prot · FZ0995 · 1975-12-31 00:00:00 — Slutligenkonstaterar jag, herr talman, alt här som i så många andra fall är del denenskilde medborgaren som får sitta emellan när ett stelbent syslem införs. Jag skall här inte gå in i någon allmän diskussion med omtandvårdsförsäkringen. Jag har haft tillfälle att diskutera den frågan här iriksdagen . Och de modeller som moderata samlingspartiet har lagtfram rörande tandvårdsförsäkringen skulle i hög grad försämra och urholka den imånga olika avseenden. Jagär medveten om att tandvårdssituationen i Ange f n. är besväriig. Den beror bl.a. på att en privatpraktiserande tandläkare har fiyltal sin verksamhet tillannan ort. De föreskrifter om ersältningseiablering som riksförsäkringsverkethar meddelat efter samråd med bl. a. och innebär alt en efterträdare måste sökas blandprivatpraktiserande landläkare som redan arbetar inom försäkringen. Samtidigtär tre av folktandvårdens fem tjänster i Ange f n. vakania. Det finnsemellertid vissa utsikter all ytterligare tjänster inom folktandvården i Angeskall kunna besättas inom en snar framlid. Förhållandenai Ange, jag vill understryka det, visar vilken central betydelse folktandvårdenhar i glesbygden. Det är därför-viktigt alt de begränsningsregler inomtandvårdsförsäkringen som har ställts upp till skydd för folktandvårdentillämpas så länge de behövs. Det är ingen bra lösning att på en ort medtandläkarbrist medge undanlag från be- Det skulle, , bara leda till attfolktandvården i en annan ort blir av med en tandläkare. Hert (): Socialministernssenaste inlägg visar ju ändå att reglerna är stelbenta. 1 den region som jaghar pekat på finns det nu inte tillgång till tandläkare inom folktandvården.Man har där ett starkt behov av ytterligare tandläkare, men privattandläkaresom vill etablera sig där får inte göra del. Och del visar vä! ändå attmänniskorna som bor där uppe får sitta emellan. När de inte får en chans att kommatill tandläkare känner de rent av ett slags vanmakt, särskilt som de från ellnärmast offentlig-rältsligt organ, alltså denna samrådsgrupp, får veta attsamhället - som har genomfört tandvårdsreformen som man då kanske trodde varbra - såvitt man nu kan bedöma inte kan erbjuda dem tandvård under överskådliglid. Jagtror, herr socialminister, att de människorna upplever situationen som ganskabeklämmande. Överläggningenvar härmed slutad. § 7 Omsjukhuspersonalens tystnadsplikt Herrsocialministern erhöll ordet för att besvara () den 25mars anmälda fråga, 1975/76:292, och anförde: har frågat mig om jag anser det tillfredsställande att enpatients namn och uppgift om vilken avdelning patienten är inlagd på utanpatientens samtycke lämnas ut till människor som ringer till sjukhuset. HerrRomanus frågar också om jag tänker vidta några åtgärder för att få till ståndett bättre sekretesskydd. Förpersonalen inom hälso- och sjukvården gäller en omfattande lystnadsplikt.Uppgifter får inte lämnas ut om en patients hälsotillstånd eller personligaförhållanden i övrigt. Vid åtminstone de större sjukhusen är det vanligt attuppgifter om vilka patienter som vårdas på sjukhuset och på vilken avdelning devårdas förs samman till en förteckning, som används när anhöriga och andrabegär upplysningar. 1 regel torde denna typ av information inte medföra någraolägenheter. Tvärtom är det angeläget att denna form av service finns atttillgå för anhöriga och andra som har ett berättigat intresse av att få reda påom och på vilken avdelning en person finns på sjukhuset. 1 undantagsfall kandock en patient av olika skäl vilja vara anonym. Jag anser givetvis att ensådan önskan bör respekteras så långt det är praktiskt möjligt. Idetta sammanhang vill jag nämna att JO har haft uppe till prövning ett ärendedär frågor av den art berör var aktuella. JO fann att vad som hadeförevarit i ärendet utvisade att det förelåg ett behov av råd och anvisningarpå området; Enligt vad jag har inhämtat avser attutfärda sådana råd och anvisningar. Jag vill också erinra om atttystnadspliktskommitténs betänkande Tystnadsplikt och yttrandefrihet (SOU1975:102) f n. övervägs inom . HerrROMANUS (fp): Den som ligger på sjukhus bör vara skyddad av personalenstystnadsplikt. Den som söker sjukvård av vilken anledning som helst skall kunnalita på att ingenting om hans sjukdom lämnas ut till utomstående, om han inteönskar det. Läkare har omvittnat att rädslan för att sekretessen inte fungerari vissa fall t. o. m. kan avhålla människor frän att söka vård. Det kan t. ex.gälla dem som har besvär med alkohol eller narkotika eller andra psykiska svårigheter. Därförhar all sjukvårdspersonal tystnadsplikt. Personalen får inte lämna ut någrauppgifter om patientens personliga förhållanden, som det heter. Men dit räknasi dag inte själva det faktum att patienten är intagen på sjukhus, inte hellervilken avdelning han ligger på, även om det kan säga en hel del om vilkensjukdom han lider av. Därför lämnar man på många håll i sjukhusets telefonväxeleller i patientregistret ut uppgifter om att patienten är intagen och på vilkenavdelning han ligger. Dethär är inte tillfredsställande. Oavsett vad vi andra tycker om motiven skallvarje patient ha rätt till full anonymitet gentemot utomstående, vare sig desom ringer är privatpersoner eller t. ex. journalister. Socialministernsäger i svaret, som jag tackar för, att sådan här information i regel kanlämnas utan olägenhet. Men det väsentliga är inte om socialministern eller jagtycker att en viss information kan lämnas utan olägenhet, utan det är patientensjälv som, oavsett vilka motiv han har, skall ha rätt att kräva att uppgifteninte lämnas ut. Jag är tacksam för att socialministern säger att en sådanönskan skall respekteras, även om jag blir litet orolig när socialministernsäger att det skall ske så långt det praktiskt är möjligt. Den skall väl alltidrespekteras? Finns det några situationer där den inte skall respekteras? Vidareskall detta ske automatiskt. Patienten skall inte själv behöva säga till, atthan vill att man skall iaktta tystnadsplikt, utan det skyddet skall sjukhusetge. Det borde kunna ske, som socialministern säger, utan att man försvårar föranhöriga eller vänner att besöka den som ligger på sjukhus. Man skall inte göradet krångligare än nödvändigt. Jagvill bara visa på ett par tänkbara åtgärder. Dels kunde man, som på mångaBB-avdelningar, ha ett system med kontrollnummer som de anhöriga fick ut, ochbara den som har kontrollnummer skulle få upplysningar om t. ex. vilkenavdelning patienten ligger på. Dels kunde man vid inskrivningen rutinmässigtfråga patienten om namn och avdelning får meddelas. Det skulle bara behövas fyller i en ruta på inskrivningsblanketten. Somsocialministern säger har JO behandlat denna fråga. sade JO att detbehövdes råd och anvisningar för att personalen skulle få veta hur dessa frågorskall handläggas. Därför sände han över sitt beslut till socialstyrelsen.Såvitt jag vet - det framgår också av svaret - har ännu intekommit fram till någonting. Är den här saken verkligen så svår att man måstefundera på den? Det frågar man sig. Jagskulle vilja sluta med att fråga socialministern: När kommer dessa råd ochanvisningar? Och vidare: Vilka omständigheter tänker på, när hanantyder att man i praktiken kanske inte alltid kan respektera patientensönskan om anonymitet? Den fråga som tar upp är svår att finna en välavvägdlösning på. Åena sidan är det givetvis mycket angeläget för ofta oroliga anhöriga att snabbtkunna få besked, om en person har blivit intagen på sjukhuset. Även andrapersoner har legitimt intresse av att få sådana uppgifter. Som regel är detinte heller någon olägenhet för patienten att sådana upplysningar lämnas. Mensjälvfallet skall hans integritet respekteras. Åandra sidan finns det naturligtvis situationer då patienten -jag villunderstryka det - har ett intresse av att uppgifter inte kommer ut. Som framgårav mitt svar överväger nu hur råd och anvisningar på dettaområde till sjukhuspersonalen skall utformas. Jag kan bara säga till herrRomanus att det arbetet pågår just . HerrROMANUS (fp): Jag kan inte inse att det skall vara så svårt att hålla fast vidhuvudprincipen, att det är patienten som skall bedöma om uppgiften får lämnasut eller inte. Dä måste man ju fråga patienten. Det gör man inte . Därsitter man i telefonväxeln eller någon annanstans och bedömer i bästa välmeningom uppgiften skall lämnas ut eller inte. Det borde inte vara svårt att införaett system där patienten tillfrågas. Ompatienten är medvetslös - det hör dock till undantagen - får man acceptera attnågon annan avgör. Man kan t. ex. ringa upp de anhöriga och kontrollera att detinte är fråga om utomstående, journalister eller andra, som från sinautgångspunkter vill ha fram en uppgift. I de fallen bör alltså de anhörigasuppfattning vara avgörande. Jagkan som sagt inte förstå att detta skall behöva vara så komplicerat. Framförallt har jag svårt att sätta mig in i varför det skall ta försocialstyrelsen att få fram råd och anvisningar. Jag upprepar därför min fråga:När kommer någonting från ? Kommer det inom 1976? Överläggningenvar härmed slutad. Nr 95 § 8 Om tillämpningen av lagstiftningen rörandevårdnaden av Torsdagenden ''*'" HerrjustitieministernGElJERerhöllordet för att besvara fru 7o/7a«5ion5 Om tillämpningen iUddevalla (s) anmälda fråga, 1975/76:293, och anförde: av lagstiftningen Herr talman! i har bett migredogöra för rörande vårdnaden gällande praxis och tillämpning av lagstiftningen när det gäller verk- av barn ställighet av dom eller beslut rörande vårdnad ombarn. har vidare frågat om jagöverväger att vidta översyn av nu gällande anvisningar. 1föräldrabalken finns regler om överfiyttning av barn till den som har vårdnadenom barnet. Den grundläggande tanken bakom bestämmelserna är att överlämnandeav barnet i första hand skall ske frivilligt. Först när överfiyttning inte kanske på frivillighetens väg får tvångsmedel tillgripas. Länsrätten kan dåbesluta om vitesföreläggande eller, i sista hand, hämtning genom polis. 1praktiken är det sällan som tvångsmedel behöver tillgripas. I de fiesta fallbrukar länsrätten kunna förmå den som har hand om barnet att frivilligt lämnabarnet till vårdnadshavaren. Detta kan ske antingen genom att länsrätten självmedlar mellan parterna eller genom att tjänsteman inom barnavårdsnämndenkopplas in. Länsrätten har också möjlighet att förordna om läkarundersökningav barnet. Även psykologisk expertis kan kopplas in. Här i brukar t.ex. regelmässigt psykiska barna- och ungdomsvård anlitas. Desamtal som äger rum resulterar i de allra flesta fall i att frivilligauppgörelser träffas. Ävenom parterna inte enas under ärendets handläggning kan andra omständigheterhindra att verkställighet genomförs tvångsvis. För det första får länsrätteninte förordna om verkställighet, om det är påkallat att domstol omprövarvårdnadsfrågan. Vidare får verkställighet inte ske mot barnets vilja, om barnethar fyllt eller nått motsvarande mognadsgrad och inte heller om detfinns risk för skada på barnets kroppsliga eller själsliga hälsa. 1 praktikentorde stor hänsyn tas till barnets inställning, även om det är yngre än 15år. Beslutom verkställighet länderenligt gällande rätt till efterrättelse, ominte länsrätten förordnar annorlunda. I propositionen 170, som harlämnats till , föreslås emellertid att länsrättens beslut i allmänhetskall lända till efterrättelse först sedan det har vunnit laga kraft. Fördet fallet att hämtning måste genomföras finns föreskrifter om att hämtningenskall ske så skonsamt som möjligt för barnet. Barnavårdstjänsteman och ommöjligt läkare skall närvara. Är barnet sjukt eller möter annat hinder mothämtningen, skall den uppskjutas. Enligt min mening är detgenom de nuvarande reglerna så långt möjligt sörjt för att barnetsbästa alltid iakttas när det blir fråga om att verkställa en dom eller ett beslut beträffandevårdnad. Som jag nämnde är '" det också sällan som tvångsmedel verkligen behövertillgripas. inhämtat att det under1975 och har gjorts ca 50 ansökningar om verkställighet vidlänsrätten i . Av dessa ärenden avskrevs 29, i de fiesta fall sedanparterna hade kommit överens, medan 5 ansökningar avslogs och 12 resulterade ivitesföreläggande. Bara i fyra fall förordnades om hämtning. Sammanfattningsvisanser jag att det inte f n. finns skäl att se över bestämmelserna på området. FruJOHANSSON i (s): Jag tackarför det utförliga svaret. Detviktigaste i denna fråga är inte vem av två stridande parter -modern och fadern- som har den juridiska rätten, utan vad som aktualiserat min fråga är de falldär barnen själva kraftigt motsätter sig hämtningen och vill stanna kvar hosden andra vårdnadshavaren. Det är i sädana fall som det verkligen blirkomplicerat. Detsägs i svaret att verkställighet inte får "ske mot barnets vilja, ombarnet har fyllt eller nått motsvarande mognadsgrad, och inte heller omdet finns risk för skada på barnets kroppsliga eller själsliga hälsa". Detsägs vidare att barnavårdstjänsteman och "om möjligt" läkare skallnärvara. Jag skulle önska att man hade ett hårdare krav, nämligen att läkareskall närvara. Jag har erfarit att läkare inte gärna ställer upp vid sådana härhämtningar. Jag anser att det är oerhört viktigt att det finns en läkare med.Allra bäst vore det kanske om en psykolog vore närvarande, men jag inser attdet kan vara svårt att generellt införa ett sådant krav. Men om det fanns ettgenerellt krav på att en hämtning inte får genomföras utan att läkare harinkopplats, skulle det säkerligen finnas tillgång till läkare i sådana härfall. Somjag ser det är den viktigaste upplysningen i svaret att det i den proposition,som är under behandling i , föreslås att man skall vänta tillsbeslutet i länsrätten vunnit laga kraft. Det ger ändå ett andrum och kanskeockså möjligheter till en omprövning just därför att man kan få en läkareinkopplad. Jagtycker alltså att det skulle vara ett hårdare krav på läkares medverkan viddessa hämtningar, för även om de är få - vilket ju är skönt - är defruktansvärt uppslitande för de barn det gäller. Omtillämpningen av lagstiftningen rörande vårdnaden av barn Jag har i svaret framhållit att man tar stor hänsyn till barnets meningäven om det är . Jag vill gärna komplettera detta med att säga attvi har inhämtat att länsrätten i - och jag hoppas att det gäller ävenpå andra häll - tillmäter barnets mening stor betydelse, även då det är under15 år. Man har sagt att om barnet är förekommer det sällan attöverfiyttning sker mot dess uttryckliga vilja. Det är värdefullt att länsrättentar denna stora hänsyn. När det gäller frågan omläkares medverkan skulle det kunna uppstå 2 protokoll 1975/76. Ominformationen rörande planerad ändring i postservicen vissa svårigheter om manformulerade ett sådant krav alltför hårt. Men naturiigtvis har iUddevalla rätt i att man alltid bör försöka få en läkares medverkan. Men det ärinte bara fråga om att få fram en läkare, utan det måste också vara en lämplig läkare,en läkare som har förutsättningar att bedöma barnets situation. Det är kanskemera detta än möjligheten att över huvud taget få fram en läkare som är svårigheten. Överläggningenvar härmed slutad. §9 Om informationen rörande planerad ändring i postservicen Herr kommunikationsministern erhöll ordetför att besvara i (c) anmälda fråga,1975/76:286, och anförde: i har frågat om jag anser att postverket i godtid bör höra berörda postabonnenter och kommun före planerad ändring avpostservicen och att postverket därvid tar stor hänsyn till framfördasynpunkter så att servicen inte försämras. Enligt de rutiner som postverket följer vidplanerade förändringar i den postala organisationen på viss ort lämnas alltidinformation till de postkunder som berörs. Vidare inhämtar verket alltidkommunens uppfattning i frågan: Verket tar så långt möjligt hänsyn till desynpunkter som framförts. Självfallet måste även de speciella förutsättningar ifråga om bebyggelseförhållanden, avstånd samt lokal- och personalförhållandensom råder på en viss ort beaktas. En avvägning mellan alla olika önskemål ochbehov måste därvid ske, så att en både för postkunderna och för verket rimligservicelösning kan uppnås. i (c): Jag ber attfå tacka statsrådet för svaret. Förnågra år sedan motionerade jag i den här frågan och fick då ett mycket positivtbesked från trafikutskottet, som underströk behovet och angelägenheten av attförsämringar av postverkets service inom landsbygds- och glesbygdsområden intesker. Trafikutskottetanförde vidare att de organisationsförändringar som aktualiserats under detfortsatta rationaliseringsarbetet på detta område bör göras med beaktande häravoch ske i samförstånd med vederbörande kommunala myndigheter. Statsrådethänvisar nu till de rutiner som postverket har. Jag vill här betona ordetrutin. Det har gått rutin i att man meddelar hur det kommer att bli. Menhuruvida det är en rimlig servicelösning kan man verkligen tvivla på. Undanför undan sker nu förändringar som upplevs som försämringar såväl av berördaabonnenter som av kommunerna. formation från postverket,men den gäller hur det kommer att bli. Informationen upplevs inte alls så attpostverket informerar sig om hur de berörda önskar att det skall vara. Denena bygden efter den andra bara "körs över", ett uttryck som oftaanvänds numera i de här sammanhangen. Mankan fråga sig om det är rimligt att postverket inte vill lyssna på den lokalaopinionen. Människorna känner sig vanmäktiga inför centralstyrning. Därförvill jag fråga statsrådet om han är beredd att vidta några åtgärder så attriksdagsbeslutets intentioner verkligen infrias. Människornaute i bygderna upplever det så att myndigheterna bara inte bryr sig om vad dehar för uppfattning. "rutin" är en gammaldags, auktoritärordning som vi bör kunna komma ifrån i vårt samhälle. fick jag del av propositionen 167, där det talas om en ny organisation förpostverket för ökade insatser på marknads- och serviceområdena. Det är frågaom utveckling av tekniken och om delegering av ansvar och befogenheter fråncentral till regional och lokal nivå. Jaganser att det i det sammanhanget saknas en väsentlig del, nämligen att lokalapolitiker bör få ett avgörande infiytande vid bedömningen av vad som kan ansesvara en rimlig postservicenivå och vad som är en rimlig avvägning såväl förpostkunderna som för postverket. Jaghoppas att statsrådet vill kommentera sitt svar ytterligare och eventuelltlägga synpunkter på kommunala förtroendemäns direkta inflytande vid utformningenav postverkets service. Ominformationen rörande planerad ändring i postservicen Det är alldeles omöjligt att utifrån det allmänna resonemang som herrNilsson i här för ytteriigare utveckla det svar som jag har givit påhans fråga. Viskall visseriigen inte diskutera enskilda ärenden i kammaren. Det haremellertid av och till hänt att jag då frågor ställts till mig av liknande artsom den ställer har haft anledning att av rent principiella skälhänvisa till vissa exempel runt om i landet. Efterundersökningar som har gjorts har jag kunnat konstatera att det sätt på vilketpostverket arbetar både lokalt, regionalt och centralt vid postala förändringarså långt det är möjligt fyller de krav som kan ställas när det gällerinhämtande av information och insyn innan förändringar träder i kraft. Jagvet alltså inte om syftar på något alldeles speciellt exempel medsin fråga. Jaghar däremot möjlighet att följa alla de ärenden som efter beslut av postverketpå lokal eller regional nivå förs upp till regeringen i form av besvär. Där kanman - visseriigen litet bristfälligt, men ändå - få fram hur saker och tingfungerar i stort. Framtill nu har det visat sig att ärenden av den art som i Tvärålundhär tar upp mycket sällan förs vidare besvärsvägen. Ominformationen rörande planerad ändring i postservicen kan bero pä mångaomständigheter. Mintanke fram till nu är att det i de flesta fall beror på att man mellankommunerna, postkunderna och postverket har kunnat uppnå samförstånd redan pålokal nivå. HertNILSSON i (c): När man ställer en fråga, bör den ta upp allmänna och principiellasynpunkter och inte enskilda fall. Minfråga gällde främst om statsrådet anser att postverket i sådana här sammanhangtar hänsyn till lokala opinioner inom berörda bygder och kommuner. I de fallsom föranlett mina frågor är kommunen och bygden emot den föreslagna ändringen.Den förändring som jag tog upp är nu genomförd. Man upplever den såsomen betydande försämring, inte bara för postservicen utan också för denkollektiva trafiken. Informationenleder inte till besvär, framhåller statsrådet. Nej, man kanske ärlitet för passiv. Man borde nog gå vidare i större utsträckning. Menlandsbygdsborna är ofta litet för snälla och finner sig i de försämringar sombeslutas centralt. Jagfrågade hur statsrådet ser på en lösning, där lokala och regionala politiker påett tidigt stadium kommer in i beslutssammanhangen. Jag anhåller att statsrådetom möjligt ger en meningsyttring till känna. Det finns inte mycket att tillägga. I och med att kommunen får uttalasig över en tänkt ändring har väl i fått svar på fråganom lokala politiker kan få yttra sig. Det är ju de som bildar kommunstyrelseoch kommunfullmäktige. Det sker enligt en ordning som är fastlagd. Jagtror emellertid - jag kan gärna hänvisa till tidigare diskussioner här ikammaren både med och med andra av kammarens ärade ledamöter,vilka med mig velat diskutera förändringar i den postala organisationen runt omi landet - att man ofta upplever en tänkt förändring, vare sig den är storeller mindre omfattande, redan i förväg såsom en början till en försämring. Såär ofta fallet när man får veta att man skall få en fast postanstalt utbytt motexempelvis lantbrevbäring. Det visar sig emellertid lika ofta att postkundernasedan omorganisationen är genomförd får en bättre service än de tidigare haft.Många exempel härpå finns. Jagvill med detta ha sagt att i de fall man i olika kommuner och regioner uppleveren diskussion med postverket om en tänkt förändring såsom en försämring bör mankanske ibland innan man uttalar sig negativt avvakta resultatet av denprovperiod som följer efter en ändring. HerrNILSSON i (c): Statsrådet säger nu att kravet pä samråd är uppfyllt när kommunen harblivit informerad. Min fråga gällde om statsrådet hade en mening om huruvidaverket bör ta stor hänsyn till framförda synpunkter. 1 de fall jag känner tillhar verket inte tagit någon hänsyn till framförda synpunkter från kommun ochberörda kunder. Denna del av frågan har statsrådet faktiskt inte svarat på. Jagställde den frågan också, och då var statsrådet och jag ense om att detvar viktigt att statliga verk genomförde de beslut fattat och deintentioner som uttalat sig för. Jag hoppas att statsrådet också iår ser detta som en viktig fråga. Jagtar mig friheten, herr talman, att återigen komma tillbaka till min tanke attnär man nu skall decentralisera beslutanderätt till lokal och regional nivå såbör decentraliseringen också innebära att lokala och regionala politiker harmöjlighet att utöva inflytande på bedömningarna. Omvidgad rätt till svenskt medborgarskap för utländska medborgares i Sverigefödda barn Överläggningenvar härmed slutad. § 10 Om vidgadrätt till svenskt medborgarskap för utländska medborgares i födda barn erhöll ordet för att besvara hen i Heden (c) den 17mars anmälda fråga, 1975/76:276, till herr justitieministern, och anförde: i Heden har frågat chefen för omhan är beredd att medverka till att barn födda i , men där ene föräldernär utländsk medborgare, ändock automatiskt får svenskt medborgarskap. Fråganhar överiämnats till mig för besvarande. Enligtgällande medborgarskapslag blir barn i äktenskap svenskt vid födelsen om fadernär svensk. Barn utom äktenskap får svenskt medborgarskap om modern är svenska. Förslagom att här i riket födda barn till svensk förälder alltid skall bli svenskt vidfödelsen har tidigare förts fram bl. a. i och Nordiska rådet.Förslagen har inte genomförts, främst av det skälet att en sådanordning skulle medföra ett stort antal dubbla medborgarskap. Vidare harhänvisats till möjligheten att ge barnet svenskt medborgarskap genomsjälvständig naturalisation.