prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — Ipropositionen föreslås vidare den väsentliga förändringen att tillsynen överatt tryckfriheten inte missbrukas överflyttas från justitieministern tilljustitiekanslern. Praktiska skäl talar för denna nya ordning som också är iöverensstämmelse med vad MMU föreslagit. Liksom skall JK vara ensamåklagare i tryckfrihetsmål. Såsom MMU uppmärksammade är det viktigt att dennya ordningen utformas så att det alltjämt blir möjligheter för enkonstitutionell kontroll av tillsynen över tryckfrihetsförordningensefterlevnad. Detta skall enligt propositionen uppnås dels genom att regeringenenligt tryckfrihetsförordningen ges möjlighet att hos JK anmäla skrift tillåtal för tryckfrihetsbrott, dels genom att det också enligttryckfrihetsförordningen skall vara möjligt att i lag föreskriva att allmäntåtal för visst tryckfrihetsbrott Hr väckas endast efter regeringens medgivande. Mitt yrkandeär alltså bifall till utskottets förslag. Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten Hen (): Självfallet har jag inget att invända mot de principiella synpunktersom nu framförde. I dem kan jag helhjärtat instämma. Föreliggandeproposition är till vissa delar en följd av de utredningar som igångsattesefter den stora IB-affären. Den affären skall jag inte gå närmare in pä, barakonstatera att en del av bekymren i det sammanhanget uppkom genom regeringensvalhänta handläggning av tryckfrihetsfrågorna, vilket jukonstaterade vid behandlingen av de-chargeärendena för något är sedan. Dagensproposition är emellertid att hälsa med tillfredsställelse. Den utvidgarskyddet för meddelare, den utvidgar områdena i många sammanhang och den sökeräven täcka den lakun som eljest skulle ha uppstått genom attmassmedieutredningens förslag ställdes av regeringen. Detär bra om den luckan blir täckt. Emellertidförekommer en motion i detta sammanhang som gäller meddelarskyddet. Denmotionen tar fasta på att meddelarskyddet kan inskränkas, genom bl. a.vittnesförhör, och motionens syfte är att skapa vissa garantier däremot.Motionen hade ett förstahandsyrkande och ett andrahandsyrkande. Förstahandsyrkandetvar att vittnesförhör i sädana sammanhang endast skulle ifrågakomma i vissagrövre brottmål, där straffet kan bli minst fängelse i två är. Detta yrkandeavstyrker utskottet med den motiveringen att samma förslag eller liknandeförslag framfördes av offentlighetsutredningen och att remissinstanser dä hadevissa erinringar alt göra. Jag känner mig, herr talman, inte helt övertygad omhalten i dessa invänd- 10 protokoll 1975/76:141-142 Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten ningar, men skall inteställa något yrkande eller ta upp någon debatt på den punklen. Genomatt någon yttrandefrihetsdomstol nu icke tillkommit blir det en lucka i frågaom möjligheterna att överklaga rättens beslut om vittnesförhör i sädana härsammanhang. Motionens andrahandsyrkande avser att läcka den luckan och skapaen överklaganderätt. Det har utskottet accepterat så till vida att utskottetpåpekar att departementschefen uttalar att han avseratt återkomma till dettaspörsmål i ett senare sammanhang, genom ändring i . Man får tafasta på detta, och jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att avsiktensåledes är att täcka den lucka sorn eljest skulle ha uppstått på denna punkl. Sedanskall jag tillåta mig att göra ytleriigare två reflexioner. Den ena reflexionenberör i någon mån de frågor som har diskuterats här förut, men eftersom mångatalare under den debatten berörde det ämne som vi nu behandlar, anser jag mighär kunna säga en sak reciprokl. Några talare förklarade att fri- och rättighetsutredningenhade hörts om den Sjöbergska utredningen och att pariamentarikerna sålunda påsätt och vis var hörda. Jag kan, herr talman, inte erinra mig att fri- och rättighetsutredningenbehandlade den Sjöbergska utredningen. Pariamen-tarikerinsatsen i detsammanhanget är mig således ganska obekant. Detta är, herr talman, enupplysning vid sidan om. Minandra reflexion, herr talman, gäller det förhållandet attkonsti-lutionsutskottets ordförande, som vi hörde, avsåg atl ställayrkande om återremiss till utskottet, om voteringarna hade givit visst resultati de föregående fallen. Det var bra att ordförande varberedd på att en sådan återremiss kunde bli nödvändig. Detillustrerar emellertid en annan sak här: Bristen på samarbete mellan utskotteni denna fråga, som jag flnner mycket olycklig och obegriplig.Konstitutionsutskottet behandlade frågan, såvitt jag vet, t. o. m. innanlagrådets yttrande förelåg. Det var synd. kunde dock hauppskjutit ärendets behandling, eller också kunde man ha sett till attsamarbete kommit till stånd i annan form. Det flnns möjligheter till det. I dengamla regeringsformen fanns en bestämmelse som sade, att myndigheterna skolaräcka varandra handen. Jag tycker nog att utskotten framför allt bör räckavarandra handen i frågor som kräver samarbete för att slippa onödigamissförstånd och kontroverser. Tillsist, herr talman, vill jag bara lyckönska herr justitieministern till attkunna vara frånvarande även vid behandlingen av detta ärende. HenJOHANSSON i (s) kort genmäle: Herr talman! Får jag endast lämna detmeddelandet att konstitutionsulskottet slutjusterade sitt betänkande förstsedan lagrådets yttrande förelåg och ledamöterna hade fltt del av detta. HenHERNELIUS (m) kort genmäle: Sakbehandlingen var ändå avslutad. Det var endast justeringen somåterstod. Hen i (vpk): Det är, som nämnts, debatten om IB-affären som har initieratföreliggande förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen. En delförändringar är klara och uppenbara förbättringar. Andra tycks mer diskutabla,något som vpk i ett särskilt yttrande också har påtalat. Dethandlar om en svårbedömd materia. Vid en fördjupad diskussion har vi frän vårtparti ansett det nödvändigt atl här framställa några frågor. Svaren på demkommer att avgöra eventuellt yrkande här i kammaren från vår sida. Våra frågor är tre. Det första problemet ärföljande. Dennya formuleringen av tryckfrihetsförordningen 1:1 utsträcker meddelarskyddettill en större grupp än . Detta är klart positivt. Det betyder att ävenuppgiftsmeddelare som lämnar uppgift till annan upphovsman till skrift änförfattare eller redaktionsmedlem blir skyddad. Tryckfrihetsförordningen7:3 anger i vilka fall meddelande till tryckt skrift blir strafföarl enligtbrottsbalken och vem som i sä fall kan göras ansvarig vid sidan avtryckfrihetsförordningens processordning. Gällandeordning är att enbart meddelare till redaktion, byrå eller författare kan bliansvarig enligt . Medlem av redaktion eller byrå är själv icke attanse som meddelare. Han är därför icke ansvarig enligt . Han ärenbart ansvarig enligt tryckfrihetsförordningen för det eventuellt otillåtligayttrandet i skrift. Ansvarigheten för honom utövas där av den ansvarigeutgivaren och icke av redaktionsmedlemmen själv. Nustår det i det nya förslaget till 7:3 att förutom meddelare även den sommedverkar lill framställning i tryckt skrift kan bli ansvarig enligtbrottsbalken. Vadhänder då om den som medverkar till framställning i tryckt skrift tillika ärredaktionsmedlem och alltså tillhör den krets för vilken ansvarighet gäller isärskild ordning enligt tryckfrihetsförordningen och utövas av ansvarigeutgivaren? Mister då denne, som medverkat till framställningen i tryckt skriftoch är redaktionsmedlem, enligt nya formuleringen av 7:3 det skyddsom består i alt han som redaktionsmedlem ingick i det kollektiv för vilketansvarighet utövades endast enligt tryckfrihetsförordningen och av ansvarigeutgivaren? Eller behåller han detta skydd trots den nya formuleringen av 7:3?Tar det allmänna skyddet som ligger i tryckfrihetsförordningen 1:1 över brottsbalksansva-righeteni 7:3 - då är allt gott och väl. Görden del inte - ja, då har man såvitt jag kan se låtit bryta in ivad som förut var tryckfrihetsförordningens exklusiva ansvarssystem. Varjeredaktionsmedlem som inte direkt är tryckfrihetsansvarig hamnar dåunder . kan alltså, som man kan uttrycka det, rycka inpå redaktionerna. Det är en ytterst fariig lucka, som måste täppastill eller som man måste skingra oklarheten omkring. Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten Den andra frågan ärföljande. Enligtnuvarande tryckfrihetsförordning 9 kap. 3 § måste åtal mot ickeperiodiskskrift väckas . Enligt den nya tryckfrihetsförordningen skulleåtal kunna väckas . Vår fråga är: Varför måste man kunna åtala sälångt i efterhand? Innebär det inte att man ökar osäkerhetsmarginalen för demsom utger skrift innehållande kritiska yttranden eller uppgifter? Var dettaverkligen praktiskt nödvändigt? Den tredje och sistafrågan är följande. Enligtnuvarande tryckfrihetsförordning 10 kap. 2 § är det justitieministern sominnan åtal väckts äger förordna om beslag av skrift med eventuellt brottsligtinnehåll. Han kan även uppdra åt tryckfrihetsombud atl göra sä. Enligtden nya tryckfrihetsförordningen skall justitiekanslern kunna förordna omsådant beslag. 1 lag kan föreskrivas att även lokal åklagare kan beslagta. Hanskall kunna göra så - om jag förstått saken rätt -på eget initiativ, ochåtgärden kan prövas av JK först i efterhand. Beslag är alltid en kännbar åtgärd. Även beslag som i efterhand upphävsav JK kan ju i särskilda fall fl förödande ekonomiska konsekvenser förutgivaren av skriften, och det är knappast någon tröst om de i efterhandframstår som obefogade. Vårfråga gäller dä: Varför har man velat ge varenda lokal åklagare dennamöjlighet? Hade det inte varit riktigare att låta dessa åklagare beslagtaendast på justitiekanslerns uppdrag? Somsynes rör dessa frågor inte några obetydligheter. Det är flera grundläggandepunkter som vi tyckt vara oklara. Beroende pä svaren från utskottets talesmänvill jag här förbehålla mig möjligheten att ställa yrkande i ett senareanförande. Hen i (s): Vi har under detta behandlat ett flertal mycket centralafrågor när det gäller yttrandefriheten. Jag vill säga att man nu börjar fä framen svensk modell för massmediepolitiken, som jag tror kommer att röna storinternationell uppmärksamhet. Den omfattar två grundidéer. Manvill å ena sidan ge staten en aktiv roll när det gäller att bevara mångfald ipressen, att verka för en presstruktur som medför en allsidig debatt. För dettaändamål har man infört presstödet, dvs. de marknadspolitiska åtgärder somavser att garantera ett sä brett meningsutbyte som möjligt. Vadsom å andra sidan kvarstår är en liberal ansvarsideologi. Med detta menar jagatt genom tryckfrihetslagstiftningen står fast vid att skydda denredaktionella friheten mot staten. Det innebär stadganden om censurförbud, etableringsfrihet,särskild formell ansvarighet för vad som publiceras, särskilt uttömmandebrottskatalog, straffrihet för meddelare som princip, rätt till anonymitet förandra medverkande än den formellt ansvarige, och en särskild rättegångsordning. Propositionenom förändringar i tryckfrihetsförordningen som behandlas och som bygger påmassmedieutredningens belänkande fullföljer de tryckfrihetsvänligatraditionerna. Här vill jag gärna instämma i del omdöme som kom från herrarHernelius och Jonnergård. Anonymitetsskyddet, dvs. rätten till anonymitet, ären väsentlig reform. Därigenom har de önskemål som framförts av pressenssamarbetsnämnd tillgodo-setts. Det är värdefullt att kunna konstatera att manhär fått in i tidigare praxis utbildat förbud, som har grundlagsfästs, motatt myndigheter och andra organ efterforskar källan till en anonym uppgift. Detär i och för sig ett viktigt beslut atl man pä detta sätt har kunnat kodifierapraxis. Beträffande meddelarskyddet föreligger också enighet om att det här harskett en utbyggnad. Jagskall kommentera något av vad i sade beträffande en delinslag i det här förslaget. Denförsta fråga som han tog upp rörde 7 kap. 3 5, där han diskuterademeddelarskyddet. Jag vill säga, i , att avsikten inte är attutvidga straffansvaret för medverkandekretsen på en redaktion. För attmedverkan - så har i varje fall jag tolkat lagen - skall avses måste sådanmedverkan föreligga som innefattar lämnande av uppgift. Det är alltså merafråga om ett förtydligande än om någon ändring. Jagvill påpeka beträffande nuläget - som här skildrades på ett bestämt sätt avherr i - att i sin dom kom meduttalanden i de här frågorna. Där sades att "beträffande de i förevarandemål" - det gällde målet mot - "aktuella tidningsartiklarnahar något tryckfrihetsåtal inte kommit till stånd mot utgivaren. Utevaron aviryckfrihetsåtal påverkar emellertid inte det ansvar som kan falla på Guillouför dennes gärningar. Stadgandet i 7 kap. 3 § andra stycket itryckfrihetsförordningen avser olika former av meddelanden, även meddelanden iform av till tidning ingivna artiklar till vilka meddelaren framträder somförfattare. Något undantag har inle gjorts för det fall att meddelaren tillikaär redaktör pä tidningen." Vidare påpekades: "Hans anskaffande avuppgifter skall prövas i samma ordning." Jagvill här säga att även enligt gällande rätt en journalist vid en tidning kandömas som meddelare, om han verkligen har befattning med uppgifter som innebäralt man kan tolka den befattningen som sådan medverkan. Det nya enligt deändringar som genomförs är atl meddelaren i det undantagsfall då han kanstraffas inte kan ställas inför en vanlig domstol, utan atl skuldfrågan dåskall prövas i tryckfrihetsprocess med jury. Det är den skillnad som härinträder. Likasåingår anskaffande av uppgift i sådan medverkan som enligt huvudregeln blirstraffri. Därmed skall tidningsmännens skuldfråga i sådana fall behandlasenligt de principer som harangetts i 1 kap. 7 i; förslaget tillmassmediegrundlag, som jag vill citera som uttryck för avsikten här: "Varoch en som har att döma över missbruk av yttrandefriheten eller i övrigt vakaröver denna grundlags efterlevnad skall därvid alltid ha Ändringari grundlagsregleringen av tiyckfri-heten Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten i minnet attyttrandefriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick, alltid fästauppmärksamheten mera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet,mera på syftet än på framställningssättet, saml i tveksamma fall hellre fria änfälla." Dettagäller alltså vid bedömning av meddelarens straffansvar i de -jag vill betonadetla - undantagsfall då något ansvar över huvud taget inträder. Härkommer alltså förändringaratt ske. Dels utvidgas meddelarskyddet även tillanskaffande av uppgift, dels skall detta prövas i tryckfrihetsprocess med desssärskilda regler och med beaktande av intresset av samhällskritik i detdemokratiska samhället. Vidarevar i inne på omläggningen av reglerna för tillsyn ochåtal, och jag kanske skall kommentera även det avsnittet något. Grunddragen idet nuvarande tillsynssystemet lämnas orubbade. Ändringarna föranleds av attgällande ordning till vissa delar är mindre lämplig ur principiell och praktisksynvinkel. Vad som här sker är att justitieministern ersätts som centraltillsynsmyndighet av justitiekanslern, men denne kvarstår som åklagare i målvid tryckfrihetsbrott. Det är nämligen lämpligt alt samma myndighet såvälutövar tillsyn som innehar åklagarbefogenhet. Tryckfrihetsombuden blir intekvar i det nya systemet. Menden diskretionära prövningsrätten kommer till uttryck därigenom att det itryckfrihetsförordningen föreskrivs att regeringen får anmäla skrift till åtal.I lagen skall vidare kunna bestämmas att allmänt åtal för vissa slag avtryckfrihetsbrott får väckas endast med regeringens tillstånd. Den politiskabedömning som därvid i viss utsträckning alltjämt kan ske genom åtal förtryckfrihetsbrolt skall i fortsättningen göras av regeringen i dess helhet ochinte som av justitieministern ensam. Skälet till denna ändring är attden allmänna principen att regeringens ledamöter fattar beslut kollektivt börgälla också på detta område när nu justitieministerns särskilda ställning somtillsynsmyndighet upphör. Regeringens utövning av den diskretionäraprövningsrätten står givetvis under sedvanlig konstitutionell kontroll. 2 S förslaget till tryckfrihetsförordning, som i varinne på, sägs det: "Innanåtal för tryckfrihetsbrott väcks eller ansökan hos rätten gjorts om skriftenskonfiskering, må, om brottet hör under allmänt åtal, förordnande enligt 1 S ombeslag och utgivningsförbud meddelas av justitiekanslern. I lag må föreskrivasalt även allmän åklagare äger förordna om beslag inom sillverksamhetsområde." Jagmenar alltså att man inte kan bedöma den här frågan förrän man sett det förslagtill lagstiftning som skall presenteras av massmedieutredningen. Jagförutsätter att delegauonen kommer alt bli begränsad. Vidarebör det påpekas att då allmän åklagare förordnat om beslag, skall anmälan däromskyndsamt göras hos justitiekanslern. Denne har att genast pröva huruvidabeslaget skall äga bestånd. Det står i 3 5. Då justitiekanslern förordat ombeslag eller fastställt beslag varom allmän åklagare förordnat, skallåtal vara väckt eller ansökan om konfiskering av skriften gjord inom tväveckor, sedan justitiekanslern meddelade beslutet. Det är faktiskt någotsnabbare än enligt den ordning som är föreskriven i nu gällande rätt - dåtryckfrihetsombud förordnat om beslag och då man skall gå vägen över chefen förjustitiedepartementet. Meddetta har jag väl besvarat i frågor. Beträffande den lidsom skall förflyta innan ett åtal inte blir möjligt att verkställa, har denenbart fastställts från praktiska utgångspunkter. Det har inte här förefunnitsnågon avsikt att göra en skärpning. Bestämmelsen gäller icke-periodiskaskrifter. Sammanfattningsvisvill jag påpeka att det här rör sig om - som också framhöll - enutökning av meddelarskyddet. Med den sammanfattande benämningen meddelarskyddmenar jag då huvudprincipen frihet frän straff för meddelare och rätt tillanonymitet för de människor som kommer i kontakt med massmedierna. Del arenbetydande reform i informationsfrihetens intresse som här föreslås. Jag ber alt fl yrka bifalltill utskottets hemställan. Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hen i (vpk)kort genmäle: Jag är helt på det klara med att det här rör sig om förbättringar påviktiga punkter, och jag försöker inte tolka in några som helst ondskefullaavsikter i detta. Men må jag väl med all respekt säga att de svar,som i har gett, inte gör vissa saker klarare i dettasammanhang. Detär för mig helt klart att en redaktionsmedlem kan dömas utanförtryckfrihetsförordningen om han så att säga vid sidan av sitt redaktionellaarbete sysslar med hemliga uppgifter. Men såvitt jag har förstått gällandeordning kan han bara dömas enligt tryckfrihetsförordningen om han sysslar medatt inom redaktionen vidarebefordra otillåtliga uppgifter och vidarebefordrandetav dessa otillåtliga uppgifter är ett led i den tryckta skriftensframställning. Och det är här frågan uppstår: Om det nu bland den nya grupp somförs in under inskränkningarna i 7:3 - det gäller alltså dem som tar annanbefattning med tryckt skrift än genom att de är författare till den eller ärtryckfrihetsansvariga - finns en person som är redaktionsmedlem,behåller han då det skydd som ligger däri att han inom redaktionen i och förpublicering i den tryckta skriften kan vidarebefordra ett i och för sigotillätet yttrande och ändå vara skyddad därför att han tillhör den privilegieradekrets, för vilken ansvarighet utövas enbart av den tryckfrihetsansvarige vidtidningen? Det är ju det allmänna skydd han fär enligt tryckfrihetsförordningen1:1. Bibehålls skyddet enligt 1:1 i sädana fall - när han tillika ärredaktionsmedlem - eller innebär den nya formuleringen av 7:3 att det kanupphävas om han är redaktionsmedlem? Det är detta frågan gäller, och det tycktejag Ändringari grundlagsregleringen av tryckfriheten inte jag fick klart svarpå, möjligen därför att i missförstod frågan. Sedantyckte jag det var ett icke tillfredsställande svar att hänvisa till kommandelagstiflning och låta den avgöra huruvida det är klokt atl en lokal åklagare påeget initiativ skall få beslagta en misstänkt skrift. Det skall väl ändå itryckfrihetsförordningen, som ju är grundlag, göras klart om detta är lämpligteller ej. Dä har jag alltså ställt frågan: Är det verkligen lämpligt att enlokal åklagare, innan han fått justitiekanslerns uppdrag, pä eget initiativkan vidta en så pass ingripande åtgärd som ett beslag? Närdel slutligen gäller tiden för åtal mot icke-periodisk skrift säger herrSvensson i att det är uteslutande praktiska skäl som där varitavgörande. Ja, jag har inte givit uttryck för misstanke om något annat, men jaghar frågat om man anser att det ur rättslig synpunkt är lämpligt atl utsträckaosäkerhetsmarginalen så pass långt. Jag ber att fä återkomma idebatten med eventuella yrkanden. HenSVENSSON i (s) kort genmäle: Frågan om medverkandekretsen vill jag besvara på det sättet atl jaginte anser - och där utgår jag från vad som sagts av massmedieulredningen ochvad som även kan uttolkas ur uttalandena i propositionen - att förslaget inteinnebär någon förändring när det gäller straffansvaret för den krets somarbetar inom en redaktion. Däremot innebär förslagel ett klart förtydligandenär det gäller vilka som är meddelare och på så säll undgår - enligthuvudregeln - straffansvar, något som väl måste betecknas som en tillgånjg. Jagvill alltså klart understryka att vad det här gäller skall vara en medverkansom innefattar lämnande av uppgifter. När del däremot gäller åtgärder som harsammanhang med publicering faller ansvaret uteslutande på den ansvarigeutgivaren. Så har jag tolkat lagstiflningen. Jag vill alltså understryka attdet rör sig inte om ett utökat straffansvar. Däremot rör det sig förmeddelarkretsen om en garanti för atl frågan prövas i tryckfrihetsprocess ochinte i någon vanlig domstol. Det innebär även att vad som hände i IB-affärenbeträffande anskaffande av uppgifl inte kan falla under vanligt åtal, utan detskall också föras till en tryckfrihetsprocess. Detta är den skillnad som nuhar inträtt. Beträffandeden del som berör den allmänne åklagaren står det: "I lag må föreskrivasatt även allmän åklagare äger förordna om beslag inom sittverksamhetsområde." Här är det fråga om länsåklagare. Det är inle meningenatt han skall fä annan befogenhet än vad som kommer att meddelas i lag. Detskrivs alltså in en garanti att detta skall ske via lag, och vi får möjlighetatt pröva saken på nytt i när denna lagstiftning föreläggs kammaren. HenSVENSSON i (vpk) kort genmäle: Herr talman! Jag kan inte ens med godvilja säga att jag är nöjd med det svar som jag här har fått. Vi kan ju intehär hänga upp en viktig grundlagsfråga pä om enutskottstalesman säger sig tolka en fråga i en Nr 142 Jag är heltpå det klara med att detta förslag har många den Detundanröjer många tidigare oklarheter och omöjliggör så- 3j j: jy dana manipulationer medparagraferna som har förekommit tidigare. ta tycker vi är positivt.Men om det fortfarande kvarstår oklarhet och Ändringar i eventuellt ocksåoöverensstämmelse mellan iryckfrihelsförordningen 1:1 grundlagsregle-ochsamma förordnings 7:3, sä tycker jag det är beklagligt att acceptera ringenav tryckfri-det och behöva hälla långa resonemang för att klara ut vad somegentligen heten skall gälla. Detta borde dä mera uttryckligt framgå avtexten i betänkandet. Och när det gäller den lokale åklagarens initiativrätttill förslag tycker jag definitivt att inte heller det andra svaret har varittillfredsställande frän vår synpunkt. Sedanskall jag inte här göra vidare sak av frågan om tiden för åtals väckande moticke-periodisk tidskrift. Det är möjligt att befrielsen från skyldighet attinlämna granskningsexemplar kan medföra att en utsträck- ningav åtalstiden kan te sig praktiskt motiverad. Jag vill inte bestrida det. Mende tvä andra punkterna är fortfarande sä pass oklara för oss - eller innehållerenstaka oklarheter - att vi trots allt anser alt ett yrkande om återremiss medutgångspunkt frän dessa anmärkningar är befogat. HenSVENSSON i (s) kort genmäle: Jag får dåuttrycka min förvåning över att