prot · FZ09135 · 1975-12-31 00:00:00 — Den gör det i åtminstonetvå avseenden: dels med sin historiska anknytning till staten, dels genom sinanslutning bland medborgarna. 97 96 av befolkningen tillhör svenska kyrkan.Även om vi har klart för oss att alla inte är aktiva medlemmar är del alldelesuppenbart alt kyrkan har en mycket stor anslutning bland svenska folkel. Kyrkanhar ju också som bekanl en mera fullsländig riksläckning än andra irossamfund.Men till vad jag nu har sagt bör läggas all kyrkan även efler förändrade relationerförväntas uppfylla två samhälleliga önskemål. Den skall förbli en folkkyrkaäven . Den skall också fortsättningsvis bedriva en rikstäckandeverksamhet. I vilken mån och på vad sätt dessa speciella omständigheter kankomma att påverka de framtida förhållandena mellan samhället och kyrkan får viöveriägga med trossamfunden om. Utgångspunkten måste vara att finna bästatänkbara möjligheter för kyrkan att verka i del svenska samhället som ett fritttrossamfund. Omen redogörelse för överläggningarna i stat-kyrka-frågan Nr 135 sker i en så förtroendefull anda att jag hyser optimistiskaförhoppningar Månd'igen den ' '''''" '' möjligl att nå en för alla parter godtagbar lösning. HerrANTONSSON (c): Om en redogörelse Herrtalman! Jag ber att få tacka statsrådet för svarel på för överläggningar- min interpellation. Jag har känt det angeläget alt ommöjligt få till stånd na i stat-kyrka-frå- en offentlig redovisning under hand i det skede somöverläggningarna gan nu befinner sig i och därmed också en möjlighetlill tankeutbyte här Vi är hell visstöverens om att ställning framliden är en fråga som angår ochengagerar väldigt många människor vårt land. Delär, som statsrådet själv framhåller, omkring 97 96 av medborgarna som valt altstå kvar som medlemmar i , och då kan man med fog påslå altfrågan rör hela folket. Intresset och engagemanget blev också väl belyst genomdebatten kring 1968 och kom-miilébetänkanden. Jagär naturligtvis hell på det klara med all jag inte kan begära några i detaljpreciserade uttalanden från statsrådets sida så länge överläggningarna medsvenska kyrkan pågår. Men vad som enligl min mening både kan och bör diskuterasär själva de politiska förutsättningarna, de grundläggande ståndpunkter somöverläggningarna utgår från. Jag skall hålla mig lill dessa och vill begäranågra förlydliganden från statsrådets sida. Förstvill jag emellertid uttala min glädje över all dessa överläggningar har kommittill stånd, och jag tycker alt del är befogal alt ge statsrådet eneloge för detta. Del är enligt min mening både rikligt och naturligt allsvenska kyrkan själv får komma till tals i denna fråga. Del gläder mig ocksåall slalsrådel i slutet på interpellationssvaret uttalar att han anser allöverläggningarna sker i så förtroendefull anda alt man kan hysa optimistiskaförhoppningar om en för alla parter godtagbar lösning. Underlagetför dessa förhoppningar kan självfallet inte jag bedöma. Vad jag liksom varjeintresserad vet är att man förra gången vi hade frågan uppe, alltså efler detalt beredning hade lagt fram sitt förslag, ganska starkt upplevde alldet fanns motsättningar mellan regeringen och . Förslagetavvisades, som jag påpekat i min interpellation, av en nästan enig kyrkligopinion. Denna måste respekteras, och jag utgår från att del är insikt omdella som ligger bakom de nu pågående överläggningarna. Jagnoterar åtskilligt positivt i statsrådets attityd lill , som detkommer till uttryck i svaret på min interpellation. Del flnns dock vissaoklarheter och reservationer. Jag kan hell instämma i auvi bör eftersträva att nå sådana lösningar som främjar och icke försvårar trossamfundens framtida arbetsmöjlig heter. Detta bör gälla både trossamfunden och . Emellertid 204 säger statsrådet också att del är ett grundlägganderättvise- och jäm- likhelskravatt trossamfunden får arbeta under så långt möjligt likartade villkor. Det låter sig sägas, men jag tycker all det är ganska svårtatt ge konkret innehåll åt en sådan principdeklaralion. Man kan dramycket olika slutsatser av ett sådantuttalande, eftersom trossamfunden ärså olika. Jag observerar också en liten glidning i ordvalet. Givelvis skall viinte strida om ord, men jag vill erinra om alt beredning talade om likvärdiga - alltsåinte likartade - arbetsvillkor. Man måsteeftersträva, skrev beredningen, att de förmåner somerbjuds olika samfund och individer ärlika i den betydelsen att de uppfattas som lika myckel värda. Det ärnågot annat än att villkoren skall vara likartade. Jag kan ansluta mig lill beredningens formulering. Jämlikhetskravet börtillgodoses - men del bör ske genom positiva åtgärder för de fria samfunden, inte genom åigärdergentemot som kan upplevas som negativa av denna. Likformighet äringet egenvärde på detta område och betyder inte jämlikhet, med den distinktion som jag här gör. Jagnoterar också med tillfredsställelse att Slalsrådeli slutet av sitt svar slår fast att intar ensärställning bland trossamfunden. principdeklarationer är bra. Minst lika viktigt är dock att de konkreta reformförslag som läggsfram får ell så långt möjligt allmäntomfattat innehåll. Ett grundläggande och oeflergivligi krav är att även behåller en säker ekonomisk grundval. Det är nödvändigt om vi skall kunna garantera kyrkan en arbetsmöjlighet som en öppenfolkkyrka med riks-läckande verksamhet. Jag vill särskilt betona della. Den nuvarande beskattningsrätten enligt församlingssiyrelselagenger en sådan garanti. En av huvudinvändningarnamot förslag gällde just att be-skallningsrällen skulle upphävasoch ersättas med en tioårsperiod av statlig uppbörd av avgifter till . Efter tioårsperiodens utgångskulle sakna verkliga ekonomiska garantier för sin verksamhet. På denna avgörande punkt har statsrådet inte mycket alt säga i sittsvar. Han säger endast att man kan tänka sig att förlänga tioårsperioden.Delta är enligt min mening otillräckligt. Om man skall kunna överväga att avskaffa beskattningsrätten, rnåsleman först påvisa ett alternativt ekonomisystem som ger en säker grundval förframtiden. Ett för kyrkan godtagbart alternativ kankanske skapas genom lagfäst slallig uppbörd av kyrkoavgifler. Del kan jag inie bedöma , men i varje fall är tidsbegränsadeanordningar inte godtagbara enligl min mening. Därför vill jag fråga: Är statsrådet från sina utgångspunkterberedd all erbjuda en lagfästoch i tiden obegränsad rätt lill statlig uppbörd av kyrkoavgifter? Jag ärfrån mina utgångspunkter beredd att låta kyrkan behållabeskattningsrätlen så som den ärulformad . En annan grundfrågagäller församlingssiyrelselagen mera allmänt. Jag har särskiltframhållit denna i min interpellation.Den hänger nära sam- Om en redogörelse för överläggningarna i stat-kyrka-frågan Nr 135 man med beskattningsrätten men har betydelse långt därutöver. den denna fråga får jag inget konkret svar av statsrådet. 24 m'ii 1976 '"'uttalandet i interpellationssvaret om otillböriiga ingrepp i överlägg- ningarna.Några sådana vill jag inte alls ifrågasätta. Jag vill bara ta upp Om en redogörelse dengrundläggande principfrågan, och den känner vi myckel väl efler för överläggningar- remissbehandlingen av 1968 och betänkanden. na i stat-kyrka-frå- stanenig bakom kravet på en grundläggande lagstiftning. gan Jag förstår inte heller helt resonemanget om att man först måste klara ut kyrkans organisationoch vilka konkreta regler som kyrkan vill ha för sin struktur, innanman kan ta ställning till den mer principiella frågan om reglernas form,dvs. om man skall ha eller inte ha lagstiftning. Beträffandelagsiiflningens innehåll är jag helt på del klara med all den nalurligtvis inte kandiskuteras , men en fråga som ulan vidare kan besvaras är om statenär villig att medverka till någon grundläggande lagstiflning om eller inte. emellertid inte mer än får överväga om della kan ske utan all man kommer i konflikt medgrundläggande principer. tycker jag att statsrådetborde kunna svara. Jaginser fuller väl att det kan flnnas gränser som inte får överskridas från degrundläggande synpunkter som statsrådet företräder. Men var dessa gränser gårmåste statsrådet väl ha övervägt redan, och det bör vara möjligl att geriksdagen någon form av anvisning om statsrådets tankar - lämpligen medanknytning lill församlingssiyrelselagen som ju väl känner lill -utan all det behöver innebära någol otillbörligt ingrepp i överläggningarna. Jagvill alltså fråga: Anser statsrådet att det finns något i församlingssiyrelselagen,bortsett från beskattningsrätten, som det av principiella skäl ter sigmotbjudande för statsrådet all lagstifta om ? Entredje fråga som jag vill beröra något är huvudmannaskapet förbegravningsväsendet. Om jag förstått statsrådet rätt vill man vidhålla tankenatt svenska församlingar inte skall vara huvudmän ens för sina egnakyrkogårdar. Även kyrkogårdarna skall ligga under de borgerliga kommunerna, låtvara att församlingarna skall kunna få sköta praktiska ting. För mig är detverkligen en rätt främmande lanke au de borgerliga kommunerna skulle ta hand omansvaret för kyrkogårdarna när, som statsrådet själv uttrycker det -jag är intesäker på att jag citerar ordagrant - många praktiska skäl talar för altförsamlingarna bibehåller ansvaret för den praktiska förvaltningen. Jagerinrar om att den första kyrka-stal-utredningen slog fast all bl. a. frågan om begravningsväsendet kan lösas tämligen oberoende av hur förhållandel mellan staten och kyrkan utformas. Jag kan också erinra om all dåvarande kyrkoministern åberopade detta i direktiven till beredning och ansåg att särskild utredning borde företas om denna fråga. Jag har svårt att förslå varför man nu skall försvåra kyrka-stat-frågans lösning genom att dra in också frågan om förvalt- 206 ningen av kyrkogårdarna i den mån nu delta innebärett försvårande av frågans lösning, vilkeljag inte helt kan bedöma . Jagvill fråga: Anser statsrådet del uteslutet att låta svenska kyrkansförsamlingar förbli inte bara förvaltare ulan huvudmän för de egna kyrkogårdarnaeller i vart fall avskilja denna fråga för särskild uiredning vid sidan avstat-kyrka-frågan? Dehär tre frågorna - om ekonomi, lagstiftning och begravningsväsendet - är deviktigaste. Jag skall inte la upp tiden med all gå in på andra delfrågor. Jagvill emellertid ställa en fråga om själva handläggningsgången. Slalsrådelsäger i sitt svar att hans avsikt är all gå ett steg längre än 1968 årsberedning genom att lägga fram inte bara principlösningar ulan också praktiskalösningar. Jag hade föreställt mig all det var fråga om ett nytt och som jaghoppas mera fruktbart grepp om frågorna då statsrådet valde en mera praktisk inriktningav arbetet, men tydligen avses någonting mera. Jag vore tacksam för statsrådetGustafssons synpunkter på den frågan. Jagerinrar om alt beredning tänkte sig ett räll långt övergångsskedeefler ett principbeslut. skulle få sex å på sig förinternt utredningsarbete m. m. Av statsrådets svar kan man möjligen läsa ul allen väsentlig del av detla skall av redan inom ramen för del nu pågåendearbetet. Frågorna om kyrkans framtida organisation nämns isvarel. Skall även dessa frågor lösas i delta sammanhang? Och vilken tidsplanär i så fall tänkl för arbetet? Angelägetär också, herr talman, att slutligen få ställa frågan, på vad sätt statsrådettänkl sig alt partier skall få medverka i arbetet framöver. Jaglycker all del inte skulle svara mot gängse praxis all utarbeta viitsyflandereformförslag i en samhällsfråga av denna storlek och betydelse ulan altpartierna får vara med i någon form. Omen redogörelse för överläggningarna i stat-kyrka-frågan Hen (): När man tar del av interpellationen och statsrådet svartill är det ett förhållande som man inte kan undgå att läggamärke lill. Opinionen är inte längre den som tycks ha somutgångspunkt för sin interpellation, inte heller inom . HerrAntonssons utgångspunkt framgår för det första av all han karakteriserarremissvaren på beiänkandei års beredning som i huvudsak negativa lillden huvudlinje för lösningen av de framtida relationerna mellan stal och kyrkasom beredningen presenterade. Ett noggrant studium av det digra ochinnehållsrika remissmaterialet ger vid handen att denna karakteristik inte ärrättvisande. Slalsrådel konstaterar i sitt svar attremissinstanserna inte alls är så entydigt kritiska till beredningens förslagsom framställning i inierpel-lalionen synes ge vid handen. Dellakonsialerande ligger som jag uppfattar det belydligl närmare sanningen än herrAntonssons ord, när han i interpellationen gör gällande att remissbehandlingenoch debatten gett Nr 135 klart besked om var både och det alldeles övervägande den folkflertaleti vårt land står i denna fråga. I alla händelser är det så om 24 mai 1976 ''menar att remissinstanserna och debatten stöder kravet --------------- på istort sett oförändrade relationer mellan stat och kyrka. Om en redogörelse För delandra framgår utgångspunkt av all han fäsler for överläggningar- så slort avseende vid att församlingssiyrelselagen kanbevaras. i stat-kyrka-frå- tonsson menar uppenbarligen, även om han medger au vissareformer gan måste genomföras, att allt i grunden skall förblisom det är och alt för- samlingssiyrelselagenskulle vara den säkraste garantin för att del kan bli det. Jagflnner det angeläget att peka på att denna inställning inte delas av dem som idetla sammanhang har alt företräda intressen. redovisar i sitt interpellationssvar på nyll au man kommit överensom all syftet med det utredningsarbete som pågår med dellagande både frånregeringen och från skall vara att undersöka vilka möjligheterdet finns all förverkliga de grundläggande principer som beredning harföreslagit med beaktande av de synpunkter som förts fram i remissvaren. Närman kommit överens orn detla, uppfattar jag det som ett klart besked om att manfrån sida inte längre syftar lill eller räknar med altresultatet av överläggningarna skall bli status quo. Själva del faktum attdenna överenskommelse ligger lill grund för det gemensamma arbetet måstetolkas som eti viiinesbörd om att är på väg mot en ny situationoch att de.ss utsedda företrädare är beredda all aktivt verka för en fortsattutveckling i riktning mol ell läge som på viktiga punkter skiljer sig från dennuvarande. Detlaär heller ingen nyhet. Ärkebiskopen deklarerade - långt innan de gemensammaarbetsgrupperna aktualiserades och började sitt arbete -all han för sin del inte anser att status quo för är enmöjlighet all räkna med eller syfta lill. Sammagrundinställning har klart och entydigt deklarerats av en rad andra organ ochorganisationer inom eller med anknytning lill . Personligenhar jag funnit del naturligt all tolka dessa olika uttryck från svenska kyrkanssida för en annan grundinställning än den företräder på följandesätt. Man är självfallet angelägen om att också för framlidenskall få ekonomiska och andra möjligheter att vara en öppen folkkyrka ochbedriva sitt arbete över hela landet. Man bedömer tydligen möjligheterna somgoda au i överläggningarna med regeringen komma fnun till lösningar somtillgodoser de önskemål som man inte anser sig kunna vika från. StatsrådetGustafssons redovisning i interpellationssvaret ger ju också vid handen att manfrån regeringens sida delar den bedömningen. Man delar däremot inom inte uppfattning all status quo är nödvändigt eller ensden bästa garantin för all dessa önskemål skall tillgodoses. Vi har från folkpartietssida redan i vårt partiprogram av 1972 gett uttryck för en inställninglill fortsatta arbete som mycket Nr 135 nära ansluter lill den somnu utgör grunden för del pågående utred- den "bör beredas goda möjligheter alt bedriva 24 rnai 1976 sin verksamhei över helalandet", slår del där. Närvårt landsmöle 1974 på nytt diskuterade stat-kyrka-frågan, upp- Om enredogörelse repades och preciserades denna inställning genom ett uttalande, därdet for öveiiäggningar-heter all "garanteras godamöjligheter all också i fort- na i stat-kyrka-frå-sättningen verka som öppenfolkkyrka och alt bedriva sitt arbete över gan hela landet". Viskulle inom se svårigheter all verka för lösningar av de framtidarelationerna mellan stat och kyrka som tillgodosåge detta centrala önskemålendast om en sådan strävan komme all stå i motsatsförhållande till ellerförsvåra förverkligandet av ett annat centralt önskemål, nämligen att - som detheter i vårt partiprogram - "de andra samfunden skall ges en med likvärdig behandling". Ocksåpå denna punkt förefaller statsrådet redovisning emellertidalldeles klar, när han säger att han "betraktar kyrkan som ett irossamfundbland andra och delar därmed också beredningens uppfattning alt Ingeltrossamfund skall ha en i princip annorlunda ställning än andra. Del är etträllvise- och jämlikhetskrav att trossamfunden i della land får arbeta undersåvitt möjligt likvärdiga förhållanden." Föratt undvika missförstånd vill jag gärna säga att när jag flnner det naturligtatt instämma i den delen av statsrådet deklaration kan jagsamtidigt för del instämma också i fortsättningen, som innebärell understrykande av att bl. a. av historiska skäl intar ensärställning och rimligtvis kommer att göra det. Men del förtar ingenting av allvareti det principiella ställningstagandet för en likaställning och likabehandlingav olika irossamfund från samhällets sida. Denfråga som kvarstår synes därmed vara om församlingssiyrelselagen skall finnaskvar eller inte. I övrigi har statsrådet gell klara och otvetydigabesked om syftet med överläggningarna och det aktuella lägel i de arbetsgruppersom finns. Jagmåste då säga all församlingssiyrelselagens fortsatta öde i det perspektivetinte framstår som den väsentliga fråga vill göra den lill. Fördet första måste självfallet en enskild lags fortsatta giltighet bli hellberoende av vilka resultat man kommer till i de pågående överläggningarna. Om- vilkel man kan ha anledning alt förmoda - resultatet blir alt de framtidarelationerna måste utformas på ett annat sätl än vad som förutsätts iförsamlingssiyrelselagen, är det självfallet meningslöst alt nu debattera dessframlida öde. Jaghar också svårt att tro alt verkligen på det sättet som hans interpellation på denna punkt ger en antydan om skulle se just denna fråga som så helt avgörande för framtid. Den torde snarare vara en symbolfråga, där löflet om att lagen kommer 209 14 protokoll 1975/76:134-135 Nr 135 att vara kvar bara är en bekräflelse på att inga väsentligaförändringar den kommeratt införas i relationerna mellan stal och kyrka. 24 mai 1976 måstesjälvfallet diskuteras i sak innan man lar ställning till de eventuella --------------- lagmässigakonsekvenserna i form av bevarande eller upphävande av Om en redogörelse församlingssiyrelselagen. Den sakprövningen pågår nu inom de fyra ar-jÖr överläggningar- betsgrupperna. na i stat-kyrka-frå- För det andra finner jag den iver egendomlig med vilken lonsson begär besked om församlingssiyrelselagensöde just . sida har viända sedan arbetsgrupperna tillsattes - och med än större krafl sedanstatsrådet vid Fria kristna i för några månadersedan redovisade hur arbetet bedrivs -hävdat att detta arbete måste fåslutföras utan störningar innan stat-kyrka-frågan på nyll görs till föremålför behandling i politiska sammanhang. Vi delar helt statsrådet att det inte vore på sin plats au medan överläggningarna pågår ochså länge ingenting tyder på att man i dem stöter på några oväntadekomplikationer ensidigt deklarera regeringens uppfattning i en av de delfrågorsom man tillsammans arbetar med. Några sådana komplikationer som skullemotivera fråga synes inte ha uppslån i överläggningarna. Dethär kan uppfattas som ett stöd för regeringen när del gäller sättet atthandlägga stat-kyrka-frågan. Det är det också, men det är lika mycket ettullryck för tillförsikt om att efler alltför av inreoklarhet i dessa frågor nu håller på att samla sig till en mera enhetligbedömning av vilken väg man vill gå. Också när det gäller den fråga som herrAnionsson fäsler särskild vikl vid i sin interpellation finns det särskildanledning all instämma i statsrådet ord: "Situationen äralltså den all man i första hand inom kyrkan måste enas om hur kyrkans framlidaorganisation skall se ul och hur man vill ha del när del gäller lagstiftningsfrågan." Jag tror, herr talman, att det bör finnas betydandemöjligheter att nå fram till de samlande lösningar som regeringen säger sigeftersträva. De möjligheterna förbättras säkert ytterligare om de pågåendeöverläggningarna och det pågående utredningsarbetet får slutföras utanstörningar. i (s); 1 svaret lill säger statsrådet all remiss-insiansernainie alls var så entydigt kritiska till beredningens förslag som herrAntonssons framställning i interpellationen synes ge vid handen. Jag tror attdet är ett ganska nödvändigt påpekande, vilket också harframhållit. Och jag har mycket svårt att förstå var någonstans inhämtat au "det alldeles övervägande folkflertalet i vån landstår" - och efter ett liiei mellanrum kan man utläsa - "påcenterpartiets linje". Så säkert är inte alls förhållandet. Omvi ser på partiopinionen finner vi att såväl socialdemokraterna som folkpartietoch kommunisterna är för en förändring i den riktning som 1968års beredning föreslog. domsförbund utom CUF harsamma inställning. De politiska partiernas Nr 135 kvinnoförbund är någotmer delade i sin uppfattning, men alla önskar den en likvärdigbehandling av trossamfunden - om jag inte minns fel. Del 24 mni 1976 förbund som jag självtillhör och är ordförande i. , ---- och som består avmänniskor med krislen livssyn med medlemmar från Om en redogörelse både och frikyrkorna, har klart uttalat sig för en prin- föröverläggningar- ciplösning som beredning föreslog. Vikan gå vidare och avläsa de kristna ungdomsförbundens inställning. ganRiksförbundet ungdom (RKU) sade 1968 så här: "Kyrkan är en gren avden allmänneliga kyrkan och tillhör en internationell och in-lerkonfessionellgemenskap och är icke en gren av statlig eller verksamhet." Dettaär en linje som sedan återkommer hos de kristna ungdomsorganisationerna,kristna ungdomsråd och , den kristna sludenlorganisalionen i vårtland. Vi har också i den gruppen KFUM och KFUK. Närberedningsförslagei lades på is gjorde de 13 kristnaungdomsorganisationerna ett uttalande lill regeringen, till och tillde politiska partierna, där man använde myckel starka ord till beklagande avvad som hänt. Man sade bl. a. följande: "Vi har med bestörtning mottagitregeringens beslut." Sedan fortsatte man: ".Såsomrepresentanter för de kristna ungdomsorganisationerna är vi övertygade om allförändrade relationer mellan samhälle och irossamfund enligt beredningensförslag är en nödvändighet . En reform hade på ell påtagligt sättkunnat underlätta en fördjupad enhet inom den svenska kristenheten. Vi beklagarregeringens beslut all tills vidare stoppa allt väsentligt reformarbete i dennafråga." Bland undertecknarna fannsockså ungdom. Nukan man ju säga att de kristna ungdomsorganisationerna har blivit tillgodoseddagenom att diskussionerna har tagils upp på nytt, men just i del läget beklagademan mycket vad som hade hänt. Jagkan gå vidare och hänvisa till det fria kristna i ifebruari . var här inne på det tal som slalsrådel då höll.Efter detta gjorde ett uttalande. Det är en ganska bred opinion, somväl inte ens borde kunna gå förbi. Man ställde sig i uttalandetförst bakom principerna beredning och noterade medtillfredsställelse att frågan nu tagils upp lill behandling mellan direktberörda parter, som det hette. Bakom denna formulering liggeratt 1968 årsberedning rörde hela fältet av relationer mellan staten - eller samhället, somdet hette och skulle hela - och trossamfunden, alltså alla samfund, men att detnu gällde statens relationer lill , och att det främst våren sakmellan dem. Andra bör på nuvarande stadium inte gå in i dessa överläggningar,sade man. Riksmötelsade vidare all staten bör iaktta en positiv neutralitet till samfunden, att samfunden bör behandlas likvärdigt men att man måste ta hänsyn lill varje samfunds särart. Det stämmer också väl med vad statsrådet sade i sill interpellationssvar. Omen redogörelse JÖr överläggningarna i stat-kyrka-frågan