prot · FZ09103 · 1975-12-31 00:00:00 — Närdet gäller offentliga utskollsutfrågningars betydelse för kammararbetet harjag molsatl uppfattning mot . Jag tror att offentligautskollsuifrågningar skulle öka iniressel för kammarens arbeie. Jag tror ocksåatt internationella erfarenheier är ett stöd för detta. HerrKINDBOM (c) kort genmäle: i tog upp frågan om att slå av på takten ireformarbetet. Det är inte fråga om det ulan om en bättre planering avregeringens arbete och ett hänsynstagande till uttalande. Vi fårenpropositionsförteckning vid inledningen av riksdags-arbetet . Dethar sedan kommit ytterligare propositionsför-leckningar frånstatsrådsberedningen. Jämför man dessa olika förteckningar kan man se att enrad propositioner har förskjutits tidsmässigt för att hamna just . Därigenom har anhopningen uppstått. Jagnoterar att i var ense med mig om atl det finnsanledning att gå vidare och atl översynsutredningen i silt fortsatta arbete börfå överväga ytterligare reglering av propositionsavlämnandet. Låtmig gå över till reservaiionen 2. sade all man inte kan peka påelt enda exempel där utskotlen inte skulle få begärda upp-gifier. Jag tyckeratt det då är svårt att förstå varför man inte kan stadfästa denna praxis iriksdagsordningen. Han kom också in på de praktiska problemen och sade att enmyndighet inte gärna skulle yttra sig i politiskt explosiva frågor. Men det ärju inte fråga om för myndigheten att göra politiska uttalanden, utan det gällerbara atl lillhandagå ulskollen med de uppgifter utskotten har anledning attbegära för en rimlig bedömning av sina ärenden. Den politiska explosivitelen i sammanhanget blirinte mindre därför all det är regeringen som avgör om en fråga är såhögexplosiv atl en myndighet inte får yttra sig till ell ulskott. iTrollhättan (s) kort genmäle: Herr talman! Det är självfallettillfredsställande för mig all ingen har gått upp och rekommenderat altregeringen skall slå av på takten, men vi kommer inte ifrån det faktum att omen regering lägger fram ett mindre antal propositioner, blir det mindre atlgöra i . Också om en regering säger att vi kan skjula upp vissaärenden, blir det mindre att göra. Omvi är överens om atl detta icke är den väg som man skall gå, måste vi juresonera om hur det skall lösas på annal säll. citera riksdagsordningenäven på den här punkten, men jag behöver då inte läsa den paragraf som herrMårten har föredragit för oss och som jag faktiskt varit med om attskriva. Jag vill fästa uppmärksamheten på 3 § i samma kapitel, dvs. 3 kap.,där det står: "Annanproposition- " - härmed avses annan proposition än bud getpropositionen - "skall avlämnas om regeringen anser atl propositionen bör behandlas under pågående ." Omen regering har ambitionen alt få fram frågor vid ett men har mångaarbetsuppgifter och mycket som skall fram, är det naturligt att det kommer ettstort antal propositioner omkring den 31. Menlåt oss nu vara överens om att översynsutredningen närmare skall se på det här.De som här i debatten talar om planering tycker jag också skulle kunna kommamed vissa konstruktiva idéer om hur den planeringen skall utföras. För minegen del är jag beredd all i översynsul-redningen sätta mig ner och resonera omdelta. Fårjag sedan lill säga att det här inte bara gäller att inhämtasakuppgifter. Man kan också begära in yttrande. Vad som är cenlrall för mig äratt det skall vara ett parlamentariskt ansvarigt organ som avgör, om sådanayttranden skall avges eller inte, och det enda parlamentariskt ansvarigaorganet är regeringen. HerrKINDBOM (c) kort genmäle: Del var ju ett enkelt konstaterande atl det, om man slår av påreformtakten, blir färre propositioner. Vad jag pekade på var det som anmäldesi propositionsförteckningen och del som sedan anmäldes ipropositionsförteckningar lill kammarkansliet. Där kan man se att en hel radav propositioner, vissa ganska Stora, framlagts med en månads förskjutning. Detvar ursprungligen angivet alt de skulle läggas fram , mende hamnade . Hade de kommit fram , skullesjälvfallet en behandling ha möjliggjorts bl. a. dåarbetsplena uppsatta på den ursprungliga planen för kammarens sammanträdenblivit strukna. Det hade inneburit en rimligare fördelning. Beträffande frågan om att gå utskotten till händaanser vi alt regeringen i del här fallet - jag upprepar det - blir överordnadriksdagen. Även har väl sitt parlamentariska ansvar i den här frågan. iTrollhättan (s) kort genmäle: Herr talman! Jag behöver väl inte beklaga deförskjutningar som uppstått i förhållande till den ursprungligapropositionsförteckningen, men jag skulle vilja se den regering som kan följaen sådan propositionsförteckning helt och hållet. Även riksdagsutskotten görupp förteckningar över tidpunkter när ärendena skall komma. Del kan vi också beklaga, men vi känner lill orsakerna: beredningenkan dra ut längre , eller vi kan upptäcka att det finns komplikationersom vi från början inte förutsåg, och följaktligen kommer Detär att begära det omöjliga av en regering om man kräver att den skall arbeta utpropositionerna på ett så tidigt stadium att sådana komplikationer inte skallbehöva uppkomma. De svårigheterna får vi nog dras med även , ocksåinom våra riksdagsutskott. HerrFISKESJÖ (c): Det är väl uppenbart för var och en i den här kammaren att vi intelyckats skapa tillfredsställande arbetsformer för vår egen verksamhet.Bristerna är påtagliga, och de har inte blivit mindre . serdet ut som om det skulle bli värre än . Arbetsbelastningenunder kommer att slå alla rekord. Det beror, såsom fieratalare redan framhållit, till stor del på att regeringen inte planeratpropositionsavlämnandet på det sätt som vid upprepade tillfällenkrävt. Det vittnar om en uppenbar nonchalans mot som högstabeslutande organ. Detta är enligt min mening ett allvariigt utslag avmaktfullkomlighet från regeringens sida. Jag instämmer till fullo i de hårdaomdömen om regeringen som framförts av tidigare talare. Nuär det ju så att frågan om arbetsformer inte är någonting som iförsta hand har med riksdagsledamöternas egen bekvämlighet att göra. Det är enfråga som gäller möjligheter att leva upp till de krav som vårförfattning ställer och de krav som man helt allmänt har rätt att ställa påriksdag och riksdagsledamöter i ett demokratiskt styrelsesystem. Riksdagenhar att noggrant pröva alla förslag som läggs på bord innan beslutenfattas. Den hårda arbetspressen och den ständiga tidsnöden försvårar allvariigtden grundliga prövning av riksdagsärendena som medborgarna har en självklarrätt att kräva och som f ö. sedan gammalt ansetts känneteckna verksamheten iden svenska . Detär således för själva sakbehandlingens skull viktigt att kan finnavettigare och mera ändamålsenliga arbetsformer. Mendet finns en annan aspekt på den här frågan som också är viktig. Genomarbetsbelastningen och anhopningen av ärenden under vissa delar av riksdagsåretbinds ledamöter så hårt vid riksdagsarbetet att det är svårl attfullgöra andra viktigs uppgifter som är intimt förknippade medriksdagsuppdraget som sådant. Det är svårt att hinna hålla kontakten med partimedlemmaroch väljare, att ställa upp vid politiska arrangemang utanför det här huset ochatt delta i den allmänna samhällsdebatten. Risken är således uppenbar attriksdagsledamöterna genom låsningen vid riksdagsarbetet mister kontakten medsamhällsarbetet i vid mening och därmed också går miste om de värdefulla ochnödvändiga impulser som detta samhällsarbete ger. Fråganom arbetsformer är således ingenting som kan ses som en internriksdagsfråga. Det är en fråga med vida aspekter, en fråga som rör viktigadelar av vårt demokratiska representativa systems funk- 3 protokoll 1975/76:103-104 Hurskall man då kunna komma till rätta med de här svårigheterna? Finns det överhuvud taget några botemedel? En bättre planering av propositionsarbetet frånregeringens sida skulle naturligtvis vara till stor hjälp. Om propositionernakom utspridda över hela riksdagsåret skulle planeringen av riksdagsarbetetunderiättas på ett markant sätt. Och det bör vara ett oavvisligt krav frånriksdagen att en rättelse härvidlag kommer till stånd. Menjag tillhör inte dem som tror att enbart detta kommer att ge tillräckligtgenomgripande resultat med den ordning som vi i övrigt nu har. motion till riksdag föreslog jag och några andra centerpartisteren allmän översyn av disponeringen av riksdagsårel. Vårt förslag, som varinspirerat av den ordning som bl. a. den västtyska förbundsförsamlingen har,gick ut på att riksdagsåret skulle delas in på ett sådant sätt attarbetsperioder i med jämna mellanrum avlöstes av kortare periodersom var helt fria från riksdagsarbetet. Dettaskulle t. ex. kunna innebära att var fri från sammanträden häri och således kunde ägnas åt sammankomster på hemorten, kontaktermed allmänheten, inläsning av frågor och liknande aktiviteter. Och under dessariksdagsfria veckor skulle utskottens sekretariat på ett mer sammanhållet sättän nu kunna ägna sig åt att förbereda de frågor som riksdagsledamöterna undersessionstiderna hade att ta ställning till. Omman så ville skulle inrutningen av riksdagsarbetet kunna drivas ytterligare ettsteg. En - eller under vissa perioder två - av de skullekunna ägnas åt enbart utskottsarbete, och resten, dvs. ibland en och ibland tvåveckor, åt kammarsammanträden. Det skulle innebära en bättre rationaliseringoch systematisering av riksdagsarbetet även under de somledamöterna var samlade här i . Jaghar den uppfattningen att det på del här sättet skulle bli sådanarationaliseringsvinster att riksdagsåret som helhet inte skulle behöva förlängasnämnvärt. Men även om det skulle leda till en viss förlängning av riksdagsårettycker jag att det är något som gott kunde accepteras. Denmotion jag nämnde låg till grund för den riksdagsutredning vars resultat vi nuskall ta ställning till i kammaren. Och i någon ringa mån avspeglas också de nuredovisade tankegångarna i det förslag som föreligger här. Det innebär, vilketde som läst betänkandet har sett, att en riksdagsfri vecka läggs in inovember och en annan , den vecka då sammanträder. Tilldessa ledigheter kommer jul- och påskuppehållen. Förslaget är således ettförsiktigt steg i den riktning som jag menar är den rätta. Nukan man naturligtvis fråga sig varför jag inte i utredningen drivit detursprungliga förslaget hårdare och krävt en mer systematisk och genomgripandeförändring. Ja, det beror i någon mån på att jag upplevt att entusiasmen iutredningen för en mer genomgripande reform var dämpad. Parlamentariskaförsamlingar är genomgående konservativa vad gäller förändringar av de egnaarbetsformerna, och den svenska är härvidlag inget undantag. Mendet beror framför allt på att jag blivit mer och mer övertygad om att en reformav del slag som jag syftar till kräver andra reformer för att bli hell möjligatt förverkliga. Jag har blivit övertygad om att vad som krävs är bl. a. enomläggning av budgetåret och därmed också en omläggning av de allmänna valentill vårval, ungefär på det sätt som grundlagberedningen ursprungligenskisserade i en diskussionspromemoria 1970. Detär enligl min mening uppenbart att det är en felaktig och ur många synpunkteropraktisk ordning att riksdagsåret inte inleds med att regeringenlägger fram budgetförslaget. Det naturliga borde vara att börjar medbudgetbehandlingen och att den allmänna motionstiden också infallerpå hösten i anslutning till budgetpropositionen. Huvudparten avriksdagsarbetet skulle med en sådan ordning kunna ägnas åtbudgetfrågor, och den nya budgeten skulle kunna träda i kraft vid årsskiftet.Under våren skulle således mer odelat kunna ägna sig åtlagpropositioner, planeringspropositioner och fristående motioner. Dettaskulle också ha den goda effekten att , när riksdagsåret avslutades påvåren, skulle ha kunnat rensa bordet, och vi skulle i stort sett kunna kommaifrån den egendomliga ordningen med ärenden som skjuts från vår till höst,vilket de år då vi har val innebär att förslag skjuts från en mandatperiod annan. Detta är ur principiell synpunkt inte särskilt lyckat, och det ledertill en rad praktiska komplikationer. Dennu förordade omläggningen av budgetåret skulle ha en rad andra fördelar, somjag inte närmare skall utveckla här. Men en sådan omläggning skulle ocksåmöjliggöra att det förslag som jag och några andra väckte skullekunna realiseras på ett mer genomgripande sätt än vad som följer av det beslutsom vi nu är i färd med att fatta. Nukan man fråga sig varför den här förordade ordningen med en omläggning avbudgetåret inte genomfördes i samband med författningsreformen 1973/74. Ja,såvitt jag kunnat finna var det avgörande skälet i slutskedet att personalen ikanslihuset inte ville jobba med budgetförslaget . Det är enliglmin mening inte något godtagbart skäl över huvud tagel. Men man har dessutomdå bortsett från att tjänstemännen i de centrala förvaltningarna med denordning som vi nu har måste arbeta för att få sina petitaförslagfärdiga till för att regeringen för sitt budgetarbete skall hadet erforderliga underlaget för budgetberedningen. Utöverde fördelar med en omläggning av budgetåret som jag här berört finns det en radandra som jag inte nu närmare skall gå in på. En del av dessa fördelar har jagutvecklat i en motion till årets riksdag, motionen 522. Det finns ytterligareen del skäl som jag inte tagit upp i motionen men som det blir anledningatt återkomma till när motionen skall behandlas. Jagkommer således, herr talman, att hålla de tankegångar som jag här översiktligtberört levande, och jag är rätt övertygad om att allteftersom olägenheternamed den nu gällande ordningen blir uppenbara för alla kommer opinionen för enomläggning av riksdagsarbetet i enlighet med vad jag förordat att växa. Vi kanju inte, om vi vill tillgodose kravet på rimliga arbetsförhållanden i riksdagenoch kravet på en ingående sak-behandling av riksdagsfrågorna, i längden låtsassom om mera genomgripande reformer inte är möjliga alt pröva. Det bör kanskeavslutningsvis tilläggas att i fiertalel med oss jämförbara länder startar manriksdagsarbetet med budgetförslag och budgetbehandling. i (m): Jag skall i detta inlägg huvudsakligen beröra två av de reservationersom är fogade till betänkande. Det gäller dels fråganom offentliga utskottsutfrågningar, dels formerna för öppnande. Låtmig börja med det sistnämnda. Kritiken mot det nuvarande riksdagsöppnandet harvarit hård. Det är en rättvis kritik. anseende har icke vunnit påde nya formerna för öppnandet eller på att ceremonin förlagts till detprovisoriska där vi befinner oss. Attfiylta ceremonin hit var inte nödvändigt, allra helst som denna byggnad bara ärett provisorium i avvaktan på att den av beslutade återflyttningentill genomförs. Ändå har flyttningen av ceremonin hit kommiltill stånd. anseende är i vissa fall tillräckligt dåligt utan atl viskall behöva sänka det ytterligare genom att införa nya ceremonier som av vissamänniskor betraktas som löjeväckande. Jag tänker exempelvis på de högtidligaåkturerna i rulltrapporna. Detnya öppningsceremonielet har brutit en månghundraårig tradition utan att dettavarit nödvändigt. Andra länder försöker behålla motsvarande ceremonier. Vissai gör allt för att sådana här ceremonier skall försvinna. Såvitt jagkan förslå beror denna inställning hos en del på att de anser att Sverigeshistoria egentligen började med det socialdemokratiska makttillträdet 1932.Vad som hänt kan man betrakta som bråte som skall bort. Förriksdagens egen skull bör öppningsceremonierna återgå lill det tidigarebruket. En lämplig ordning som har föreslagits från flera håll är att riksmötetvart tredje år öppnas i rikssalen på i former som anknytertill vad som gällde lidigare. Sådant öppnande skulle alltså ske vid varjenyvald riksdags början. Åren däremellan kan öppnandet ske i enklare former. Pådetta sätt torde belastningen bli högst måttlig på de av kammarens ledamötersom tycker att det är svårt att stå ut med en smula högtidlighet. Jagber att få yrka bifall till reservationen 3 i utskottets betänkande. Där yrkasatt skall uttala sig för den ordning som jag här har redogjort för. Denandra reservationen som jag vill uppehålla mig vid gäller offentligautskottsutfrågningar. Jag tycker att vi har fått många exempel påhur den politiska debatten skulle kunna vitaliseras, om möjlighet gavs att iutskotten offentligt utfråga skilda företrädare för myndigheter ochorganisationer. Jag tänker här t. ex. på frågor som 80, presstödet,fri- och rättigheterna samt arbetsrättsfrågorna - för att här bara nämna någrahögaktuella frågor där utfrågningar skulle kunna bidra till ökad informationoch till en ökad saklig granskning av spörsmålen. Idessa och många andra frågor vore det skäligt att en minoritet inom resp.utskott kunde få till stånd utfrågningar, som allmänheten via massmediernakunde få del av. Demokratin i vårt land behöver förstärkas på skilda områden,och här finns ett sätt som mycket enkelt och utan särskilda kostnader skullekunna bringas att fungera. Att ett regeringsparti, särskilt om det har suttitlänge vid makten, är svagt intresserat av en sådan ordning är måhändaförståeligt. Men det är beklagligt att oppositionen i övrigt, med undantag förmoderaterna och folkpartisterna, inte har velat vara med om atl öka insynen. Nukan det genmälas att det finns andra vägar att öka insynen i beslutsprocessen.Förvisso. Och de vägarna bör också prövas. Men det behöver ju inte innebäraatt offentliga utskottsutfrågningar döms ut. 1detta sammanhang brukar anföras erfarenheterna från . Det är riktigt attoffentliga utskottsutfrågningar har spelat en stor roll i amerikansk politikoch gör så fortfarande. Vi har också aktuella erfarenheter av hurutskottsutfrågningar där har kunnat leda till att missförhållanden avslöjatsoch de skyldiga har tvingats lämna sina poster. Men vi får inte glömma att USAingalunda är ensamt om att tillämpa offentliga utskottsutfrågningar. Det är enform av insyn som förekommer i en lång rad andra länder. Förevarande betänkande handlar också om riksdagsarbetets planering.Just upplever vi hur den planering, som utredningen om riksdagensarbetsformer så varmt pläderat för, håller på att förstöras. En orsak tilldelta är den sena avlämningen av propositioner från regeringen. Detta oskickhar blivit mer och mer påfallande och mer och mer besvärande. Men ändå harriksdagen inte satt hårt mot hårt. Det är svagt att här inte harvågat hävda sina intressen gentemot regeringen, och det är direkt bedrövligtatt detta inte sker , när på grund av det pariamentariskajämviktsläget har större möjligheter än i modern tid att hävda sinaintressen. Här behövs betydligt hårdare tag. Om de instrument som står tilltalmannens förfogande inte är tillräckliga för att få till stånd en ordentligplanering, så måste vi överväga och i positiv anda pröva hur vi skall kunnastärka talmannens och möjligheler att öka infiytandet över planeringen.Nuvarande arbetsförhållanden är mycket besvärliga för enskilda Det harocksåomviitnats här. Vi har ju inte bara lill uppgift att trycka på knappar ochgöra inlägg i kammaren ulan också att hålla kontakten med väljarna ochsamhället i övrigt. Detta har som jag deltagit i riksdagsarbetet,det är nu , blivit allt svårare. Det är en utveckling som ärmycket besvärande ur demokratisynpunkt. Vifår inte förvåna oss över att väljarna ställer sig undrande till en riksdag somhar så stora svårigheter att ordna sitt eget arbete på ett tillfredsställandesätt som vi har just . Plenitiden får inte tillåtas stiga undan för undan.Från demokratisynpunkt är det viktigt att riksdagsledamöterna kan planera sittarbete långl i förväg. Så har inte genomgående varit fallet under dennavårsession. Ändringar i plenitiderna har skett fiera gånger, med följden atlvikliga kontakter med väljarna fått disponeras om och i vissa fall helt gått omintet. Så bör det inte fortsätta. Att utskotten nu skjuter upp behandlingen avmindre viktiga propositioner tycker jag är naturtigt. Det är minförhoppning att varje utskott där gör en hård prioritering. Tillsist, herr talman, vill jag instämma i de synpunkter som framförs i detsärskilda yttrande nr 1, som grundar sig på en motion av röranderiksdagens arbetsformer och de enskilda riksdagsledamöternas möjligheter attåtnjuta kvalificerad utredningshjälp m. m. Jag hoppas att de olika instanserinom som har att ta ställning till dessa frågor under de kommandeåren ser till att de synpunkter som framförs i det särskilda yttrandet nr 1beaktas. Det är länge sedan uttrycket bröd och skådespel första gången användes.Men del är en sanning som gäller än , att människan behöver både bröd ochskådespel. Det tillkommer väl då att genom sin näringspolitik svaraför brödet, men också att genom anslag till de kungliga teatrarna svara förskådespelet. Jagtänkte med några ord beröra min motion, 1975/76:255, om öppnande. Dåriksdagens högtidliga öppnande ägde rum i rikssalen sade många, att det var ettskådespel. Ja, det var en traditionsrik cermoni som uppskattades av många ochsom kom att uppskattas mer och mer genom TV. Det sades att det var enålderdomlig ceremoni, som egentligen inte hörde vår lid till. Drabanterna kominmarscherande med taktfasta steg, osv. Genomden nya riksdagsordningen blev det talmannen som efter samråd med vicetalmännen skulle besluta om hur öppnande i fortsättningen skulle gåtill. ägde det första öppnandet rum i denna plenisal.Drabanterna fanns inte med, men militärer förekom vid det tillfället. Vid detöppnande som ägde rum fanns dock inga militärer med längre. Manhade kommit underfund med att de inte riktigt passade in i bilden vid ellöppnande här i plenisalen.-Man hade även ändrat en del annat i programmet. Jaghoppas att vår högt värderade talman inte tar dessa synpunkter som någonpersonlig kritik. Dennalokal är en arbetslokal, och det finns inga möjligheter att här få fram denfestivitas som rikssalen gav. Jaghar i den motion som jag här åberopat bl. a. hemställt att beslutaratt uppdra åt talmanskonferensen att förelägga förslag till nyaregler för riksdagsöppnandet. Det har jag gjort därför att jag tycker det ärorätt att vi på vår talman har överiastat ansvaret för och kritiken mot detriksdagsöppnande som äger rum. Jag har i motionen föreslagit att riksmötetshögtidliga öppnande vid varje ny valperiods början skall äga rum i rikssalen,givetvis under vissa ändrade former- trontal och sådant skulle inte förekomma.De mellanliggande riksmötena skulle då börja med ett sammanträde utan någraspeciella formaliteter. Iett särskilt yttrande ansluter sig och i stort setttill vad jag har framfört i min motion. De säger: "Det uppslag, somframförs i motionen, att öppnandet var gång nyvald riksdag samlas skall äga rumi rikssalen, bör enligt vår mening övervägas." Kravet att det skulleuppdras åt talmanskonferensen att utarbeta förslag har de däremot inte tagitupp. Jag skall inte yrka bifall till min motion, utan jag kommer vidvoteringen att stödja reservationen 3. Jag kan instämma i mycket av den kritik som har framförts av herrMolin, i , i och mot denarbetssituation som råder här i i vår. Naturligtvis har regeringenprimärt ansvaret för den, men vi i kammaren har också ansvar för att vi sätterupp regler för våra egna debatter, vår egen verksamhet, som gör att alltfungerar bättre ett kommande år. i säger att man inte får slå av på takten ireformarbetet. Det är en fars när oppositionspartierna under drygt två veckorstid skall ta ställning till 40-50 komplicerade regeringsförslag. redan visat upp bunten med propositioner. Det är omöjligt att begära att dealternativ som vi genererar skall ha en hyfsad kvalitet under sådanaomständigheter. Det kan inte rimligtvis vara bra att vi, oavsett det pariamentariskaläget, skall få en lagstiftning som är direkt slarvig. Det blir konsekvensen omvårt arbete måste fortsätta på det här viset. Vadjag egentligen skulle ta upp är ett grundproblem som riksdagsmannen har i ensituation där han får mer och mer arbete i kammaren och fler och fler praktiskaarbetsuppgifter att klara av för att över huvud taget fungera i kammaren och iutskotten.