prot · FZ097 · 1975-12-31 00:00:00 — Men fortfarandebefinner vi oss i det läget alt valsystemet är en form av åsiklsgradering i ochmed att rösterna har olika värde. Del är nämligen så att en röst som läggs påett parti som inte uppnår av väljarna inte har samma värde som en röst somläggs på ett parti som når över fyraprocentsspärren. Vihar tidigare i debatterna i den här kammaren visat på att vid valdeltog mer än 5 160 000 väljare. Det innebär att ett parti skulle kunna samlaöver 200 000 väljare och likväl bli orepresenteral i , beroende på inte når av väljarna. Eller: Ett parti av väljarna blir heltutan riksdagsrepresenlation, medan ett parti med 4 96 får 14 mandal. Var och enmåsle inse all detta är en orimlig bestämmelse som måste bort. Om det nu ärså svårt för de övriga partierna att helt ta bort spärren, så borde det välvara möjligt att få till stånd en diskussion om införandet av en lägre gränsför att eliminera de orimliga effekterna av nuvarande procentspärr. Jag yrkarockså bifall till reservation nr 4. iTrollhättan (s): De frågor vi nu behandlar har diskuterats i kammaren. Somherr redan påpekat skedde det särskilt , då vi behandladeden stora författningsreformen. Fråganär nu om det inträffat händelser som ställer dessa problem i en ny belysning.Jag kan inte se all någonting sådant har hänt. Ta frågan om minislärbildningen!Del har inte bildats någon ny ministär efter tillkomsten av den nya grundlagen.Vi har inte några erfarenheter att falla tillbaka på. Vi kan konstrueraargument för den ena och den andra ståndpunkten. När jag nu lyssnade till herrMolin fann jag att han anförde ungefär samma argument som han utvecklade ,och kammaren får ursäkta om jag därför återkommer till mina argument från dentidpunkten. Delegendomliga i resonemang är att han utgår ifrån att talmannenarbetar isolerat. Så är inte fallet. Regeringsformen föreskriver samråd medvice tal männen och med företrädare för vart och ett av riksdagspartierna. Mankan utgå ifrån all massmedierna kommer att ägna mycket stor uppmärksamhet åldenna fråga. har de svenska massmedierna inte haft någon rädsla föratt gå in i personfrågorna på det politiska området. De kommer säkert attspekulera mycket om vem som skall bli statsminister. Det är i en sådan atmosfärsom ministärbildningen äger rum. Då föreslår talmannen, efter de tidigarenämnda samråden, en statsminislerkandidat. Det är kammaren som beslutar. Närherr säger att en talman kan styra detta val efter partipolitiska grunderunderskattar i hög grad den intelligens och den förmåga i övrigtsom kammarens ledamöter besitter. Del går inte för en talman all manipulera.Dessutom har jag svårt alt se att man kan få några bekräftelser på att talmän iden svenska brukar manipulera. De svenska talmännens historia kaninle lydas pä etl sådant sätt. Den talar för all talmännen uppträder honnettoch med iakttagande av all den opartiskhet som en sådan här situation kräver. Liksom1973 vände sig mot att beslutet kan fattas med en relativmajoritet, och så konstruerade han ett exempel som är mycketverklighetsfrämmande - skulle någon handla på del sättet skulle del säkerligenstämplas myckel hårt i den kommande valrörelsen. Det skulle betyda att enmajoritet av riksdagsledamöter skulle skjuta undan och inte ta ställning tillden största politiska fråga som de haratt behandla, nämligen valet avstatsminister. Ivissa lägen kan det emellertid innebära en fördel alt man kan ha en relativmajoritet. Det är i sådana politiska krislägen där ett parti inle vill direktstödja en slatsministerkandidat genom att rösta på honom men tolererar honomsom den bästa kandidaten. Den möjligheten bör finnas kvar. Närvi resonerade om dessa frågor i grundlagberedningen rådde fullständig enighet.Även den folkpartisiiske representanten, , gick på samma linjesom vi andra. Det hör till de uppgifter som den historiska ochstatsvetenskapliga forskningen får ta på sig att utreda hur det kommer sig allfolkpartiet senare växlat in på en annan linje. Kanske är det somlockat in partiet på denna linje - det vet jag ingenting om. 1 vae fall stårfolkpartiet isolerat på denna punkt. Fårjag sedan gå över lill omröslningsreglerna i regeringen. Inte heller där harman kunnat ge några konkreta exempel på att frånvaron av sådana regler iregeringsformen har fåll olyckliga konsekvenser. Den nuvarande ordningenpraktiseras, och det riktiga hade ju varit alt de som angriper detta systemhade visat att det inle håller. åberopar man vissa tänkta situationer. HerrBjörck i har redan givit n-iin replik, nämligen att en regering har rättatt anta regler om den anser sådana behövliga. Skulle partier som tänker bildaen regering inte ens kunna bli ense om beslutsformerna i regeringen är det nogbäst för dessa partier att de inte behöver bilda någon regering. Då ärgrundvalen för en sådan regeringsbildning alltför bräcklig. När talarom den handlingsförlamning som kan uppstå i regeringen om man inte har sådanaregler, vill jag hänvisa till att en regering som inte kan lösa sådana problemhar bevisat sin oduglighet. Enligtvanliga parlamentariska grundsatser uppträder regeringen som en enhet. Därförär det naturligt att den finner sina egna former för besluten. Del är kanskeinte alltid så lätt att här ha en enkel omröstningsmekanism. - kommer ävenjag med ett konstruerat exempel, men det är det enda man kan göra i den situationsom råder, när de som angriper den nuvarande ordningen inte visar varibristerna ligger. Tag exemplet att man inom en regering med en rösts majoriteti en stor budgetfråga kör över finansministern. Ja, resultatet blir väl en regeringskris.Det finns etl berömt engelskt exempel som säkert erinrar sig, då detvar en stor konfiikt mellan premiärministern och finansministern och därfinansministern blev dömd till politisk overksamhet, något som hans sonförsökte ta revansch för. Saken är inte så enkel att man kan slälla upp sådanaregler. Går vi till föreningslivet, som vi alla väl känner till, kan vikonstalera att man just i sådana lägen försöker arbeta sig fram lill enighet,och det är väl naturligt att man gör så även inom en regering. Frånmoderat håll återkommer man till kravet på all antalet ledamöter i riksdagenskall minskas, och fick i uppleva glädjen att kunnacitera . Den glädjen skall jag inte ta ifrån honom. Menargumentationen blir knappast starkare. Siffran349 är godtyckligt vald, förklaras del här. Är då inle siffran 299 likagodtyckligt vald? Eller finns det några matematiska uträkningar på moderat hållsom man håller fördolda för oss andra och som skulle visa att just detta talsvarar mot något djupt liggande som vi andra inte känner till? Dethar skett en förändring i uppläggningen från moderat håll, och medtillfredsställelse konstaterar jag alt man har tagit intryck av den kritik som vi tidigarefört fram mot moderatförslaget. har man tagit sikte på den risk som finnsmed moderatförslaget att vissa områden blir orepresenterade. Man tänker sigdärför att speciella åtgärder skall sältas in. Somexempel nämner man att antalet utjämningsmandat skall ökas. Vad finns det förbelägg för att ett sådant system åstadkommer att olika delar av blirföreträdda? Kan inle dessa utjämningsmandat hamna inom områden, varifrån detfinns fiera representanter? Del återstår allt alt man utvecklar den härtankegången från moderat håll. Sedankan jag i det här sammanhanget inte låta bli att fråga mig varför vissafolkpartister har en sådan djup kärlek lill det moderata förslaget att minskaantalet ledamöter. finns det visserligen ingen folkparlistisk reservation,men i har fogat ett särskilt yttrande tillbetänkandet. Jaggår över lill frågan om befordringsgrunderna vid statliga tjänsietillsättningar.1 regeringsformen 11 kap. 9 ! ; andra stycket regleras grunderna för detta närdet gäller statliga tjänstemän. Det sägs att de skall tillsättas på"sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet". anmärker mani den moderata reservationen att dessa formuleringar kan ge anledning lilltolkningssvårigheter. Eftersom talar efter mig skulle jag bragärna vilja ställa frågan: När har dessa tolkningssvårigheter framträtt? Vibrukar här diskutera frågan om spärregler. Det är otvivelaktigt enmycket intressant fråga. Såvitt jag fattar rätt lutade han närmaståt att man helt skulle ta bort alla spärregler, men han kunde i kompromissensnamn tänka sig en lägre spärr än den nuvarande. Bakom tanken på en spärregelligger den erfarenheten, att har man inte en sådan regel fungerar ofta inte detparlamentariska systemet på grund av den starka partisplittring som då kankomma att känneteckna en riksdag. 1 allmänhet har man godtagit en spärregel.Även i del tidigare system vi hade fanns det inbyggt en spärregel. Däremot kanman alltid diskutera var man skall sälta denna spärr, och det förekom en mycketlivlig diskussion om detta vid tillkomsten av den nuvarande regeln. Diskussionengällde då framför allt om man skulle sätta spärren vid eller . Härträffade emellertid partierna en överenskommelse, och från socialdemokratiskthåll vill vi bara säga att vi håller fast vid denna överenskommelse. Dettagäller även statschefens ställning. Här träffades en överenskommelse - den s.k. Torekovsöverenskommelsen - som innebar alt statschefen i fortsättningenskulle sakna all politisk makt, och den överenskommelsen håller vi fast vid. Återstårfrågan om den kvinnliga tronföljden. Som har de borgerligaföreträdarna i konsiilutionsutskoltet föreslagit att skall anhållahos regeringen om utredning och förslag angående kvinnlig tronföljd. Såvitt jagförstår avser de inte all upphäva den nuvarande tronföljden, utan de tänker påen framlida situation. Nr 7 då erinra om de nuvarande grundlagarna. De bygger på den tanken att den riksdagenskall få rådrum att ta ställning till den framlida statsformen, °" konungahuset skulle slockna ut. Det skall tillsättas en riksförestån- --------------- dåre, somtills vidare skall fullgöra statschefens uppgifter. Vissa grundlagsfrå- manhang vill jag gärna erinra om den tidigare bestämmelsen i succes- gor sionsordningen som innebar all riksens ständerskulle utköra etl nytt 1 den prövningriksdagen enligt nu gällande grundlagar har att göra får den då pröva olikaalternativ. Ett sådant alternativ kan vara alt utsträcka tronföljden även tillden kvinnliga sidan av konungahuset. Men del är i den situationen somprövningen skall äga rum. Liksomi alla tidigare debatter på det här området framställer man det som en storjämlikhetsfråga alt införa kvinnlig tronföljd. Man erkänner att den rör etlmycket litet antal människor, men betonar att det principiellt är såbetydelsefullt med kvinnlig tronföljd. Ja, nog bör vi alla kunna vara överensom att en utvidgning av tronföljden till prinsessorna rör ett mycket litetantal människor, och fortfarande gäller att tronen kan ärvas endast inom enfamilj. Som jag ser det finns det jäm-likhelsreformer som inverkar påförhållandena för ett större antal människor på ett helt annat sätt än ettsådant här förslag skulle göra. För mig innebär kvinnlig tronföljd att manbevarar den olikställdhet som en ärftlig tronföljd innebär. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillutskottels hemställan i dess helhet. () kortgenmäle: Jag tyckte nog att konsiiiutionsutskottels socialdemokratiskeordförande gjorde det litet lätt för sig när det gällde alt diskutera de härkonstitutionella frågorna. Han undrade beträffande frågan om val avstatsminister om vi har den erfarenheten att talmannen brukar manipulera ikammaren. Nej, den erfarenheten har vi inte. i Trollhättanutgick så att säga från etl normalfall, i vilket del egentligen inle krävskonstitutionella regler. Omman tänker efter litet grand så minns man att det var en huvudsak vid dengrundlagsreform som beslutades att all formell makt skulle överförasfrån kungen lill andra organ. Regeringsbildningsproceduren skulle inle i någotavseende vara beroende av kungen. Det var vi ense om. Var det för att vi hadeden erfarenheten alt kungen hade manipulerat regeringsbildningsproceduren? Nej,uppenbart var det inte så. Man får gå tillbaka lill av dettaårhundrade för alt ens hitta lägen där den saken kan diskuteras. Orsaken varatt vi ville att del inte ens i ett kritiskt läge skulle kunna finnas etl uns avinfiytande över regeringsbildningsproceduren hos kungen. Om det var den svenskariksdagen helt ense. Denargumentation mot min linje som här driver kunde man likagärna ha drivit för att bevara monarkens infiytande över regeringsbildningsproceduren.Ingen har nämligen påstått att han använt sitt infiytande för allmanipulera folkviljan. Den argumentationen duger inte för all avvisa dem somsäger alt del måsle finnas klara regler som garanterar att folkviljan inle kanmanipuleras. Jagtycker att det var samma sorts argumentering som användes dåkonsiitutionsutskoltels ordförande tog upp frågan om omröstningsregler inomregeringen och sade att finansministern kunde bli överkörd med en röstsmajoritet. Det är inte heller något normalfall. Men de regler vi vill få tillstånd är att statsministern inte skulle få ensamrätt utan all man skulletillämpa vanligt majoritetsslyre. Till detta fogade konstiiutionsulskotietsordförande tanken att finansministern inte borde bli överkörd. På sitt sätt vardet ganska avslöjande. Det var inle i första hand statsministern som man villege ökat infiytande i förhållande till övriga statsråd ulan del varfinansministern. Vårlinje är att vanliga parlamentariska omröstningsregler skall gälla i regeringenprecis som i alla andra parlamentariska församlingar. i Näs.sjö (m)kort genmäle: i anslag i sitt anförande tycker jag ärlitet märkligt. Han frågar varför vi nu skall diskutera de härgrundlagsfrågorna, dådet ju inte har hänt någonting nytt sedan riksdagenfattade beslut om den nya grundlagen . Ja, det skallnaturligtvis påpekas att det då inte var något enhälligt riksdagsbeslut.Tvärtom fanns del ett stort antal reservationer när log den nyagrundlagen. Del är självklart att vi som då hade andra uppfattningar än herrJohansson i häller fast vid dessa och så gott vi kan försöker vinnagehör för dem. Ensom däremot inte håller fast vid sin tidigare uppfattning är . Om jag minns rätt var han medlem av grundlagberedningen. När del gälldeomrösiningsregler inom regeringen sade grundlagsberedningen cii sak somregeringen sedan ändrade på. uppträder som advokat för denståndpunkt som regeringen intog i frågan och som inom parentes sagt innebär enstärkt ställning för statsministern. har uppenbarligen ändratuppfattning i denna fråga. Vilka sakargument som har fått honom att svängakänner jag inte till, men del vore intressant att få dem redovisade. Vi villgärna ha besked om varför inle tog hänsyn lill de argumenten närhan satt i grundlagberedningen. Ensak är intressant i argumentation om omröstningsreglerna iregeringen. Han säger att det här får väl ändå den och den regeringen klara uppinom sig själv och han förutsätter all det då inte sker några olyckor. 1 detresonemanget tycker jag mig märka synen att delta med att regera är etl partisensak och det skulle inte vara svårare alt ändra omröslningsreglerna inomregeringen än i den socialdemokratiska partistyrelsen. Men så är det inte,därför att här gäller det en konstitutionell fråga som sannerligen inte baraberör etl parti, utan som har betydelse för invånarna i landet. Min repliktid räcker inle till för att ytterligare kommentera herrJohanssons utförliga inlägg. Jag bara konstaterar att när det gällde frågan omkvinnlig tronföljd kunde jag med bästa vilja i väriden inte uppfatta någotsakargument från sida, utan jag får tolka det som att man frånsocialdemokratiskt håll är beredd att mota monarkin på alla upptänkliga sättoch därför, herr talman, inte vidtar självklara reformer på detta område. iTrollhättan (s) kort genmäle: Självklart skall de som hade andra meningar när vi genomfördegrundlagsreformen fortsätta att kämpa för dessa. Men det intressanta ur kammarensoch ur min synpunkt är om det har hänt någonting nytt som gör alt vi behöverpröva om de inställningar som vi hade . Det var därför som jag litetprovokativt försökte förmå herrarna att tala om huruvida det hade häntnågonting nytt. Men det har herrarna inte gjort. Förmin egen del redovisade jag utförligt mina ståndpunkter . Av tidsskälfår jag hänvisa till dessa. i , och andra kan läsavad jag då sade. Jag redovisade också varför jag bytte uppfattning när delgäller omröstningsregler i en regering. Man skall självklart la hänsyn till desynpunkter som förs fram under en remissomgång. 1 annat fall är en sådanfullkomligt betydelselös. Sammanfattningsvisär del så all situationen i en regering kan vara så olik andra regeringars attden bör ha möjlighet alt forma sina egna regler. Men detta är inte ett partisensak, replikerar man. Ja, då gäller del att visa att reglerna eller rättaresagt frånvaron av regler i regeringsformen har inverkat menligt. Ingetav oppositionspartierna brukar ju tveka inför att kritisera regeringen.Oppositionen bör alltså kunna gå ut och kritisera regeringen på de punkter därman kan visa att frånvaron av sådana omrösiningsregler har haft olyckligaeffekter. Kommer den kritiken, kan vi böria resonera. Gårjag vidare lill frågan om regeringsbildningen så har jag fortfarande svårt attförslå annat än att är rädd för att talmannen skall få för stormakt. Ändå är det kammaren som beslutar i sådana ärenden. Talmannen kan inteköra över kammaren. Och jag skulle vilja se den talman som gjorde ett försökens i den riktningen. HerrBJÖRCK i (m) kort genmäle; i frågar om det har hänt något nytt pä dethär området. Ja, när det gäller problemet med omröstningsregler inomregeringen är delta väl inte en rikligt korrekt fråga. Där finns det bara enprincipiell ståndpunkt, och vi vet inte exakt hur reglerna har tillämpats inomregeringen. Då kan man naturligtvis säga: Låt oss vänta tills det händer enolycka. Låt oss sedan vidta förändringar. Men delta är väl tvärt emot vad herrJohansson i har sagt i andra sammanhang. När vi diskuteradetystnadsplikterna i utskott och kam- mare, sade här måste vi redan från början ha klara regler för vi skall inte vänta medatt införa några bestämmelser tills det inträffar en olycka. Jagtycker inte att har sin mest konsekventa dag i de här frågorna. Dessutom,herr talman, när del gäller den kvinnliga tronföljden tycker jag att del ärmärkligt att de socialdemokratiska kvinnorna, såväl här i kammaren som ute ilandet, kan stillatigande acceptera att den socialdemokratiska riksdagsgruppenår intar en ståndpunkt som inte med bästa vilja i världen kan kallassärskilt positiv sett ur kvinnornas synpunkt. Detta bara därför att man tillvarje pris vill bli kvitt den monarki som man i annat sammanhang här ikammaren ställt sig bakom. Jaghyser självfallet respekt, herr talman, för de människor som har enrepublikansk inställning, men jag skulle hysa betydligt mera respekt, om de ipraktisk handling vågade visa den republikanska inställningen och inte som nuförsöker sitta på tvä stolar . För del är vad socialdemokratin hargjort i fråga om monarkin och den kvinnliga tronföljden. Jag tycker, herrtalman, att den sitsen vid det här laget borde vara synnerligen obekväm och attden speciellt känns ganska smärtsam. HerrMOLIN (fp) kort genmäle: Talmannens starka ställning vid en regeringsbildning sammanhänger jumed att han enligt regeringsformen ensam har rätt att föra fram förslag tillstatsminister. Det är alltså i den meningen som kammarens infiytande ärbegränsat. Vi menar att också kammaren bör ha initiativrättoch att det i regeringsformen skall införas en bestämmelse om att ett visstantal av ledamöter skall ha rätt att föra fram förslag tillstatsminister. Det tror jag är i överensstämmelse med en god parlamentarisktradition. iTrollhättan (s) kort genmäle: Herr lalman! Den tradition som till mot slutet av sitt anförande kan i varje fall inte vara densvenska parlamentariska traditionen. Här har del ända till för några månadersedan varit så att kungen har pekat ut statsminister. Det är inle hellerriktigt att talmannen här handlar ulan samråd. Såsom jag pekade på i n-iittförsta anförande sker allt vad talmannen gör i delta sammanhang efter samrådmed vice talmännen och med företrädare för de olika partierna. Man skulle rubbadenna ordning om man skulle införa möjlighet även för ledamöter i kammaren altföra fram stalsniinisterkandidater. Sånågra ord om den kvinnliga tronföljden. Jag måste bekänna att jag inte kännernågon smärta över den ställning jag tar i den frågan. Det beror på att jag kanhänvisa till nu gällande grundlag, som innebär att del - som jajg tidigarepekat på - blir en framtida riksdag som, om frågan blir aktuell, skall laställning. Då har den att pröva denna fråga precis som jag beskrev imitt första inlägg. Desocialdemokratiska kvinnorna får givetvis svara för sig själva, men del ärmöjligt att de inte betraktar del som del mest positiva som kan hända ikvinnofrågan i att även prinsessor skall få arvsrätt till den svenskatronen. Och jag lämnar helt åt andra att avgöra om jag är logisk eller inte. Varje land formar sin statsskick, sin folkrepresentation utifrån detegna landels traditioner och förhållanden. När jag nu lar upp frågan omledamotsantalet i riksdag vågar jag göra det konstaterandet all endirekt jämförelse med andra länders parlament inte är möjlig. Vårtland har, i jämförelse med många andra länder, en stor riksdag i relation tillfolkmängden. Mot varje ledamot i denna kammare svarar en befolkning på mellan23 000 och 24 000 personer. Men vi behöver inte gå många decennier tillbaka itiden för att finna ännu lägre tal -så lågt som 13 000 å 14 000 personer om vigår tillbaka ungefär till 1910. Förklaringen ligger i att är ettytmässigt stort land med betydande glesbygdsområden men med en traditionellinriktning alt ge även dessa områden chans lill representation i riksdagen.Tvåkammarriksdagen hade ju 380-384 ledamöter. Dennainriktning blev på allvar ifrågasatt i samband med utredningen omenkammarriksdagen. Men förfaltningsutredningens propå om 290 ledamöter blevsom bekant ordentligt överkörd. Kvar på står endast , som alltsedanden partiella författningsreformen 1968 envist kritiserat del nuvarandeledamolsantalel 350. det som sjunker till 349. Denstormande kritik som präglade inlägg i författnings-debatten den17 har mojnat betydligt . Den gången spådde man frånmoderat håll att en riksdag på 350 ledamöter skulle bli otymplig, mindrerationell, mindre funktionell osv. Hurhar utvecklingen då blivit? Såvitt jag förstår har spådomarna inte besannats.Antalet kvällsplena är inle större än att en normalt frisk person slår ut meddem. När man inte längre orkar slår många villiga, yngre krafter beredda att taöver. Vilever under vissa debatlrestriktioner, det är sant, men det är tillnytta. Det leder till större koncentration i anförandena och tätare byten italarstolen, till glädje för dem som eventuellt lyssnar på oss. Skulle mandäremot ha följt yrkandel på 299 ledamöter-det fanns t. o. m. ännu lägre bud -skulle vi ha haft sämre arbetsförhållanden inom riksdagspartierna.Arbetet i kommittéerna skulle ha delats på färre, möjligheterna lillspecialisering och fördjupning skulle ha varit mindre, arbetsbelastningen påden enskilde riksdagsledamoten skulle ha blivit större. Den tiden måsle då tasnågonstans - med säkerhet skulle kontakten mellan väljaren och den valde blivitlidande. Ochhur skulle en drastisk nedskärning slå ur regionalpolitisk synpunkt? Debefolkningssvaga områdena har glest mellan ledamöterna. Det ger isin tur en negativ effekt på partiernas representation. Jag bortser här frånGollands speciella läge och pekar på valkrets med numera endast tvåpartier representerade här i kammaren. 50mandat färre all dela pä skulle föra yuerligare valkretsar in i sammasituation. Kanhända ligger här förklaringen till försiktigaskrivning i årets utskottsbetänkande. hade en reservationlill förmån för 299 ledamöter. hade ett särskilt yttrandemed löfte om konkreta förslag . , 1975, har ett, miltuttryckt, intetsägande särskilt yttrande. Vågar man hoppas på en motsvarande tillnyktring också frånmoderaternas sida?