad som framgår av regeringspropositionen. läcker inle den skatteeffekt man fär genom den40-procenliga höjningen av laxeringsvärdena, kan vara riktigt i och försig. Men låt mig understryka - efiersom del inte harsagts i dagens debatt - att med upplyftningen av 2-procenisskiktet frän 150 000 till . täcker man in 90 96 av alla villor och egnahem. Del skall inle förnekas all del då är 10 96 kvar, men även om 4å 5 96 av villaägarna fär 4 96 lill statlig och kom munal skall på del som ligger ovanför 180 000 i taxeringsvärde skall ju detta ses emot den bakgrund vi hade 1954 när schablontaxeringen infördes. Vi hade ju då inte dessa skikt utan vi hade över hela linjen, men vi hade då en kapitalmarknadsränta som låg på 4 96. När vi nu för skiktet ovanför . hamnar på 4 96 har vi en situation där kapitalmarknadsränlan ligger på 9 96, Man får således inte bortse ifrån vad som har hänt. Vihar ju ett intresse av att få en något så när balanserad avvägning mellanmänniskor som bor i hyreshus och människor som bor i egnahem. En villa sombyggs torde inte gärna göras mindre än med 125 m' golvyta. Med rätten föregnahemsägaren att dra av räntorna och med den kalkyl pä faslighelskoslnad ochårskostnad för egnahem som föreligger torde del fortfarande - trots den nyataxeringshöjningen och tack vare de två åtgärder som vidtas, dvs. och höjningen av del lägsta skiktetfrån 150 000 till . - vara på del sättet all egnahemsägaren ellervillaägaren inle är salt i någon strykklass i förhållande till den som hyr enlägenhet av samma storleksordning som en nybyggd villa. Somde mera sakkunniga av kammarens ledamöter hör uttrycker jag mig mycketförsiktigt pä denna punkt. Jag tror således att också regeringsförslaget ärett uttryck för denna vilja alt neutralisera jämförelserna mellan dem som bor ifierfamiljshus och dem som bor i småhus. Med dessa utgångspunkter har jag varitöverens med bostadsministern om att detta skalteförslag slår ganska rättvist.Sedan har man sagt i debatten att vad vi behöver är långsiktiga lösningar iskallepoliliken. Bl, a, gav ullryck för delta, och han är inteensam om att önska det - i de fiesta inlägg i daghar man kommit tillbaka till detta. Man har sagt: Låt skatteutredningarna arbeta i frid! Jag är den förste att under stryka detta, men det är litet svårt att leva upp till den förnämliga de klarationen. Vi behöver ju bara läsa det här betänkandet för att konstatera att utskottet för att tillmötesgå motionärer från beställer Sänkningav inkomstskatten, m. m. ett nytt provisorium frånskatteulredningen när det gäller justeringen av den s. k. faktiskasambeskaltningen. Man bedömer den frågan vara så ytterligt angelägen att manvill ha ett förslag tämligen omgående; här vill man inte vänta på denlångsikliga lösningen, 1976fär vi, ärade kammarledamöter, där de politiska ambitionerna liggerlitet längre ut i fingerspetsarna, där nervtrådarna är lite känsligare än vadde är 1975, Det skulle inte förvåna mig om 1976 kommer att präglas av förslagtill kortsiktiga lösningar av problem som man anser vara lika vikliga som lanserar . Jag har sagt det här för att i någon mån slälla kyrkan milt ibyn. Jag kommer tillbaka litet grand med den här önskan om den långsiktigalösningen. HerrFälldin - jag tar nu det här myckel rapsodiskt - sade vidare attfolkpensionärerna ju ändå är favoriserade skattemässigt, och det har hanalldeles rätt i. Del är på del sättet. Han drog följaktligen den slutsatsen,som var ny för dagen, all det nog vore rimligt att de aktiva fick sammafavoriserade skattebehandling som folkpensionärerna. ärnaturligtvis helt på del klara med att ett folkpensionärspar ärskallefavoriserat i jämförelse med ell aktivt par ända upp till en årsinkomstpä , och en ensam folkpensionär är skaltefavoriserad i förhällandelill en ensam aktiv upp lill en årsinkomst på . Då tycker herrFälldin, och del kan väl finnas motiv för del, att den aktive väl borde hasamma milda skatt som folkpensionären. Del är lätt alt konstruera skäl för det.Jag vet inte om har beräknat kostnaden. Jag har inte själv gjortdet i detalj, men del är fråga om en miljard, kanske ett par. Det skulle i allafall innebära en ganska avgörande kostnadsbelastning för statskassan. Dethär var nu ett sådant där uppkasl från sida som jag inte skullebli förvånad över om han under gör till en programpunkt, som handriver myckel intensivt i valdeballen. Om man då skall kosta på sig denjusteringen, är det alldeles givet att del blir svårare all lösa kinkiga frågorom marginaljusleringar, som kan vara önskvärda i andra inkomstlagen än dem somjust talar om. Där står man på nytt inför inlressekonfiiklen ihela skattepolitiken och de kollisioner som ständigt uppenbarar sig. Statenmåste ta ett ökat ansvar för kommunernas utgifier, det var en annan av herrFälldins tankegångar, när han stod i talarstolen här . har junu fått partivänner som i kommuner och landsting har utomordentligasvårigheter att leva upp till de frejdiga löfien som de gav väljarna innan dekom i ansvarssiällning, och de konstaterar att det är praktiskt tagetomöjligt alt infria dem. Då är det lätt all fråga sig varför man inle skulleropa på hjälp från staten för all klara av bekymren. har ju stålen intenågra outtömliga källor att ta av, ulan vad staten skall ta får den la av desvenska medborgarna i en eller annan form på samma sätt som kommunerna måstegöra del, såvida man nu inte har den uppfattningen att det är tämligenlikgiltigt vad det statliga budgetunderskottet slutar på och tämligenlikgiltigt om man försöker föra enpenningpolitik från sedvanliga sunda utgångspunkter eller om man barakommenderar : Sätt nu fart på sedelpres-sarna och skaffa fram pengar!Det sista är ju en enkel lösning på det hela som kan medföra en tillfälligtbehaglig atmosfär, som emellertid ganska snabbt går över till sin motsats. Omnu är sä helt på det klara med all det är staten som skall gå inoch klara bekymren för kommunerna utöver den uppgörelse som har träffats mellanstaten och kommunerna, har jag en känsla av att , om man skalldiskutera , blir tvingad att anvisa inkomstkällor, var de nu skallhittas någonstans. Jag tror knappast alt har de därinkomstkällorna att så här ulan vidare ta ur bakfickan. Beslut om sädana sakersom höjd moms, höjd arbetsgivaravgift, höjd förmögenhetsskatt eller vad delkan vara är det naturligtvis inte särdeles angenämt att föra till torgs, Ivarje fall är del betydligt tråkigare att sjunga den visan än att tala om altstaten nu måste gå in och hjälpa kommunerna i deras ekonomiska nödläge. Såsmåningom blir del möjligheter för all tala om vad han innerstinne tänker. har vi sagt i kompletteringspropositionen alt regeringen ärberedd att sätta sig ned och med kommunerna diskutera en plan för hur man skallordna upp vad som framstår som den kanske mest angelägna frågan, nämligenbarnomsorgen. Den deklarationen har gjorts i kompletteringsproposilionen, ochingen behöver fundera över vad kommunernas svar blir. Del blir;Vi är beredda att möta upp här, men på del enda villkoret att staten är medoch betalar. Jag är helt pä det klara med att det blir svaret frän kommunerna.Jag vet del efter den diskussion jag har haft med kommunerna om den s, k,moderalionen i skatteultagel. När vi gav löftet om att sätta oss ned ochdiskutera med kommunerna var vi givetvis också på del klara med att vi kommer attfå det kravet från kommunernas sida, I vad mån det kan mötas med ett medgivandevet jag ingenting om. Det fär man sätta sig ned och diskutera. Hur långtdet skall gå vet jag heller ingenting om, men om del skall bli någonting i densituation vi har har jag en ganska bestämd känsla av att det är tillytterlighet penibelt att göra någonting om man inte, här som annorstädes, ärberedd alt anvisa vägar för finansieringen. Jagvill sedan också kommentera inlägg. Han uttryckte sig pädel sättet att de avtal som träffals är famnar - del är ett gammalt mått,han hade åtminstone kunnat säga kubikmeter -av bränsle till en inflationsbrasa.Det är väl också all ta till! Skall man använda det här bildspråket är det utantvivel snarare några spannar vatten över den inflationsbrasa som i annat fallskulle ha flammat upp. Detär ju tvä parler som träffar avtalen. På ett område har det varit staten och deanställda, på ett annat område har del varit kommunförbunden och de anställdaoch på ett tredje område har det varit den fria arbetsmarknadens båda parter.Staten gjorde först upp och träffade en uppgörelse som staten betraktade somacceptabel med hänsyn till Sänkningav inkomstskatten, m. m. den situation som varrådande och alla de överväganden man gör vid ett sådant här tillfälle. Statentar självfallet, om det behövs, det politiska ansvaret för del. Ingen annan kangöra del. var del den lägsta uppgörelsen. efter kom en uppgörelse påden fria arbetsmarknaden som var litet högre, och sedan fick vi slutligen enuppgörelse på den kommunala arbetsmarknaden som låg ytterligare litet grandhögre. I de två senare fallen var del fria parler som förhandlade, och även omden statliga löneuppgörelsen blev någonting av en riktpunkt för det hela villjag inte ulan vidare säga alt och kommunförbundenoch deras motparter inle behöver länka på någon inflationsrisk eller någraallmänna samhällsekonomiska bekymmer. Alla behöver vi länka på del när viträffar en uppgörelse. Därför är det litet för bekvämt alt bara skyffla överansvaret pä regeringen - såvida man inle har den uppfattningen att vi skallsluta med den fria förhandlingsrätten och att staten definitivt skall ha handom inte bara sina egna anställda utan även avtalsfrågorna för dekommunanställda och den fria marknadens anställda. Det har vi inte velat göra,och jag tror inte att jag i kammaren har hört någon ledamot somdirekt har engagerat sig för den linjen. enskilde, frågade , fåll någon höjning i dettasammanhang? Del är väl myckel som talar för att den enskilde kan räkna med enrealhöjning, som ligger någonstans i närheten av vad vi hoppas skall kunna varatillväxten i nationens ekonomi. Sä mycket mer kan man ju inle höja sin realainkomst, såvida man inte säger att just den personliga konsumtionen, somrepresenterar individens standard, skall ta för sig alldeles speciellt väl påbekostnad av det framtida byggandet, investeringsverksamheten eller vad det nukan vara fråga om. Den enskilde har följaktligen kunnat och kommer, om intealla tecken slår fel, att kunna räkna med en real standardhöjning. Jagvill också peka på en detalj i det hela, som jag ändå tycker är värd att fånoterad till riksdagsprotokollet. Den träffade uppgörelsen utlöser sig till100 96 när de nya lönerna och de retroaktiva påslagen betalas ut.Men har inle den anleciperade prisstegringen under 1975förverkligats till 100 96, möjligen hälfien därav. Den prisstegringen avläservi ju när året är slut - om vi nu väljer en kalenderårsredovisning; och det kanväl vara det riktiga när vi tillämpar samma form av redovisning för lönerna, fall bör realbehållningen för de anställda bli något högre än vad bara denenkla jämförelsen mellan prisstegringen och lönestegringen ger vid handen.Nästa år materialiserar sig lönehöjningen redan vid årsskifiet medan däremotden prisstegring som man väger mot denna lönestegring har nått sinhundraprocentiga effekt när är slut, Dellaär en detalj i det hela, och jag skall inle göra mer av den än vad den är värd,men det kan kanske ändå finnas anledning att ha den inskriven i protokollet,eftersom den har faktisk bakgrund. vidare att 1974 framlade förslag, som om man hadeföljt dem skulle ha förändrat den ekonomiska situationen så att den nu hadeframstått i en helt annan och mycket fördelaktigare dager. Ja, vad var det förförslag? Det var ju ord, ord, ord i länga utläggningar i motioner, som moderaternaensamma stod bakom. Man fick inte ens sina borgerliga bröder att accepteraargumenten. Man kunde inle övertyga vare sig eller omdet rikliga i sina motioner och förslag, och försöker han ser mig i ansiktet spela överraskad över att jag inte accepterade dem.Det är väl att ta lill litet grand i överkant. Dethjälper inle heller om sedan åberopar pol. mag. SvanteNycander och dennes artiklar i som något slags rättesnöre förhur egentligen det här landet borde ha skötts. Ja, del är ju synd att inlemoderaterna - men det är inte för sent - erbjuder en valbarplats på sin riksdagslista, så att vi alla här i kammaren fär tillfälle att tadel av hans eminenta politiska begåvning och se, i vad mån den kan göra siggällande även i den praktiska politiken och inte bara när han agerar somskribent i . HerrBohman log upp frågan om inflationsinkomsierna. Den företeelsen döptes ju till"flskaldraggen" under de historiska partiledardebatterna. Den nöttesju ned till vad den var värd, och det var sannerligen inle mycketnär vi fick tala ut om det problemet. För framstår denfortfarande som den fågel Fenix som stiger upp ur askan och löser allavardagens gråa problem. Jaglade märke till alt min kollega i , , för en lid sedan ladefram sitt förslag om nya skatter för del engelska parlamentet, och det var juen ganska besk medicin - så besk att den skiljer sig frän vad vi är vana vid ivärt land, så besk alt t. o, m, hela fackföreningsrörelsen protesterade myckethårt, I har man haft en prisstegring som har rört sig om 20-25 96 ochen lönestegring som hållit sig mellan 25 och 30 96.