prot · FY0989 · 1975-12-31 00:00:00 — Det hade framlagis mångapropositioner, som vi skulle gå igenom. Om vi beträffande ell av de förslag somframlades - och som vi för all del håller fasl vid - anser all del inle nufinns möjligheler för ell genomförande, kan det väl inle vara så överraskande. säger då att vi kryper bakom litteraturutredningen. Ja, det är julitteraturutredningens förslag, fastän något förbättrat, som ligger till grundför utskottsmajorilelens förslag. Vem kryper bakom? Ivad gäller effekten av att varie fackbokhandel skulle få ett exemplar av vafie stödd titel vill jag säga, alt detta är en läsfrämjande åtgärd, 4 Statligtlitteraturstöd, m. m. som vi saisar på som enservice för den stora allmänheten. beskyller oss vidare för att dåligt ha underbyggt värt förslag när vibygger på en slor statlig utredning. Jag vidhåller att vi inle har avvisat altslöd skall lämnas lill barnlitteraturen. Vi vill dock att siödet skall utgåefter ett annat system än det som föreslås av reservanterna. Herrtalmannen anmälde att i anhållit att till protokolletfå antecknat att han inte ägde rätt lill ytteriigare replik. Med proposilion 1975:20 har vi fått del 2 i den nya slalligakulturpolitiken och böfiar nu få en klar bild av vad regeringens kulturpolitik1 dag innebär. Enligtmin mening tar statsrådet - ansvarig för kulturpolitiken - frågornai en egendomlig ordning. rörde förslagen mesl de s. k.kulturkonsumenterna, handlar det om kulturprodukter, och först nästa ärkan vi kanske fä se förslag som rör "producenterna", kulturskaparna. Frånmoderata samlingspartiet har vi under en föfid av år hävdat att en av de mestangelägna och brådskande kullurpolitiska åtgärderna måste vara att lösa fråganom de yrkesmässiga kulturskaparnas arbets- och levnadsvillkor. Den ordning somstatsrådet tagit upp frågorna i är belysande. Solidariteten med kulturskaparna,som ju aren förhållandevis liten grupp, är inte så myckel att skryta med. Ochkulturskaparna har anledning au vara allvarligt oroade inför framliden.Kulturministern aktualiserade den befängda idén om"kulturell allemansrätt", dvs. etl avskaffande av upphovsrätten, ochsade bl. a.: "Om kulturarbetet ytterst finansieras av vårl gemensammaproduktionsöverskott, bör inte dess resultat vara tillgängligt för alla'?" Detär - som så ofta - svårt att veta vad menar. Men jag tror ati.detta yttrande visar två saker som är utmärkande för socialdemokratiskkullursyn. Om kulluren finansieras av värt gemensamma produktionsöverskott, somherr säger, skall man väl dra paralleller med skolan, försvaret ochliknande, och avsikten är väl alt kulturprodukter bara skall komma oss lilldel genom statens-samhällets försorg. Vi vänder oss med skärpa mol elt sådantsynsätt. Alternativt avses kanske alt kulturen är något som faller utanför allannan samhällsverksamhet. Vi avvisar också sådana tankegångar - vi anser altkulturen lika väl som annan mänsklig verksamhel hör lill vårt dagliga liv ochinte är nägon sorts i och för sig önskvärd överflödsgarnering. Vidare:Herr menar alt kulturarbetarna och deras arbete är något somsamhället har förfoganderätt över, och konstnärerna .själva har inte rätt tilldet och inte rätt alt förhandla om rättmätig belalning för det. Det är för migofattbart att en förelrädare för ell parti som slår fackföreningsrörelsen närakan förfäkta sådana idéer. Man behöver bara överföra tankegångarna lill andrayrkeskategorier i samhället för att inse hur förolämpande tanken är för helakonstnärskollektivet. Fränmoderat håll vill vi kraflig understödja den yrkesmässiga kulturverksamheten,och del är därför kulturskaparnas arbetsvillkor är av storbelydelse. Men ocksåkulturinstitutioner- inle minsl centrala museer och de kungl. teatrarna - måslegynnas. Socialdemokralerna däremol förefaller att vifia prioriteraamalörismen. Decentraliseringav kulturutbudet kan förefalla som något som vi från alla partier vill gynna.Men väsentligt är givetvis då vad man avser med decentralisering. För vär delmenar vi en ordning där de enskilda medborgarna kan påverka utbudet och där dehar etl så långl möjligt frill val. Om myckel makt och inflytande i kulturlivetkoncentreras lill ett centralt organ, nämligen - och det äruppenbarligen avsikten att fortsätta pä den vägen - är det stor risk för att vifår en centraliserad decentralisering, en hierarki av beslutande organ medkulturrådet i toppen. Socialdemokraterna vill ge de s. k. folkrörelserna enavgörande ställning och anser därmed att människors inflytande blirtillgodosett. Men för del första måste då alla folkrörelser ha likvärda villkor- sä är inte alllid fallet, som bekant - och för del andra är det ju så, altocksä folkrörelserna har sin hierarki, där ledningen inte alltid är bereddeller har möjlighet att lyssna till de enskilda människorna och ta hänsyn tillderas skifiande önskningar och behov. Socialdemokralerna talar om grupper - vitalar om de enskilda människorna. 1förra årets kulturproposilion hade ett delmål formulerats sä: "Kulturpolitikenskall motverka kommersialismens negativa verkningar inom kulturområdet." Enligtvår mening bör negativa verkningar bekämpas varifrån de än kommer. Resonemangeti propositionen gick emellertid ut på att kommersialism över huvud taget varförkastlig. Och det resonemanget återkommer i årets kulturproposition. Enskildverksamhet, marknadsekonomi, utnytfiande av prismekanismen - det ärkommersialism, och kommersialism är. särskilt då det gäller kultur, oerhörtfult. Vi kan inte dela den värderingen. Det har- långt före den tidpunkt dåsocialdemokraterna troralt de uppfann kulluren - varit sä au enskild verksamhetoch enskilda initiativ inom kultursektorn burit upp kulturlivet, i ett samspelmed människorna. Del är fortfarande i stor utsträckning så. Och det är bristeri marknadsekonomins verkningssätt som samhället skall söka råda bot på;någonting annat skulle innebära stora faror för kulturens bestånd här i landetoch för kulturens frihet - frihet för kulturskaparna och för de s. k.kulturkonsumenterna. Detråder inget tvivel om färdriktningen i den nya socialdemokratiskakulturpolitiken: ökat samhälleligt inflytande också över denna sektor.Socialisering av kulturen - mycket tyder på att del är detta man kan befara.Men jag vill nalurliglvis gärna bli motsagd på den punkten. Det råder, såvitt jag kanse, total enighet om att kultursektorn Statligtlitteraturstöd, in..m. Statligtlitteraturstöd, m. m. har behov av ökat stödfrän samhällets sida. Men eflersom man jusl inom denna sektor rör sig på ellmyckel ömtåligt område, borde del vara självklart att åtgärder frän samhälletssida vidtas med största möjliga beaktande av principen om kullurens frihet. Dådel gäller denna för kulluren livsviktiga princip intar emellerlidsocialdemokraterna en vacklande hållning. Del är uppenbart all man inle rikligtförslär - eller vill förstå - hur omistlig kullurens frihet i en demokrati äroch, i , hur ömtålig denna frihet är. Etlfullgott exempel på denna vacklan är proposiiionen 1975:20. Del stöd till nysvensk skönlitteratur, som vi är eniga om att anse behövligt, är i statsrådetZachrissons lappning utformat så att det statliga skall fördela enliten summa pengar - 0,5 mifi. - på ett mycket begränsat antal boktitlar.Det är givetvis ett allvarligt hot mot kulturens frihet - del närmar sigstatlig indirekl censur, vilkel slalsrådel så sent som den 21september 1974 insåg. Då sade han: "Nackdelen" - med ell selektivt system- "är en risk för betänklig styrning och i sisla hand censur." Men han har ändrat mening. För en lid sedan sade han i radio: "Huvudsaken är inle vilka böcker som stöds ulan att de små förlagen får stöd." Nuspelar det kanske inle sä slor roll vad statsrådet anser i den härfrågan. I vafie fall har ingen i utskottet brytt sig om hans förslag. Behandlingeni kulturutskottet av propositioner från är mångagånger en långdragen och besvärlig procedur, där vi utifrån en ofta ofullgångentext skall åstadkomma ett tillfredsställande underlag för ett riksdagsbeslut.Propositionen 20 har varit den i särklass svåraste all behandla. Den situationsom regeringssidans förelrädare har befunnit sig i är naturligtvis inleavundsvärd. Vad som varil angeläget för dem är att på någol sätt räddaansiktet, sedan förslag om stöd till ny svensk skönlitteraturvisat sig oacceptabelt och poliliskl omöjligt. Man har inle .sett sig någonannan råd än all ansluta sig lill vpk:s motion. Principen om kullurens frihethar inle stått fullt klar för socialdemokralerna i ulskottet. Deborgerliga ledamöterna försökte ihärdigt under utskottsbehandlingen all fäbesked om var socialdemokraterna stod, när de inte stödde , när reservaiionen föreligger, vet vi något mera. Beklagligtvis harsocialdemokralerna i sin reservation åstadkommit en egendomligt osammanhängandeargumentering för vpk-förslaget. Det är därför nödvändigt att slälla frågor -och alt få svar på dessa frågor. Utskottetkonstaterar - slår det i reservationen - "att de konkreta förslag somregeringen lagt fram väsentligen uppfyller de krav som del frän principiella utgångspunkterfinns anledning alt slälla". - vars förslag lill slödär del som framförs i vpk-motionen - anser däremol allproposilionens förslag till stöd ät ny svensk skön litteratur erhållit en olycklig konstruktion och innebär att förlagen, inte litteraturen, stöds. Detär naturligtvis bakgrunden till Nr 89 ändringsförslag.Då måste jag fråga: Har förslag, 'ieen den i ,en olycklig konstruktion eller inle? a. med -)-), v tn-iQ Lo maj ly ij en avsevärd höjning av anslaget ansersig Förfaltarförbundel ha ändrat _ Har ni ändrat kon- Statligt litteratur- struktionen"' stöd, in. Beslutom litterär utgivning skall' kunna fattas ulan att ovidkommande hänsyn hindrarett seriöst konstnärligt skapande, säger man i reservationen. Och det är etlrikligt påpekande. Del är en för yttrandefriheten ytterst central fräga, sägerman. Också det är riktigt. Man påpekar att de borgerliga motionerna förordarett generellt verkande syslem. Reservanterna däremot förordar etl selektivisystem, dock så omfiiiande att det har en någorlunda generell verkan. Hur skallnu besluten om stödberättigade titlar inom detta nästan generella system ske?Ja. man vill inle följa litieraturutredningens förslag att låta en sakkunnigkår - bibliotekarierna - med nära kontaki med läsarna indirekt göra urvalet.Man väljer i stället en byråkratisk procedur: skall få uppdraget. Vadkan nu skälet vara? Misstro mot bibliotekarierna? Eller bara en allmänförkärlek för byråkrati? Inser man inte att den lilla grupp personer -visserligen med erfarenhet och sakkunskap, hur nu det skall dokumenteras - somskall utföra urvalet kan göra ell snedvridet urval? Inser man inte attkulturrådets styrelse, med sin nuvarande sammansättning i vafie fall, kanbefaras utse en ideologiskt homogen grupp? Inser man inle all della harkonsekvenser för yttrandefriheten? Deborgerliga motionerna föreslår mer omfattande stöd till ny svenskskönlitteratur än vad proposiiionen föreslår. Ja, mindre kunde man ju knappastföreslå! Något sådant, säger reservanterna, kan man verkligen inte övervägainnan man har fäll utvecklingstendenserna inom bokbranschen ordentligtbelagda. Hur är det då möjligt för reservanterna själva alt ulan en sådangranskning höja anslagel , näslan sjudubbla del? Del skulle jag gärnavifia få svar på. Belräffandede motioner som föreslår elt mera generellt slöd även för andralilieraiurkalegorier framhåller reservanlerna all sådana förslag får man prövasedan erfarenheter vunnits av stödsystemet. Är detta en hoppets strimma - harman ändå innerst inne insett au etl annal syslem än det selektiva är allföredra? Ja, någon principiell stringens har man i vafie fall inte åstadkommit. Vadmenas med alt slöd skall ges endast under förutsättning att jörlagei håller enlågprislinje? Det finns inle med i förslag, och delutvecklas inle i reservaiionen. Hur definierar man lågprislinje i della fall?Hur skall lågprislinjen konstateras'' Skall man gå in i bokförlagens kalkyleroch se efler om de uppfyller della diffusa krav? Tankegångarnai reservaiionen hänger inte ihop. Det är nödvändigi att få klarhet i vad reservanterna egentligen menar. Majoritetens förslag är däremot klarl och väl genomtänkt. Och det är naturligt att det förhåller sig så, då förslaget i huvudsak ansluter sig till litteralurutredningens för- 45 Statligtlitteraturstöd, m. m. slag, Förslagei ärgrundligt utrett och remissbehandlal. Reservanternas och Författarförbundetsförslag har dess värre tillkommit i största hast. Jag har nalurliglvis storförståelse för som i det allvarliga läge som uppstått genomherr proposition försöki rädda vad som räddas kan. Men i riksdagenbrukar vi vifia ha förslag som är väl beredda och kommenterade av skildagrupper i samhället, inle bara av de närmast berörda. Naturiiglvisinnebär också majoritetens förslag indirekl att ett urval sker. Konfliktenmellan generellt verkande system och ett selektivt system ligger inte därreservanterna tror. I förlagens utgivning är lektorer, ekonomichefer ochföretagsledningar inblandade i urvalsproceduren. Det är sakkunnigt folk, och sålänge vi har en rad olika förlag, slora och små, har man ändå garanti för auurvalet blir mångsidigt. Menekonomiska faklorer gör sig naturligtvis gällande. Det går inle för förlagenatt ägna sig ål en totalt sett föriustbringande verksamhet. Del förhällandetall det inle i samma utsträckning som tidigare är möjligt att utge svårsåldlitteratur aktualiserar behovel av samhälleligt slöd. Detär diirför av yttersta vikt alt man slår vakt om allsidigheten och mångfalden ibokutgivningen. Men då gäller det att finna ett så långt möjligt generelltsystem i den meningen att det ulgår automatiskt efter vissa på förhand bestämdaregler. Detta är faktiskt av avgörande betydelse för kulturens frihet.Litteraturutredningen, som grubblade över problemet , fann en lösningsom från principiella utgångspunkter ter sig acceptabel, nämligen att låtabiblioteksinköpen vara avgörande. Manbör naturligtvis eftersträva ett automatiskt verkande system också för andralitteraturkategorier, där samma risker för styrning eljest föreligger. Vi iulskottsmajoriteten begär all regeringen arbelar fram sädana system församhällsdebatiböcker och för barn- och ungdomslitteratur. Om skönlitteratur iöversättning behöver en mera omfattande stöd bör delta också vara automatisktverkande. Emellerlidfinns del även behov av stöd inom en litteraturkaiegori för särskildabristområden. Sådant projektstöd har föreslagits i propositionen beträffandeklassiker, belräffande översättning av internationella standardverk inomfacklitteraturen och beträffande barn- och ungdomsböcker med högaframslällnlngskostnader. Projektstöd skall nalurliglvis utgå som förhandsstöd.Detta kan vi ulan vidare accepiera; däremot inle det selektiva eflerhandssiödeilill barn- och ungdomslitteratur. Jag måsle inom parentes säga, ati jag noterarmed yttersta förvåning styrelses kommentar lill detta; denframfördes i ett brev . Pengar iir nog bra, och barn- ochungdomslitteraturen behöver säkert pengar, men systemet för stöd är mycketvikligl, kanske särskill viktigt när del gäller litteratur jusl för barnen. Utskottetsmajoritet har framlagt ett klart och logiskt förslag som så långt möjligtförsöker garantera kullurens frihet. HerrZachrissons förslag beträffande litteraturstödet var också klart och logiskt -om man nämligen vill godta att samhället skall ha en styrande funktion inomdenna kultursektor. Socialdemokraternai utskottet har inte velat föfia . Fredaeen den Jag kanförstå att det inle är en angenäm uppgifl att behöva desavuera etl statsråd, men i sinaansträngningar all åstadkomma ell förslag där della inte skulle märkasså tydligt, har man försökt sitta pä en hel rad Statligt litteraturstolarsamtidigt. Jag vägrar att tro alt mina socialdemokraliska utskotts- stöd, m. m.kamrater ser sä lättsinnigt på viktiga principfrågor som det kan förefalla avreservationen. De är visserligen beredda alt, i stället för alt hela litteraturstödetoch principerna för delta skall avgöras i ett enda beslut, låta avgörabeträffande vafie liiteraturkalegori för sig och därmed riskera att åstadkommaett sammelsurium av principer. Men jag vill inte gärna tro alt det är derasavsikt. Jagvädjade i utskottet allvarligt om all vi på allt sätt skulle anstränga oss attuppnå enighet i denna för kulturlivet i så viktiga fråga. Jag vädjar nuhär i kammaren; har genom utskottsbehandlingen förlorat. Mendet räcker med en förlorare. Låt inle riksdagsbeslutet bli en förlust förkulturens frihet! Jag yrkar, herr talman,bifall lill utskottets förslag i punkterna 1-3. I kulturpolitiken måste man, som på andra områden, prioriiera. Lägel ärnu på många kulturområden att samhälleligt stöd ovillkorligen måste lill föralt förbättra -ja, ibland kanske rent av rädda situationen. Men del vore i höggrad oklokt om man enbart nöjde sig med alt registrera en olycklig utvecklingoch sätta in allehanda stödåtgärder. De bakomliggande faktorerna förfiänarallt beaktande, om man skall kunna vända utvecklingen. Vad det ytterst handlarom är naturligtvis att förändra människors konsumtionsmönster, så attkulturprodukter och kulturupplevelser värderas högre än nu i valet mellanolika konsumtionsmöjligheier. Åigärder för all sprida kulluriniresset måsle geshögsta prioritet. Ettutmärkt exempel i delta sammanhang är just böcker. Del är naturligtvis urkulturpolitisk synvinkel ytterst beklagligt au böcker upplevs som dyra och attstödåtgärder måste sättas in för att bokproduktionen skall kunna upprätthållas.Men böcker är inte dyra i sig. inte mer än andra produkter. Det beror hell pähur den enskilde prioriterar. Det finns ganska myckel i marknaden som kostaröver . som konsumenten utan vidare anser sig kunna köpa, medan den magiskagränsen just när det gäller böcker - för dem som faktiskt köper böcker -förefaller att ligga vid . Delär litet rörande att höra i tala med sä stora ord om det höga kostnadsläget - när det gäller böcker vill säga. Hur man just pä denna sektor skall åstadkomma en kraflig prissänkning går inte in på. Han tror det räcker med att han gång på gång upprepar del magiska ordet lågprislinje. i Lane- Herreslad har redan berört hur komplicerat det här problemel är. Det vore verkligen roligt om ville tala om för oss andra, fåkunniga här i kammaren hur lösningen ser ut. Statligtlitteralur-stöd, m. m. att sprida kulturintresset är givelvis alt göra kulluren mer lättåtkomlig.Därför är en decentralisering av kulturutbudet sä viktig. Del är bakgrundentill att utskoltsmajorileten anser del befogat och nödvändigt med en höjningav anslaget till folkbiblioteken utöver vad propositionen föreslagit. Altutveckla biblioteksverksamheten i kommuner med svag biblioteksorganisationmåsle vara en angelägen uppgifl, liksom att snabbi öka möjligheterna förkommuner med glesbygdsområden att inköpa bokbussar. Delta är av vikt, inteminst för barnen. Här kan faktiskt hitta en del av de pengar somhan trodde hade trillat bort. Bokhandeln- som utbildningsministern symtomatiskt nog alldeles glömt bort i sinproposilion - har en viktig funktion i del svenska kulturlivet. Enligl min meningvore del befogal all betrakta bokhandeln som en kulturinstitution som snararebör ylleriigare utvecklas. Genom majoritetens förslag om etl exemplar av stöddaböcker till varie bokhandel, får bokhandeln ell visst ehuru nalurliglvismycket begränsat slöd. Men vi anser all bokhandelns situation bör närmaregranskas och all man - där det visar sig att stöd behövs - bör sälta inåtgärder. Kanske är del främst lagerstöd som behövs. Ocksä antikvariatens betydelsemåste uppmärksammas. Enbreddning av kulturintresset och etl ökat aktivt deltagande i kulturlivet kandock snabbast komma till stånd om åtgärder inriktade på barn och ungdom starktprioriteras. Förskolan och skolan är de förnämsta instrumenten för attåstadkomma en ökad eflerfrågan på kultur. Departementschefen understryker ipropositionen 20 vilken vikt han fäsler vid att dessa institutioner medverkartill all ge barnen erfarenhet av aktivt deltagande i vårt kulturliv. Och hanredovisar skilda initiativ som lagits för alt rikta uppmärksamheten på barnenskuliurbehov. Enligtmin mening är det inte lillfredsslällande all barnkullurfrägorna fär dennasplittrade bevakning. Insatser för dessa åldersgrupper måste planmässigtinordnas i den statliga kulturpolitiken. I motion 792 belyses enhel rad problem som fordrar ingående överväganden. Självfallet kan skolanskullurlbsirande uppgifter inte reduceras till en fråga enbart om depraktisk-esteliska ämnena i skolan. Skolbibliotekets roll som kulturinstitutionmåste preciseras. Tillgängen pä kvalificerad personal är inte tillräcklig. Kulturenskall besöka skolan. Men som visas i niotionen föreligger en betydande regionalolikhet då det gäller besök i skolan av riksteater och rikskonserler; detsammatorde gälla andra kulturprogram. Del är ur många aspekter önskvärt att utövandekonstnärer engageras i skolan - också här torde förhållandena skifla avsevärtmellan olika skolor. Men skolan skall också besöka kulluren: eleverna skallunder sin skoltid göras förtrogna med de lokaliteter där kulturverksamhetenbedrivs i vuxen-samhällel. Var och en som har kontakt med en skolstyrelse vetvilket begränsat ekonomiskt utrymme det finns för det ändamålet och hur oftajust anslag för delta får skäras ned eller bort. statliga kulturpolitiken finns inga preciserade målsättningar för Nr89 hur barn och ungdom i förskola och skola skall ges tillfälle tillkulturell den aktivitet. Läroplanerna tar endast då det gällerpraktiskt-esietiska ämnen j'). - och ocksä där i ringautsträckning - upp skolans kullurförmedlande En målmedvetenoch planmässig påverkan till kulturförståelse Statligllitleratur-förulsälterati mål och medel preciseras, och det torde kräva storainsatser stöd, m. m. frän statens sida, inte minst av ekonomisk an. Jaghar här bara berört ell fåtal problem i sammanhanget. Det är uppenbart att detkrävs en samlad översyn. Från moderata utgångspunkter är det klarlotillfredsställande all frågan om barn och kultur förblir en fråga för enarbetsgrupp inom ett departement. Hela komplexet bör utredas av en kommittémed parlamentarisk medverkan. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställan i punkten 3,Stöd till bokhandel och antikvariat, i punkten 12, Bidrag fill folkbibliotek,och till reservationen 14. Övriga områden som behandlas i föreliggandebetänkande kommer att beröras av . Idelta anförande instämde (). HerrANDERSSON i (s) kort genmäle: sade i sitt anförande att ingen i kulturutskottet har bryttsig om proposiiionen. Delär en intressant motsägelse gentemot den version av utskottsbehandlingen somherr gav i Aflonbladel vilken jag tidigare refererat lill, där hanmenade att vi bara hade etl verbaliserat förslag, nämligen propositionen. Nuhar utskottets ordförande tidigare gett mig rätt när jag beskrivitutskottsbehandlingen, och jag hoppas att vi därmed kan lämna den delen avprocedurfrågan. FruMogärd säger att hon enträget har försöki få vela var vi på den socialdemokraliska sidan slår. Hon päsiär alt hon inte kom underfund med det förrän hon fick se reservaiionen. Detta är ju en uppföljning av den debalteknik som i andra sammanhang använder sig av. Del är helt klarl att - och della har också framgått av i Lane-Herrestad lidigare inlägg - alt vi har preciserat vår ståndpunkt. har sagt att vär ståndpunkt när vi ställde upp på För fattarförbundets linje innebar all de cenlerpartisliska ledmöterna då inle kunde följa med ulan gick över på linje. Detta borde ha uppläckt vid utskottsbehandlingen. värdet väl emel lertid i själva verket så, alt var rädd för att mista greppet om vid behandlingen av den här frågan. Jag har tidigare - privat - gratulerat till den framgång hon har hafl när hon har lyckats fånga in också till en samlad borgerlig linje i frägan. Därmed har hon ju lyckats med en sak som många moderater i andra sammanhang högt har åslundal, nämligen att åstadkomma en borgerlig samling. Men den har fäll olyckliga konsekvenser för center- 49 4 protokoll 1975. Statligl litteraturstöd, m. m.