prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — Utskotlsmajoritetenunderstrykeratt den föreslagna avkriminalisering-en av ryktesspridning ochbeljugande av myndighet tillsammans med upphävandet av bestämmelsen om tagandeav utländskt understöd straff-rättsligt sett skulle lämna fältet friu förfrämmande makt att finansiera en kampanj för spridande av falska uppgifter isyfte att undergräva förtroendet för de högsta statsorganen. Vi förordar atten utredning tillsätts för att se över denna typ av stadganden. Det finns -menar vi i utskottsmajoriteten - anledning att göra vissa justeringar av dessaparagrafer. Centerpartister och moderater anser att bestämmelserna i avvaktanpå resultatet av denna uiredning bör kvarstå i oförändrat skick. Utskottsmaioritetenanser att bestämmelsen om tagande av utländskt understöd bör kvarstå i avvaktanpå resultatet av den nämnda utredningen. Utskottsmajoriteten anser vidare attavkriminaliseringen av tagande av utländskt understöd väsentligt skulle ökamöjligheterna att förvärva medarbetare inom för sådan här verksamheteftersom dessa inte skulle riskera atl bli lagförda för sådana gärningar. Ochdel kommer att bli betydligt lättare att hemlighålla utländskt understöd närdet inte längre blir en uppgifl för polis och åklagarmyndighet att söka beivradessa gärningar. Vi understryker att det är väsentligt urnorm-bildningssynpunkt att detta lagstadgande finns kvar. Jagkan inte tänka mig att egentligen tycker att det skulle varatilltalande om en främmande makt kommer på tanken att med stora beloppfinansiera något politiskt parti i det här landet för att försöka kasta överända det demokratiska styrelseskick som vi har. Hur skulle det se ut om Kadaffi- för att ta ett exempel på personer som har mycket pengar alt röra sig med -skulle försöka infiltrera vårt land med utländska pengar? Skulle det varasärskilt tilltalande? Och är det lämpligt att sådant kan genomföras straffritt? Menjag vill understryka atl den nuvarande bestämmelsen om tagande av utländsktunderstöd säkert har en alltför vidsträckt omfattning. Vi har den uppfattningenatt en utredning bör komma till stånd för att söka få fram en stramarebestämmelse, som inte kan leda till icke önskade resultat. skall,tänker vi oss, regeringen besluta i åtalsfrågan. Detkanske också finns anledning att framhålla att när det gäller ryktesspridningtill fara för rikets säkerhet är det inte en så knivskarp gräns mellan krigs-och beredskapstillstånd och vanligt fredslillstånd. Det finns ett gränsskiktmellan beredskapstillslånd och fred som man kanske lätt förbiser. Det ärotillfredsställande att i ett land som vårt acceptera att någon grupp kan ägnasig åt systematiska och välorganiserade kampanjer med uppenbart politiskasyften - och som framför allt kan innebära stora risktaganden i politisktoroliga tider. Nusäger utredningsmannen med instämmande av departementschefen att sådan härryktesspridning kan man normalt komma åt genom information. Utredningsmannensäger t. o. m. att det får anses vara en plikt för berörda myndigheter att pålämpligt sätt bemöta osanna rykten och påståenden. När jag tänker närmareefter, tycker jag att detta uttalande verkligen förefaller ytterst litetgenomtänkt. Det finns ju många myndigheter som har uppgifter av sådan natur attde omgärdas med sekretessbestämmelser. Det gäller t. ex. militära och polisiäramyndigheter, och det kan gälla både regering och riksdag. Domstolarna har juockså en särställning i dessa hänseenden. Sekretesshänsyn som dessa myndighetermåste ålägga sig försämrar möjligheterna för dem att ge den upplysning och deninformation som departementschefen här tänker sig. Deltagäller även - det vill jag också understryka - uppsåtligen osanna uppgifter avden art som, enligt vad departementschefen själv säger, kan medföra allvariigaskadeverkningar. Ingen kan väl egentligen på fullt allvar säga att sådanauppsåtligen osanna uppgifter fär anses utgöra ett omistligt inslag isamhällsdebatten. Därför,herr talman, har vi reservanter - centerpartister och moderater i utskottet -anseti att det är obetänksamt att nu ta bort dessa bestämmelser i avvaktan päden utredning som vi förordar. Jagvill med detta, herr talman, yrka bifall till reservationerna 1, 2, 3, 5 och 7,och i övrigt till utskottets hemställan. I detta anförandeinstämde i Gäddvik (m). Hen POLSTAM (c): Den härpropositionen handlar om ändring i , och det låter kanske ganskaoskyldigt. Men ändringarna avser så allvarliga frågor som brott mot riketssäkerhet. Ser man närmare på innehållet i propositionen, konstaterar man attbakgrunden till förslagel ligger långt tillbaka i tiden. Propositionen byggerpå den revision av regler för brott mot staten och allmänhetensom gjordes 1948. har händelser inträffat som föranlettdepartementschefen att äter aktualisera en översyn av på det härområdet. uppdrog justitieministern åt en särskildutredningsman att som sakkunnig företa en översyn av bestämmelserom brott mot rikets säkerhet. Avdirektiven för den enmansutredningen framgår att kravet på uppsåt när detgäller rekvisitet "att gå främmande makt till banda" vid 1948 årsrevision fick en vidare innebörd än det tidigare hade haft. För spioneri ochgrovt spioneri kan därför enligt nu gällande rätt dömas, bara gärningsmannenhaft någon form av uppsåt att gå främmande makt till banda, dvs. inte baradirekt uppsåt utan också indirekt eller eventuellt uppsåt. Jag delarutredningsmannens och departementschefens uppfattning, att det för spionerioch grovt spioneri i detta hänseende inte skall krävas mer än direkt uppsåt.Begreppet spioneri uppfattas nog mycket riktigt av allmänheten som värdeladdat.Man utgår från att den som begått ett sådant brott verkligen gjort sig skyldigtill ett allvariigt brott, för vilket det skall finnas stränga regler. Så långtär jag klart för en revision av de här bestämmelserna i samma riktning somförslaget i propositionen. Vissa följdändringar liksom vissa andraändringsförslag i bestämmelser om brott mot rikets säkerhet stårjag däremot litet tveksam till. Det är nämligen svårt att förutse allakonsekvenser av de här lagändringarna. Fleraav remissinstanserna har också ställt sig tveksamma till lämpligheten av attvissa av de föreslagna förändringarna vidtas . Utan att för den skullkritisera utredningen, som ligger till grund för den här propositionen, ellerdepartementschefens motivuttalanden, så har vi i ifrågasatt omunderiaget för ändringarna är av sådan art, att det klart kan påvisas att defördelar som kan uppnås är större än de risker för rikets säkerhet och annatsom kan bli följden om propositionen i dess helhet genomförs. Dethar inte heller givits tillräcklig tid för en grundlig realbehandling inomriksdagsgrupperna, även om det ändå nu kan tyckas att så har varit fallet.Mycket material har ju kommit fram. Det kom omkring 40 propositioner tillriksdagen , och bland dem var också den här. Den omfattar mångabesvärliga och svåra frågor - inte bara för riksdagsledamöter utan även förjurister, vilket har omvittnats - och kräver därför mycken tid för behandling.Även om inte alla propositionerna kommer att behandlas under detta ,så måste dock de flesta behandlas och konkurrera om den tid som i sä begränsadomfattning står till förfogande. Medhänsyn til) de här omständigheterna bedömde vi från sidasituationen sä, att vi inte var beredda attacceptera en förändring av gällande rätt som föreslogs i propositionen. Viansåg att en eventuell förändring av de här bestämmelserna måste föregås avallsidiga och genomgripande överväganden, omfattande hela det berördaproblemområdet. En sådan utredning borde då också ske i pariamentarisk form. Underutskottsbehandlingen frångick vi vårt ursprungliga avslagsyrkande, eftersompropositionen 204 också måste behandlas. Det gällde ju sådana grundlagsändringari tryckfrihetsförordningen, där straffstadgandena återflnns i brottsbalkensregler om brott mot rikets säkerhet. Eftersom utredningen omspioneribrottet m. m. inte var pariamentariskt underbyggd och de här frågornaom rikets säkerhet är så väsentliga för landel krävde vi i stället attpropositionen skulle underställas lagrådets prövning som en garantiför oss som inte varit med om utredningen alt lagändringen blev konsekvent ochriktig från början. Vidsidan av de meningsskiljaktigheler som i detta ärende kommit fram i några avsakfrågorna har det också i det här avseendet förts fram olika meningar omutskottets åtgärd att skaffa yttrande från lagrådet och jag skall passa pä attsäga något om detta. nya regeringsformen 8 kap. 18 §, där grundbestämmelsen om lagrådet finns,föreskrivs också att riksdagsutskott får inhämta yttrande från lagrådet. Därhänvisas lill närmare bestämmelser i riksdagsordningen. Enligt 4 kap. 10 §riksdagsordningen gäller att utskott skall inhämta yttrande om minst entredjedel av utskottsledamöterna begär det. Utskollels majoritet kan förhindraen remiss om majoriteten anser att det dröjsmål som följer med remissen skulleleda till avsevärt men. Rentformellt har alltså utskottets majoritet i detta ärende använt en grundlagsfästmöjlighet alt inhämta lagrådets yttrande. Bakom denna möjlighet ligger bl. a.tanken att enligt den nya grundlagen ensam är lagstiftare, Det hardärför inte ansetts riktigt att enbart regeringen skall få avgöra i vilka falllagrådet skall höras. Även om det nu varit första gången som denna möjlighetkommit till användning i praktiken skall man inte överdriva eller görasensation av det inträffade, eftersom det är förutsett som ett led ilagstiftningsarbetet till följd av den nya grundlagens syn på lagstiftningen. Manfrågar sig då vilka skäl utskottet hade för sin remiss. Ja, ett skäl är att dethär gäller allmän kriminallag, som tillhör det tidigare - före 1971-obligatoriska området för lagrådsgranskning. Det är här bl. a. fråga omcentrala straffrättsliga bestämmelser i kapitel om brotten motriket säkerhet. Ettannat skäl som jag inledningsvis nämnde - och det har för vår del vägt myckettungt - är att förarbetena till förslagen i propositionen varit anmärkningsvärttunna med tanke på de viktiga bestämmelser det här gäller. Jag behöver inte nugå närmare in på dessa förarbeten. Jag kan bara hänvisa till att bristerna idetta hänseende utgjort ett av huvudskälen i centermotionen 2445, när viyrkade avslag på hela propositionen. Jag kan också hänvisa till att helautskottet i sin skrivning på s. 9 ställer sig bakom tanken att det hade varitlämpligt om de nu aktuella ändringarna i och deras återverkningarpä tryckfrihetsförordningen hade föregåtts av allsidiga och genomgripande övervägandeni en parlamentariskt förankrad utredning. Isjälva verket tror jag inte att någon på allvar vill ifrågasätta värdet avlagrädsgranskningen, eftersom den utgör en garanti för rättssäkerhetsintressenoch för enhetlighet, konsekvens och klarhet i rättssystemet. Somdepartementschefen i samband med den nya grundlagen uttalade är lagrådetsverksamhet otvivelaktigt värdefull som ett led i arbetet pä 8 protokoll 1975/76:141-142 att få fram fullgodalagstiftningsprodukter. Jag anser det inte vara på sin plats att i dettasammanhang diskutera lagrådets ställning och funktion i frågor som kan varaaktuella när del gäller ordningen för lagstiftningen i andra fall än sådanasom det här gäller. Jag vill bara understryka att lagrådets yttrande är en sakoch lagstiftarens - alltså vi politikers -ställningstagande här i ären annan sak. Vid vårl ställningstagande är del självklart att man mol varandraväger alla olika synpunkter som kommit fram i ärendet. Även om lagrådetsuttalanden är grundade på den största sakkunskap och överblick överregelsystemen är det ändå så att lagstiftaren självfallet fattar sina beslutefter sina egna överväganden. I detta ärende har ju inte heller alla lagrådetssynpunkter fått gehör hos lagstiftaren. Jagtror ändå att jag måste ytterligare utveckla bakgrunden till att lagrådethördes. Här gäller det alltså en straffrätislig lagstiftning av stor betydelseför rikets säkerhet. 1 vissa delar inverkar de föreslagna ändringarna ibrottsbalken på tryckfrihetsförordningen. Detta samband utvecklas ipropositionen. Det har lell till att visst samråd ägt rum mellanmassmedieutredningen och den särskilde utredningsmannen, som utarbetat detbetänkande som ligger till grund för propositionen. Av massmedieutredningenseget betänkande framgår att man i den utredningen inte gjort några närmareöverväganden beträffande brottskatalogen i tryckfrihetsförordningen. Man harbara beaktat vad den särskilde utredningsmannen föreslår, dvs. denavkriminalisering som vi nu behandlar. På samma sätt är det med propositionen204, som behandlas i konstitutionsutskoltets strax aktuella betänkande nr 54.De däri föreslagna ändringarna i tryckfrihetsförordningen i fråga om meddelarskyddetrörande brottet grov obehörig befattning.med hemlig uppgift liksom avkriminaliseringeni brottskatalogen ses i den propositionen som en ren följd av förslagen i denproposition som juslitieutskottet behandlar. Heltnaturligt görs det inte i propositionen 204 några mera detaljerade analyser avinnebörden av förslagen. Jag säger helt naturligt, eftersom det är fråga omstraffrättsliga överväganden, och det i första hand lill-kommarjuslitieutskoitet att göra de straffrättsliga bedömningarna. Närdel då inte heller i förarbetena till de förslag som justitieutskottet haft attbehandla skett någon genomträngande analys i parlamentariskt förankrade formerhar det för oss framstått som så betänkligt att vi -som jag redan sagt - harmotionerat om avslag på propositionen. Och samma skäl ledde oss tilluppfattningen att lagrådet borde höras, så att bristerna i någon mån kundeavhjälpas. Medtanke på det samband som råder mellan och tryckfrihetsförordningeni delta ärende hade det självfallet varit lyckligast om mera inträngandeöverväganden hade kunnat ske. Del är tydligen främst tidsnöden som hindratdetta. För tryckfrihetens del är ju detta grundlag och då måste riksdagsvalligga mellan besluten. har alltså ställts i ell läge, då det undersvår tidspress gällt att få fram en strafflagstiftning, som har vissaåterverkningar på tryckfrihetsförordningen. Den tidsnöden är intenågot skäl, tycker vi, för justitieutskottet att göra avkall på den noggrannhetsom normalt krävs vid strafflagstiftning. Och för utskottet har det gällt atlfå fram en ur allmänna straffrättsliga synpunkter acceptabel produkt. Detryckfrihetsrättsliga aspekterna åligger det sedan attbeakta. När det gäller delfrågorna i proposilionen vill jag åberopa vad jagsade inledningsvis om behovet av en parlamentariskt förankrad utredning om denu aktuella ändringarna i och deras återverkningar påtryckfrihetsförordningens brottskatalog. Jag skall inte gå närmare in på detta,eftersom det råder enighet om utredningsyrkandet, även om motiven för det gårnågot isär. har inte heller ägnat brottskatalogen itryckfrihetsförordningen någon närmare granskning, eftersom utredningen endastbeaktat vad enmansutredningen föreslagit. Därför har dess övervägandenbeträffande brottskatalogen i den nya grundlagen en avsevärt begränsadräckvidd, enligt vad utredningen själv säger i sitt betänkande. Det finnsalltså anledning att se över den här frågan ytterligare. Jagvill också understryka den totala enigheten inom utskottet om att det ursubjektiv synpunkt skall räcka med direkt uppsåt för fällande dom beträffandespioneribrott enligt 19:5 och 6 i . Detta är utföriigl redovisat ibetänkandet och är ett klart tillstyrkande till oppositionens förslag. Meningarnahar däremot gått isär beträffande brottet obehörig och grov obehörig befattningmed hemlig uppgift, dvs. spioneribrott utan direkt uppsåt men med indirekteller eventuellt uppsåt. Hemliga uppgifter skall i fortsättningen enligtförslaget gå in under den brottsrubriceringen, men inte öppna uppgifter avsådan allvariig natur som sägs i spioneriparagrafen och som lämnas med visstuppsåt att gynna främmande makt. Det är således inte fråga om vilka uppgiftersom helst utan uppgifter som berör försvarsverk, vapen, förråd etc. och som, omde röjs, är till allvarligt men för rikets säkerhet, och som enligtgällande rätt bedöms som spioneri eller grovt spioneri. Sådanahandlingar är vi reservanter inte nu beredda att utan vidare avkriminalisera.Vi är ändå beredda att begränsa rekvisilen att gälla enbart allvarligbrottslighet - dvs. uppgifler av synnerlig betydelse för rikels säkerhet.Avgörande av om de grova fallen i 19:7 skall anses vara grovabrott skall ske efter samma bedömningsgrunder som i fråga om grovt spioneri.Det skall följaktligen särskilt beaktas om gärningen var av synnerligen farligbeskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde förhållande av storbetydelse, eller om den brottslige röjde vad som på grund av tjänst betrottshonom. Härkommer man också i kontakt med tryckfrihetsförordningens bestämmelser ommeddelarskyddet vid bl. a. spioneri och grovt spioneri. Här bryts meddelarskyddetäven för enkelt spioneri, som kan ha avsett icke hemliga uppgifler, därröjandet kan ha medfört ett relativt litet men för rikets säkerhet. Straffetkan här stanna vid en månads fängelse. servanternas förslaginnebär, att meddelarskyddet också skall brytas för sådana grova förfarandensom även med indirekt eller eventuellt uppsåt jämställs med spioneri ellergrovt spioneri och som teoretiskt kan bestraffas med fängelse på livstid,även om det skulle vara mycket ovanligt. Utskottsmajoritelensuppfattning i fråga om ändringen i 19:7 och 8 medför attmeddelarskyddet skall gälla en person som genom sitt meddelande görsig skyldig till en gärning som f. n. är atl bedöma som grovt spioneri, dvs.har varit av synnerligen farlig beskaffenhet med hänsyn lill pågående krigeller rört förhållande av stor betydelse, bara med den skillnaden att hansuppsåt att gynna främmande makt inte varit direkt utan bara indirekt ellereventuellt. Ärdet sådana gärningar och gärningsmän som man från utskottsmajoritetens sidavill skydda genom att inte godta den lekniska omarbetningen av bestämmelsernaom obehörig befattning med hemlig uppgifl, som reservanterna föreslagit? Mankan inle med någon större övertygelse eller trovärdighet hävda, att den av ossföreslagna lösningen skulle leda till sådan inskränkning av meddelarskyddet attdel skulle vara till men för tryckfriheten, i varje fall inte mera än vad somändå kommer att bli fallet t. ex. när det gäller enkelt spioneri. Det här är fråga om ganska svåra ställningstaganden, och det är inlelätt att med ett kort inlägg klara debatten. Jag vill därför i allt väsentligthänvisa lill utskottsbetänkandet i övrigt. Baranågra ord om reservation nr 7. Den gäller upphävandet av 16 kap. 6 §, 17 kap. 6§ och 19 kap. 8 § , som alla gäller ryktesspridning m. m.Utskotlsmajoriteten vill här att en utredning skall göras om de härbestämmelserna skall finnas kvareller inte i . Det är möjligt alten sådan utredning kan komma fram lill att de här reglerna skall utgå ur den.Men många frågetecken finns, som jag redan förut har sagt. Även om det inte ärså fariigt att man ljuger litet på samhällel, måsle man ändå ha klarl för sigalt de brott det här gäller omfattar uppsåtligt framförande av osannauppgifter, som kan medföra allvariiga skadeverkningar för samhället. Och ärintresset bakom de här straffstadgandena tillfredsställande tillgodosett utanstrafflagstiftningens skydd? Manvet inle vilken preventiv funktion de här bestämmelserna haft eller har. Del äri varje fall inte uteslutet att de hafl en sådan funktion. Manåberopar möjligheten till information och tillrättaläggande i massmedia ochdel är väl tänkbart för vissa samhällsorgan, även om stor skada redan skett.Men vissa myndigheter kan på grund av sekreiesshänsyn inte alls försvara sigmot osanna angrepp, t. ex. militären, polisen, domstolar, sociala myndigheter,sjukvården, för att nämna några. Det är ju inte särskilt snyggt alt de skallvara helt utelämnade och atl vi i detta hus inte vill ge dem någol skydd.Kritik tål de säkert, men helt osanna och mycket allvariiga beskyllningar tålde sämre. Kan man f ö. med foghävda, att de här stadgandena verkligen innebär ett hot mot den friakritikrätten? Skall verkligen uppsåtliga och helt osanna uppgifter av allvariigart vara ett omistligt inslag i samhällsdebatten? 1 så fall för vem? Seriösamedarbetare i massmedia kan inte ha den inställningen. Det vägrar jag att tro.Fri kritikrätt skall vi slå vakt om utan att för den skull acceptera uppsåtligfalskhet och lögn. Det flnns ju ändå "skjuljärnsjournalisier" somklarar jobbet ulan att använda sig av ojusta medel. Urrättspolitisk synpunkt hade det givetvis varit bättre om de här paragraferna itryckfrihetsförordningen och hade varit hell överensstämmande.Justitieulskottet har emellertid bara kunnat göra en straffrättslig bedömning,och med det bristfälliga utredningsunderiag, de sakskäl jag haranfört och dentidsnöd jag förut beskrivit har vi reservanter vid den straffrättsligabedömningen stannat för att bestämmelserna skall kvarstå till dessutredningsförslaget föreligger. Det har väl f ö. hänt att enlag har ändrats innan en beslutad uiredning i frågan blivit klar. Annars är detingenting som hindrar att bestämmelserna tas bort ur tryckfrihetsförordningensbrotiskatalog, och då blir det inte heller i fortsättningen fråga om någottryckfrihelsbrott, även om det skulle kunna bli ett brottsbalksbrott. En sådanlösning är emellertid inte bra. Jag er om överseende för mill långa inlägg i slutskede. Jagyrkar bifall till reservationerna 1, 2, 3, 5 och 7 samt i övrigt till vadjuslitieutskotte't'hemställt. 1detta anförande instämde i , och ,samt (samtliga c). Hen (): Av flera skäl hör kap. 19 om brott mot rikets säkerhettill de straffrättsbestämmelser som relativt sällan tillämpas. När det gällerspioneribrotten ligger del i sakens natur och brottens karaktär att de sällanuppdagas. Då så sker, väcker de naturligen slor uppmärksamhet och ett stort känsloengagemang.Den starka reaktionen utgår säkerligen från den allmänna uppfattningen attspioneribrotlen avser direkt åsyftat tillhandahållande av uppgifter till menför vårt lands säkerhet. Detvar därför för en bred folkopinion svårförståeligt när det uppenbarades attgällande rätt kan innebära att ett obehörigt uppgiftslämnande även utan direktspioneriuppsåt kan bedömas som spioneri. Genomden föreslagna nya bestämmelsen om spioneri, s. k. enkelt spioneri, begränsasbrottet till att avse endast handlingar i direki syfle att gå främmande makttill banda. För egen del ser jag med tillfredsställelse på den klaradifferentiering av uppsåtsrekvisilet som förslaget ger uttryck för. Fall avindirekt eller eventuellt uppsåt hänförs lill ett subsidiärt brott, i dettafall med benämningen obehörig befattning med hemlig uppgifl. Och det är bra. Kanske går vi också, herrtalman, mer och mer mot ett system, vilket endast i undantagsfallrelaterar straffbarheten till indirekt eller eventuellt uppsåt och ;>om ärmera inriktat på strafföarhet vid grov vårdslöshet och oaktsamhet. Möjligenskulle för den breda allmänheten ett sådanl system framstå som mera förståeligtoch kanske också mera i linje med det allmänna rättsmedvetandet äntillämpningen av vår nuvarande ganska sofistikerade uppsåtsdoktrin. Och nogkan skillnaden vara hårfin mellan ett eventuellt uppsåt till brott och enmedveten oaktsamhet som leder till samma brott. Detär emellertid inte bara det subjektiva rekvisitet vid spioneribrottel som geranledning till tolkningsproblem f n. Till det svårfångade hör också att 19 kap.brottsbalken behandlar skyddsobjekt och skyddsområde som delvis, om än tillringa del, motiyeraren kriminalisering av gärningar strafföelagda i andrabrottsbalksavsnitt. a. är så förhållandet med samhällsfarligryktesspridning i 16 kap. och brott mot allmän ordning och beljugande avmyndighet i 17 kap. om brott mot allmän verksamhet.