prot · FZ0911 · 1975-12-31 00:00:00 — Nuföreslår däremot regeringen i ett huj och ulan betänkligheter att skatten påanvändning av energi i industrin skall sänkas med 250 milj. kr. av de pengarna skulle göra större nytta om de användes för atl ge störrekraft åt energisparandet i de processindustrier som slukar mest. Men här villregeringen bara öka på med 50 milj. kr., femtedelen av den sänktaenergiskatten. Följden blir atl ansökningar om anslag för energibesparandeinsatser i de mest slösande processindustrierna måste avslås på grund av bristpå statliga anslag. Därmed riskerar man att samma industrier, enligtregeringens förslag, får ytterligare skattelättnader om de forlsätler slösa.Det kan inte vara bra. Dispenserär ofrånkomliga, del har vi varit på det klara med - men i ettövergångsläge. De måste alltså vara tidsbegränsade. Regeringens linje stämmerdärför inte med den energipolitik för god hushållning som vi vill driva. Denengagerade opinion som just nu är angelägen om att skydda och deväcka markerna där omkring mot en alltför hastigt återupptagen brytning iRanstad måste få sina argument noga prövade. Ocksåi ett annat avseende än energipolitiken anser vi att politiken måste bedrivasmera målmedvetet. Det gäller just insatserna mot ar- belslösheten bland ungdom.40 % av de arbetslösa är . Det rör sig alltså om 25 000 ungamänniskor. Vissttänker företagen mer än förr på att det är klokt att ha kvar yrkeskunnigarbetskraft det vänder uppåt, och visst har de nya lagarna omanställningstrygghet gett ett bättre skydd åt dem som redan har arbete. Men desämre tiderna slår därför igenom med full kraft just på nyanställningarna. Deåtgärder som sätts in i form av lagerslöd, utbildning i företagen m. m. - isig berättigade och viktiga - kan få den verkan att nyanställningarna dröjerlångt in i en kommande högkonjunktur. Därför har ungdomarna rätt att kräva tänker på dem. Isjälva verket kan arbetslösheten för en ung människa kännas värre i ett lägedär så många har jobb. Del är lätt att besvikelsen vänds inåt och man säger:"Vad är det för fel på just mig som inte kan få Jobb när så många andrahar det?" Jagär säker på atl många av kamraterna här i kammaren har mött dem isocialnämndernas och arbetsförmedlingarnas väntrum. Man möter dem också i endel reportage, ibland desperata, ofta anklagande med raka frågor till ossvuxna. En ung akademiker kan, närhan talar för sig och sina jämnåriga säga: "Härstår vi med våra tvättade halsar, välutbildade som aldrig . Vad blir vi? Viblir vikarier, exlrajobbare, inhoppare och småknäckare. Vi läser ett ämne till,vi suger oss kvar i utbildningssystemet. Och så läser vi platsannonser och tarnya Xeroxkopior på betygen. Den fulla sysselsättningens samhälle, jo tack.Sysselsättningen är så full all det inle finns någon plats över." Ochde som har eller känner sig ha en sämre utbildning än andra kan uppleva det såhär: "Delär många som söker ett och samma Jobb. Alltid är det någon som har bättrepapper. Det känns ganska hopplöst att gå hit och nästan i förväg vetaatl del inle finns något för mig. Man får la i sänder. Så långt som etthalvår framåt vågar jag inte tänka. Det är för många som slåss om för fåjobb." En flicka beskriver sinoch sina kamraters situation så här: "Jagtycker det är samhällets skyldighet att se till att när man gått ut skolan bördet finnas något att göra . Det värsta med att gå sysslolös och kvittera utsina pengar är atl man blir alldeles för slö. Efter ett lag slutar man attreagera på hur snett allting är. Man blir foglig förstår Du." "Jagtycker del är samhällets skyldighet att se till att när man gått ut skolan bördet finnas något att göra." Hon har rätt. Varför vill regeringen intevara med på att skapa en verklig ungdomsgaranti för jobb, utbildning ellerpraktik? Det är inle fråga om atl bygga en ny enorm organisation. Det gårmyckel enkelt, som vi har visat i en rapport från . Huvuduppläggningenär att den som ännu efter tre månaders arbetslöshet inte kunnat anvisas ettarbete skall ges rätt att kräva prak-likplats, beredskapsarbete,arbetsmarknadsutbildning eller annan lämplig Alla demedlen har stat och kommun redan i sin hand, och de måste användas för attklara en sådan garanti. Då är del viktigt atl arbetsförmedlingen får kännedomom alla ungdomar som är arbetslösa. Därför måste arbetet ske i samverkanmellan skolan och de sociala myndigheterna. Genom syo-konsulenlerna måste desom inte finner vägen till förmedlingen sökas upp och erbjudas lämpligt arbeteeller utbildning. Detvar faktiskt så ynkligt att SJ ännu inte hade en endapraktikplals atl erbjuda. kommer äntligen överläggningar atl las upp medsikle på all få fram så myckel som 5 000-6 000 prak-likplalser för ungdomarinom den offentliga sektorn. Det kan i bästa fall bli en viktig bil till vadsom skulle kunna bli en verklig ungdomsgaranti. Men målet skall vara atl tillvarje fiicka och pojke under kunna säga: Vi ger dig garanti för atl du,även när del är bekym-mersaml på arbetsmarknaden, skall få arbete, praktikeller utbildning. Denylillträdande är ju också de som står sämst lill ekonomiskt. Över en miljonmänniskor som står till arbetsmarknadens förfogande saknar i dagarbetslöshetsförsäkring. Och det rör sig framför allt om de ungdomar ochkvinnor som Jag här talar om. Det s. k. kontanta arbetslöshetsstödet liggeräven med höjningen från . långt under vad enarbetslöshetsförsäkring ger. Och det värsta är att så många inte ens kan få dettastöd. Dessutom reduceras del mot makes inkomst, så atl i många fall praktiskttaget ingenting blir kvar ens vid mycket normala inkomster för den man leversamman med. Vihar inom i många, arbetat för en allmän, obligatoriskarbetslöshetsförsäkring. Vi mötte länge hårt motstånd från socialdemokraterna,men 1968 svängde regeringen något. Det är därför dystert alt fortfarande, sjuår och två lågkonjunkturer senare, finns ingen allmän arbetslöshetsförsäkring. Densaknades för alla dem som var arbetslösa 1967-1968. Den saknades för dem somhade behövt den under de förlorade . Den saknas också för demånga arbetslösa ungdomar och kvinnor som behöver den när snålblåsten från ettEuropa i ekonomisk kris sveper fram över hösten och . Hurmånga perioder till av stora svårigheter på arbetsmarknaden skall vi behövauppleva innan det kommer en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring? utredning som vi fick igenom har och tjänstemannarörelsensrepresentanter tryckt på för att snabbt få fram ett förslag. Med nuvarandeförsening skulle del kunna genomföras från . Men både de somleder utredningen och arbetsmarknadsdepar-temenlel lycks vara inriktade på attdel skall dröja ytterligare tre innan det händer någonting. Denförhalningen av en central trygg-helsreform kan vi inte acceptera. Vi menar atlfördröjningen av en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring redan är enpolitisk skandal, en skandal som inte kan få fortsätta i det tysta. Är detnågot fel på kravet alt alla som är arbetslösa skall få en ekonomiskgrundtrygghet genom en Om det inle är något fel, när kommer regeringen då attlägga förslag till den? Attdet kommer till fler Jobb är också avgörande för hur vi skall kunna nå framlill full jämställdhet mellan könen. Det är ju det egna förvärvsarbetet somger många kvinnor del verkliga ekonomiska oberoendet. ger självaexistensen av fier kvinnor i arbetslivet ny kraft åt kravet på jämlikhet.Verkligheten har inte hunnit i fatt debatten här. Mänoch kvinnor skall ha lika chanser i yrkeslivet, sägs det. Men verkligheten äratt de flesta kvinnor alltjämt arbetar i sämre betalda Jobb med mindremöjligheter till befordran än männen. Depersonliga egenskaperna skall avgöra, sägs det. Verkligheten är dock attkvinnor alltjämt diskrimineras på grund av sitt kön. Delskall vara lika lön för lika arbete, sägs det, men verkligheten är att kvinnorfortfarande i genomsnitt sett har lägre lön än männen när de utför sammaarbete. Barnenär vår framlid, sägs del också. Verkligheten är att samhället och arbetslivetär dåligt anpassade till familjelivels och individens behov. Särskilt svårt ärdet för småbarnsföräldrarna. Det går i många fall åt om dagenför att resa till och från jobbet, och barnomsorgen har inle byggts ut så attden svarar mot behovet. Det är då som många måste söka sig till tillfälliga ochovissa lösningar, som ger dem ångest när de med hjärtat i halsgropen ger sig iväg till sill eget arbete. Barn som fått en plats på daghem tvingas ofta tillalltför långa och tröttsamma dagar där. Jagtror inle det är någon överdrift atl säga att kvinnorna pressas hårdast mellanfamilj och arbetsliv. Omgivningens krav, gamla fördomar, låsta könsroller,bristande service, dryga arbetsdagar och långa resor - allt samverkar till attge just de förvärvsarbetande kvinnorna dåligt samvete därför att de inte orkarmed allt de vill orka med. Närvi för fram en rad viktiga krav för jämlikhet mellan könen får vi ibland höra:"Det där förslaget skapar ingen verklig valfrihet." Och det ärriktigt. Det flnns inte en enda åtgärd som ensam åstadkommer den förening avjämlikhet och valfrihet som vi som liberaler arbetar för, men sammantagetskulle våra förslag leda till stora steg i den riktningen. Ettavgörande fel med den politik som har förts är Just att man inle setttill den kombination av krav som måste ställas för alt skapa verklig valfrihetför den enskilde. finns jobb men inte daghem. finns ett jobb menalltför dåliga kommunikationer och långa arbetsdagar. finns detdaghem och kommunikationer men inga jobb. Därförmåste vi i gemensamt ta itu med hela den verklighet som låserindividerna och håller fasl kvinnor och män i skilda världar. Då behövs denslimulanspolitik som jag har beskrivit, då måste fler få hjälpa till medinskolning på arbetsmarknaden, då bör vi få en lag mot könsdiskriminering ochdå bör flextiden införas överallt där det går. daghem måste fram och vimåsle få ett bättre ekonomiskt stöd för vårdnaden av små barn, men riklal lillvarie barn. Vi får inte låsa fast oss - så som tycks göra - i denfelaktiga bedömningen, atl stödet skall vara riktat efter lanthushållets principertill varje hushåll för sig; det är en stor skillnad, inte minst i tätorterna,om man har ett eller två eller rent av tre barn i bidragsberättigad ålder. Delökade stödet bör göra det möjligt för småbarnsföräldrarna alt avkorta sinarbetsdag för att få mer tid för barnen. Vihar i den intensiva debatten kring den socialdemokratiska partikongressen ochen rad andra händelser sett prov på all alla inte vill tillämpa en sådanhelhetssyn. När kommunerna och staten äntligen kommer överens om ett program föratl lätta på den väldiga bristen på daghem - då ställer sigmoderaterna vid sidan om. Och när vi vill komplettera den viktiga utbyggnadenav daghemmen med att också se till att barnen slipper orimligt långa ochtröttande dagar på daghemmet - då säger socialdemokraterna nej till en snabbreform. På ena kanten blir fler daghem det enda viktiga och på den andra kantentycks daghemmen inte betyda någonting. Ytterstär det ju barnens personliga utveckling det är fråga om. Skall barnen växa upptill trasiga eller harmoniska människor? Skall vi behöva vara med om att"snedtända" en ny generation pä samma hemska sätt som del snedtändehäromdagen vid tunnelbanestationen i ? Skall vi tillåta atlbarnfamiljerna år kläms mellan arbetsliv, daghem och hemliv som inteär anpassade till varandra? Jag för frågorna vidare till statsministern i denhär formen: När anser regeringen att föräldrar med små barn skall få rätt arbetsdag som gör att de kan få en mer nära kontakt med sina barn och altbarn slipper vistas varje vardag på daghem? Fråganom lag mot könsdiskriminering får på nytt diskutera endera dagen medanledning av en partimotion från . har fri- ochrätlighetsutredningen föreslagit en formulering i grundlagen som för frågan ettsteg framåt, men den lösningen måste följas upp med en lag som till skillnadfrån grundlagen ställer krav också på enskilda arbetsgivare. Iandra hänseenden är vi från inte lika nöjda med fri- ochrältighetsutredningens förslag. Delär sant att förslaget innebär en förstärkning av skyddet för de medborgerligafri- och rättigheterna jämfört med grundlagen sådan den nu ser ut. Flerarättigheter förs in, andra rättigheter stärks genom formuleringar som vidgarsjälva rättighetsområdet eller genom att skrivas in i grundlagen. a. upphovsrätten för författare och konstnärer, och därmed bör väl allakanslihustankar om s. k. kulturell allemansrätt, som skulle beröva författareoch konstnärer frukterna av deras arbete, kunna läggas i malpåse. Detär alltså tydligt att den starka opinionen för ett bättre skydd av fri- ochrättigheterna har haft en viss verkan, men ändå kvarstår en grundläggande svaghet idel nya förslaget: med en rösts majoritet kan på en enda dag avskaffaeller inskränka grundläggande friheter. Det kan vi liberaler inte gå med på.Per har haft fulla stöd när han i fri- ochrättighetsutredningen har arbetat för ett mera kvalificerat förfarande vidbeslut om lagar som inskränker yttrandefriheten och andra centrala friheter.Ett sådant lagskydd blir en uppfordran till beslutsfattarna atl länka exlranoga på innebörd och verkningar av inskränkningar. Är del någon som vågarhävda atl tryckfriheten skulle ha haft en lika stark ställning som den har fåtti utan det fasta grundlagsskydd som tryckfrihetsförordningen efterkriget gav den? Vissttas det till överdrifter i tryckfrihetens namn, men kan någon mer än möjligenen eller annan av regeringspartiets mest förblindade nitälskare beklaga alttryckfriheten fungerade och utnyttjades veckan efter den socialdemokratiskapartikongressen? För hur betedde sig det svenska regeringspartiets ledande företrädareinför den veckans mest uppmärksammade händelse? Jo, precis efter dåligsedvänja från det gamla överhetssamhällets tid, från ståndkragarnas tid, frånliden med disponenten på sågbacken. Först drar man sig undan och lägger locketpå, så kryper man fram och pekar ut en syndabock utan atl låtsas om all de somdelegerar ansvar alltjämt har kvar sitt eget fulla ansvar. Så fram med detstora patoset: De som ni anklagar är rätt igenom hederliga, de har vårt fullaförtroende. Detär en variant av syndabockssyslemel som inte håller. För rutiner ochansvarsfördelning inom ett parti har varje partiledning ytterst ansvaret. Ochnog är det väl "monumentalt klantigt" att avfärda en lagöverträdelseeller en medverkan lill lagöverträdelse som någonting just - "monumentallklantigt". Det ger ju lyssnaren del felaktiga intrycket att det ärskickligare lagöverträdare man önskar sig som medarbetare, sådana smartapersoner som de som förmodas la sig genom tullen på utan atl upptäckasoch som i den allmänna debatten med rätta brännmärks som skatteschweizare ochparasiter. Minfråga till är: Kräver inte solidariteten mellansocialdemokratin i och socialdemokratin i all rätt atl nu redovisa hur de konton skapats i europeiska banker ur vilka mankunnat dra jämna efter beslut av en enda man? måsteju själv känna till deras ursprung och karaktär, eftersom ni sompartiordförande kategoriskt kan förklara varifrån pengarna inte kommer. Denfråga Jag ställer har inget att göra med den svenska polisutredningen och medåtalsfrågan - den skall skötas efter gängse regler och ulan minsta mannamån -men har desto större vikt för att rensa luften och att minska det förakt förpolitiken som annars kan spira i valutaaffärens efterföljd. I ett längreperspektiv är tilltron till politikerna och lill de rättsregler som vi arbetarefter helt grundläggande för medborgarnas förtroende. Frånliberala utgångspunkter kommer vi nu att slåss för ett starkare skydd igrundlagen för de medborgerliga fri- och rättigheterna. Sedan iutredningen har hoppat av från sin gamla linje och anslutit sig lillmajoriteten av socialdemokrater och kommunister behöver vi i än högre grad änunder debatten 1973-1974 stödet av en stark opinion för all kunna lyckas. Socialdemokralinhar gjort en viktig insats för att försvara och förklara denpolitiska demokratin gentemot riktningar som bekämpat just denna demokrati.Utan del arbetet skulle den svenska demokratin ha stått betydligt svagare . För del förtjänar socialdemokratin respekt - / den delen inget . Inteminst mot denna historiska bakgrund är det orimligt att de svenskakommunisterna kunnat framställa sig som bättre värnare ommedborgarnas fri- och rättigheter än socialdemokraterna. Jagär övertygad om att vad som har hänt i öppnat ögonen pådem som eventuellt gått på denna kommunistiska bluff Just upplevelsen avdiktaturernas starka ställning, människoförakt och förtryck ute i världen harför många varit avgörande när de begärt ett bättre skydd av fri- ochrättigheterna i vårt eget land. Föross liberaler är friheten en grundläggande rättighet som bör tillkomma allafolk och alla människor. Därför vänder vi oss mot ofrihet var den änförekommer, i lika väl som i , i lika väl som i . Förmin generation var händelser helt avgörande, inte minst vadvi upplevde under skymningstidens början. Men för oss lika väl som för dem somfått sina grundläggande upplevelser senare måste det vara riktigt att närhelstskymningen faller skall rättsreglerna gälla utan att snabbt kunna ridas över.Min fasta tro är visserligen att där friheten en gång släppts in, där finnsingen återvändo. Men frihetens vedersakare skall hejdas redan av grundlag ellerlag i grundlagsanda -långt innan det är dags för någon att ta upp striden påbarrikaderna. i (vpk): efter slut existerar det fortfarande enfascistisk regim i . koncentrerar sig intresset till vad som skallhända efter död. Vi vet dock alt fascislregimen i inte kommeratt falla av sig själv. Den måsle störtas av den samlade kraften hos deantifascistiska krafterna i . Deras kamp kan vi underlätta genom enalltmer aktiv och utsträckt solidaritet. De solidaritetsaktioner som hargenomförts i , inte minst från de fackligaorganisationernas sida, är tecken på att förutsätiningar finns för en bred solidaritetsrörelseför det kämpande spanska folket. IPortugal är fascismen störtad men inte definitivt besegrad. Den kan få sinchans på nytt om vaksamheten slappnar och om inte ett visst mått av enighet kanupprätthållas mellan vänsterns organisationer och inom den portugisiskaarbetarklassen. Också i fråga om gäller det att utveckla ensolidaritet för atl del portugisiska folkets nyvunna demokrati inte skallkrossas av dem som vill återföra landet till de förhållanden som rådde föreapril 1974. EttEuropa fritt från fascism är ett mål som efter krigsslutet ännu inte äruppfyllt men som ter sig inom nära räckhåll. Deneuropeiska konferensen för säkerhet och samarbete stärker hoppet om attfascismen i helt skall kunna utplånas . Konferensensresultat vrider vapnen ur händerna på revanschister och andra som har varitberedda atl äventyra freden och säkerheten. Detgäller nu att alla krafter sätts in på att vad som uttalats i Helsingforsgällande avspänning, normalisering och ett erkännande av de nuvarande gränsernai skall följas av nedrustning, som ett steg mot av-rusining, ulan varesig NATO- eller Warszawapakter. Det är nu mindre än kvar till valet . Spekulationernahar redan börjat om hur regeringen kan komma att se ut efter detta val. Valet1973 gav Ju inte något önskeresultat ur arbetarpartiernas synpunkt. Regeringenhar i det läget sökt lösa problemet med loitriksdagen genom att i denekonomiska politiken kompromissa med de borgediga partierna, framför allt medfolkpartiet. Det har enligt vår mening inneburit en dålig politik, präglad aveftergifter där förmåner, gåvor och subventioner lill kapitalägarna varit huvudingrediensen.Kapitalägarnas spekulationer som orsakat arbetslöshet och regional obalans samtderas vanskötsel av arbetsmiljön har använts som förevändning att ge demylteriigare förmåner. Att de borgerliga partierna i fiera fall velat gå längrei sin iver att tillfredsställa storfinansen innebär inte alt man är oense medregeringen om grundlinjen i den ekonomiska politiken. Heladenna politik har inneburit en inkomstfördelning till kapitalägarnas förmån,dvs. löneandelen av produktionsvärdet har minskat kraftigt och vinstandelenhar ökat i motsvarande grad. Inga förslag har ställts i syfte att bryta densnedfördelningen. Istället har man gött privatkapitalet med nya stora tillskott - tillskott avvärden som lönarbetarna levererar in till statskassan. En rik flora av bidraghar växt ut. Den officiella motiveringen har varit all sysselsättningen skallhållas uppe med dessa bidrag. finns det inga entydiga belägg för atl detsyftet uppnås, däremot rikliga belägg för alt en del bidrag gynnar en produktionsom kräver mindre arbetsstyrka . Pengar ur AP-fonden har exempelvisgått till storföretag som utan all ett enda nytt jobb kommit till.Storfinansen stärker sin makt och knyter i sin verksamhet allt hårdarevid denkapitalistiskavärlds-ekonomin. Detta är ell genomgående mönsler, och delbryls egenlligen bara på en enda punkt, nämligen i fråga om 80 somärett initiativ som verkar i motsatt riktning. Ocksånär del gäller kärnkraften försöker regeringen framställa sin satsning som enutbyggnad dikterad av omsorg om sysselsättningen. finns det emellertid ingeten gång för alla bestämt förhållande mellan Världskapitalismen har aldrig haft en sådan ökning ienergiförbrukningen som . Men den har aldrig hellerhaft en så väldig ökning av den genomsnittliga arbetslösheten. Dettavederlägger påståendet, som regeringen upprepar med jämna mellanrum, alt vimåste salsa på kärnkraften för att klara sysselsättningen. Kapitalismensträvar efter ständigt större energiförbrukning och samtidigtständigt mindre arbetskraftsåtgång. Det förklarar varför den enorma ökningen avenergiförbrukningen inte givit utslag i ökad sysselsättning inom industrin.Centern kan med sitt energipolitiska program inte skaffa fram så många jobbsom man säger sig vilja göra. Men det kan knappast regeringen heller med sitt,för sysselsättningspolitiken kan inte lösas på några kapitalistiska villkor,och sådana förutsätts ju i både regeringens och program. Sverigehar dragits in i en situation där vår ekonomi är utlämnadål de kapitalistiska kriserna och där vi löper större fara att beröras även avpolitiska konfrontationer mellan andra länder. Detta systems misshushållning,resursslöseri, kriser och anarki kan drabba oss hårdare . Ochallt detta sker medan allt fier människor blir övertygade om alt en rad av deväsentligaste problemen i vårt samhälle, och viktigast bland dem tillgången påsysselsättning för alla, bara kan lösas genom en långsiktig planhushållning,inte genom alt man göder kapitalet utan bara genom alt angripa dess makt. Ochdet kräver en radikal brytning med den grundlinje som utgår från dekapitalistiska storföretagens vinstintressen. Denhär insikten är naturligtvis inte lika utvecklad hos alla och i synnerhet intehos dem som har föga kontakt med arbetarrörelsens och socialismens traditioner.I det förhållandet ligger faran för demagogiska recept. Det råder ju i daginget tvivel om att attraherar många människor som känner oro, människorsom lockas av sätt att angripa symtomen - den överdrivnacentraliseringen, miljöförstöringen etc. Men själva sjukdomen - kapitalets makt- vill inte åt. förmedlar i sin politik givetvis heller intenågon insikt om de verkliga maktförhållandena. Det handlar blott och bart ommissnöjespolitik. Föratt slå tillbaka de borgerliga partierna kan man inte, menar vi, anpassa sigtill dem. Man måste gå fram med klara alternativ som avslöjar demagogin fråndet hållet. Det alternativet måste utgå från planhushållningstanken, ochdärför kan det inte inskränka sig till isolerade ingrepp. Det måste omfatta defrågor som står i centrum för lönarbetarnas intresse, frågor som endemokratisk pris-, hyres- och skattepolitik. Det måste innehålla ett socialtinvesteringsprogram som tillgodoser kraven på daghemsplatser åt alla barn, enförbättrad sjukvård och en kraftig förbäliring av folkpensionärernaslevnadsvillkor. Det måsle vidare innehålla ett program för AP-fondernasanvändning för uppbygge av samhällsägda basindustrier och en långsiktigenergi- och sysselsättningsplan. Klasslagstiftningen måste bort och dearbetande ges verklig makt på arbetsplatserna.