prot · FZ0995 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagkan nämna att redan på 1960-talel krävde vpk i en planmässigutbyggnad, så att hälften av alla förskolebarn skulle ha daghemsplats 1980.Och precis samma argument har vpk fått höra under alla år som socialministernpresenterar här, ätt det är överbud och orealistiska krav som vpk för fram. Såsent som anslöt sig socialdemokraterna till just det krav somvpk drivit , nämligen att 50 96 av barnen skall ha daghemsplats- inte 1980 men väl 1981. Vårt tidigare s. k. orealistiska krav har alltsåanammats av socialdemokraterna, och jag är övertygad om att det krav vpkställer kommer alt anamma inom . Till i vill jag säga att jag kan icke finna attdet är någon motsättning mellan utskottsbetänkandel och propositionen i frågaom öppethållandet. Vi har självfallet underrättat om detförtydligande som gjorts. HerrMundebo använder framräknade siffror när del gäller avgiftsinkomsterna, medankostnaderna utgår års lönenivå. 1 propositionen har vi inte försöktberäkna hur stora lönehöjningar det blir . Det är viktigt att observeradetla, , och jag har velat markera det. Tillfru vill jag bara säga att vi kan naturligtvis hålla på och diskuterasiffror i olika avseenden. Bakom denna proposition ligger först och främstöverenskommelsen med och ett myckel noggrant arbete för att viverkligen på fast grund nu skall kunna genomföra det här mycket omfattandeprogrammet. Jaghar redan sagt alt vi skall följa utvecklingen. En särskild arbetsgrupptillsätts också nu för all följa upp överenskommelsen. Sedan kan naturligtviskommunisterna i denna liksom i så många andra frågor bjuda över, men vi har jureformerat delta land genom alt göra det på realistiska grunder. Herrandre vice talmannen anmälde att herrar Mundebo och i samtfru anhållit au lill protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. Jag har väckt två motioner som berör barnomsorgen och som harbehandlats av utskottet på ett som jag tycker positivt sätt. Den ena motionentar upp frågan om alternativa förskolor. Nr 95 i som är medmotionär, har i sitt anförande kraftigtunderstrukit den innehållet i utskottets skrivning på den punkten och jag vill här instämma 1 anril 1976 ' synpunkter som han framförde. --------------- Orsaken lill att jag första gången tog upp frågan om förskolan i en Barnomsorgen frågatill socialministern var att det inte tillräckligt klart hade framgått vilka möjligheter somfaktiskt fanns för enskilda kommuner all bibehålla, ge stöd ät och inordna dealternativa förskolorna i den kommunala ramen. Svaret på min fråga den gängenvar otvetydigt. Socialministern sade nämligen, vad som här redan harunderstrukits , att kommunerna har stor frihet att utforma verksamheteninom förskolan. Och socialministern fortsatte: "Som framhållits vidriksdagsbehandlingen finns inte något hinder för att i viss utsträckning låta verksamhetenvariera mellan olika förskolor inom samma kommun." Dennatolkning överensstämmer helt med den uppfattning som jag själv har fått vidläsningen av utskottsbetänkanden som antagit. Anledningen till minfråga då och till motionen nu i samma ämne har emellertid varit attriksdagsbeslutet på denna punkt inte motsvaras av en tillräckligt klar ochupplysande information lill kommunerna. Det anmärkningsvärda är nämligen pä kommunalt häll inför planeringen av förskolan i mänga fall tänker ochhandlar i enlighet med regeringens proposition, som på en del väsentligapunkter frångicks under utskottsbehandlingen. Mänga har vittnat om hur svårtdet är att få t. o. m. dem som är närmast ansvariga för planeringen ute ikommunerna att inse och tillvarata de möjligheter till rörelsefrihetsom finns. Möjligheten att inordna alternativa förskolor i förskoleplanen medbibehållande av den speciella karaktär som en sådan förskola kan ha - det kanröra sig om en Montessori- eller en Waldorfförskola eller en förskola medekumeniskt-kristen inriktning - måste komma till kommunernas kännedom på etthelt annat sätt än . Motdenna bakgrund tycker jag att det är särskilt värdefullt att utskottet, bl. a.med anledning av motionen 1975/76:1978, återigen har understrukit att någothinder att i viss utsträckning låta verksamheten variera mellan olika förskolorinom samma kommun inte finns. Vad detta innebär frän kommunernas synpunkt äratt möjligheten föreligger men inte skyldigheten. Tyvärr är det många kommunersom är okunniga om det första ledet. Minerfarenhet är att insikten om den valfrihet som beslutet ger har varit svår att uppnå och vållat många diskussioner och stor tvekan. Prin cipen att lagen om deltidsförskolan ger ett brett utrymme åt den kom munala självstyrelsen har i alla fall till slut erkänts, och det germöjligheter för partierna att agera pä det kommunala planet. Kommunen kan alltså om det finns en önskan hos olika grupper i kommunen - t. ex. orga nisationer och församlingar - låta förskolor med särskild inriktning fort sätta sin verksamhet inom den kommunala ramen med kommunen som huvudman. 104 Jag vill också något kommentera motion 1975/76:314,där i Slaffanslorp och jag larupp problemet i daghem. Denplanerade utbyggnaden av barnomsorgen betraktas med rätta som en stor reform,som kommer alt underlätta för många kvinnor att påbörja eller fortsätta sinyrkesverksamhet. konsekvens av reformen är de följder den redan fått eller kommer att fä förmånga barn i förskoleåldern: Genom att båda föräldrarna eller den ensamståendeföräldern oftast har heltidsarbete blir vistelsen pä daghemmet för många barnorimligt lång. betänkande Förkortad arbetstid för småbarnsföräldrarär det viktigt att kvalitetsaspekterna på barnomsorgen ägnas storuppmärksamhet. Kvaliteten är en central fråga - det har understrukits tidigarei dag från flera håll -och en väsentlig kvalitetsfaktor är hur lång lid barnenvistas på daghem . Depedagogiska och psykologiska motiv som anförts till förmån för daghemsvistelsehar bärkraft bara för en viss tids vistelse. Ett aldrig så väl genomarbetatsocialt och pedagogiskt program blir meningslöst om barnen är för trötta föratt tillgodogöra sig innehållet. Delänga vistelsetiderna har en helt annan motivering och är en beklaglig följdav arbetslivets krav, som drabbar barnen. frän om barnens vistelselider på daghem ger en uppfattning omproblemen. 63 96 av barn pä daghem och 51 96 av samtliga barn pådaghem måste vistas där minst . Vistelsetider på minst tiotimmar har drygt en femtedel av alla barn på daghem. Dessa mycket länga dagar äralltså vanligast bland de yngsta barnen. Bland dem hade ungefär vart fjärdebarn vistelsetider . Dettaanses av flertalet bedömare vara en orimligt och kommer att fånegativa konsekvenser både för föräldrarna och, framför allt, för barnen. Delånga arbetstiderna för föräldrarna i kombination med långa, tidsödande resorgör vistelsen på daghem alltför tröttande för barnen. De positiva verkningarsom vistelsen förväntas medföra kan lätt vändas i sin motsats, om tiden därblir alltför lång och därmed tröttande, kanske därtill stress- ochkonfliktfylld. Avmaterialet från undersökningen framgår att barn med fäder från socialgrupp 3har längre vistelsetider än barn med fäder från de högre socialgrupperna. Serman på barnens vistelsetider i förhållande till samtliga mödrars och fäderssocialgrupp visar tabellen att både barn vilkas mödrar har yrken i socialgrupp1 och barn vilkas fäder har yrken i socialgrupp 1 har kortare vistelsetid änbarnen frän socialgrupp 2, som i sin tur har kortare vistelsetid än barnen fränsocialgrupp 3. Utredningenslår dessutom fast att föräldrarnas långa arbets- och restider ger upphov tillolika problem. Den tid som föräldrar och barn kan tillbringa tillsammans underarbetsdagarna blir alltför kort för att ge utrymme för den grundläggandekontakten mellan föräldrar och barn. En av förutsättningarna för attföräldrarna skall kunna ge sina barn den grundtrygghet de behöverär att den tid de tillbringar tillsammans blir tillräckligt lång. Barnoch föräldrar måste också ha kraft att efter arbetsdagen ägna sig åt varandra,för att relationerna mellan dem skall fungera tillfredsställande. Daghemmetär avsett att vara ett komplement till föräldrahemmet - det har också sagtstidigare - och inte att ersätta det. Men blir visielsetiderna för långakan man inte längre tala om att det är ett komplement till föräldrahemmet utanen alternativ miljö. Alltsåblir de barn, för vilka daghemsreformen borde vara särskilt angelägen ochpositiv och som ofta kommer frän understimulerande boendemiljöer, lidande aven effekt som inte förutsetts och därför inte neutraliserats. Därförhar vi i motionen slagit fast att det är angeläget att åtgärder vidtas för attkartlägga de skadeverkningar som den långa vistelsen kan ha, all utröna hurbarn och föräldrar upplever den och att förslag till åtgärder som kan motverkade negativa följderna skisseras. Utskottethar anslutit sig till detta och betonar vikten av att man undersökereffekterna av länga vistelsetider i daghem. Till förra åretsriksdag väckte jag tillsammans med en del partikamrater en motion vari krävdes"att hos regeringen begär att en plan för hur barnomsorgen genomdaghem, fritidshem och kompletterande fritidsverksamhet skall kunna byggas utså att full behovstäckning uppnäs senast skyndsamtutarbetas och föreläggs ". Jag sade också i den debatt som vi förmindre än eu är sedan hade här i kammaren: "Dagens situation uppfordrartill ett helt annat sätt att närma sig problemen än man har prövat.Det lönar sig inte längre att plocka med de olika delarna och problemen, utanregeringen måste försöka arbeta fram en helhetslösning, en paketlösning somsjälvfallet skall innefatta såväl bidragssystem som planeringsmetoder ochstyrande åtgärder för den händelse kommunerna inte handlar pä det sätt som manhar rätt att vänta sig." Medtanke på vad som har sagts,här , där många har tävlat om att varade egentliga upphovsmännen till del förslag som vi behandlar, är jag angelägenom alt säga att det väcktes ingen annan motion med samma yrkande som denna tillförra årets riksdag, ej heller förelåg någon reservation eller något annatyrkande som tillgodosåg de krav som vi ställde i motionen. Därför fanns detingen lockelse för oss motionärer att rösta på något annat än yrkandet i våregen motion. Vi avstod från alt göra det efter en ganska dramatisk debatt medbl. a. socialministern. Han deklarerade dä att regeringen hade för avsikt attlägga fram ett sådant förslag som vi krävde. Många,både här i och i massmedia, hävdade efteråt alt vi skulle ha vikitundan och inte vägat följa upp våra krav. att kunna konstatera altvi hade rätt och all kritikerna hade fel. Vad nu är i färd med attgöra är alltså att fatta det beslut som vi krävde alt vi skulle fä underlagför. Jag tror som flera andra här i kammaren att det är ett historiskt steg vilar för att förverkliga en sådan barnomsorg som kan ge både barn och föräldrarden trygghet som de har rätt att kräva. Nuskall detta mål förverkligas, och jag hör till dem som känner stark oro för attdet kommer att bli väldigt svårt. Jag vill peka på flera punkter som det flnnsskäl att uppmärksamma. Den första pekade jag på även , nämligen attjag tror att man ute i kommunerna har ett bristfälligt system förbehovsberäkningen. Jag skall inte upprepa den kritik som jag förra åretframförde mot såväl anvisningar som kommunerna utan barakonstatera att den här saken är ett stort problem. Dessutomtror jag att del behov som vi kan se bara är toppen på isberget och attvi kommer att få uppleva att del verkliga behovet exploderar i takt med att vibygger ut en verksamhet som människorna känner förtroende för. Densamhällsförändring som det här är fråga om är egentligen bara i början av sinutveckling, och vi har ännu inte sett slutet på den. Motden bakgrunden har jag oerhört svårt att förstå den moderata argumentationen,att vi riskerar att stå med tomma platser om . Visst är det så -där håller jag med - att vi inle tillräckligt känner behovet. Menom den moderata kritiken skall ha någon grund i detta sammanhang och leda tillde konsekvenser som befarar skulle vi ha överskattat behovet. Detär inte alls fallet. Moderaternasäger också alt de tror att som en följd av bl. a. vårdnadsbidrag kommerbehovet av daghemsplatser att minska. Den uppfattningen måste man bygga påtanken att det val som unga män och kvinnor som är föräldrar gör i frågaom sin livsföring inte är frivilligt utan påtvunget - av t. ex. ekonomiskaskäl. För att illustrera vad-jag menade när jag sade att den kraftigasamhällsförändring som vi står mitt uppe i inte är slutförd och attmoderaternas resonemang på den här punklen är helt orealistiskt skall jag beatt mycket kort få dra några siffror. År1950 arbetade av de gifta kvinnorna halvtid eller mer. 1970 hadesiffran stigit till drygt 45 96, och 1974 nådde den . Andelen giftakvinnor i arbetskraften med barn i åldrarna är var 58 96 1965. 1974 hadeandelen stigit till 76 96. Motsvarande siffror för kvinnor med barn under 3 årvar 33,7 1967 och 53,5 1974. Vadvisar det här? Ja, inte bara att andelen förvärvsarbetande stiger totalt settbland kvinnorna, utan att det är en accelererande stegring som är särskiltkraftig för varje ny generation av unga kvinnor och som är allra kraftigastbland de kvinnor som har de yngsta barnen och alltså det största behovet avbarnomsorg. De här siffrorna kan vi inte komma ifrån, och del är heltnödvändigt att vi inrättar samhället efter att barnen skall få en tryggomvårdnad och föräldrarna valfrihet i fråga om sin personliga livsföring. Denargumentation som vi fått höra är fullständigt falsk, och jag kan intetolka detta på annat sätt än att man är beredd alt tvinga in kvinnorna i enlivsföring som de icke önskar. Närman påstår att vår målsättning skulle innebära att vi skulle bygga platser ävenför dem som inte har behov av platser skulle jag vilja citera vad som står iförslaget till lag om barnomsorg:,Kommun skall genom en planmässig utbyggnadosv. tillgodose de behov som finns "om ej behovet tillgodoses på annatsätt". Denmycket starka kritik som jag anförde mot de beräkningsmetoder somanvänds i kommunerna efter rekommendationer gick ut pä au manräknar bort en alldeles för stor del ifrån det uppskattade behovet därför utgår ifrån att alla de som ordnar sin tillsyn på annat sätt än genomsamhällets försorg också skall göra del , vilket alltså innebär räknar bort dem som av nödtvång anordnar sin barntillsyn på annat sätt. Jaghar velat tillbakavisa de fantasifulla, för all inte säga cyniska, påståendensom här gjorts från moderat håll . Det vore väldigt fariigt om de skullespridas i den allmänna debatten och påverka planeringen ute i kommunerna, enplanering som det finns skäl att påverka i en helt annan riktning. Jag trordärför att det är helt nödvändigt att nu mycket noga följa vad som händer isamband med förverkligandet av överenskommelsen mellan regeringen ochKommunförbundet och av de beslut som vi skall falla och alt man med kraftgriper in om det visar sig att förverkligandet inte sker i takt medmänniskornas önskemål. FruLantz har i dagens diskussion sagt att det på den här sektorn råder bådeplanlöshet och normlöshet. Jag vill säga till att vi nog är ganskamänga som är glada över att vi inte har de fasta normer som vpk vill ha. Denfuriranda som vilar över vpk:s politiska länkande och handlande har vi intemycket användning för i dessa sammanhang. Nusade jag inte det här bara för att ge en släng åt vpk, utan därför att detfaktiskt är en poäng att vi har försökt lösa de här frågorna genom god vilja,genom en överenskommelse mellan och regeringen. All mänskligerfarenhet visar au det som man försöker åstadkomma genom frivillighei och godvilja ger myckel bättre resultat än det man söker tvinga fram. Vi kannaturligtvis komma i den situationen att det visar sig att frivilligheten interäcker, och dä får vi gå in med hårdare metoder. Ingen på ansvarigt häll harställt sig främmande till att vi kan bli tvungna att göra det, men vi hoppasalltså att vi skall kunna klara det hela på frivillighetens väg tack vare denhär överenskommelsen och, skulle jag vilja säga, genom det historiskagenombrott i opinionsläget som skett. Det är ett mycket stort ansvar som vilar på alla partier som deltar ibeslutet att i det kommunalpolitiska handlandet ta sig an uppgiften attförverkliga denna stora reform i samhället. Det skulle finnas mycketmer att kommentera, inle minst vad gäller Jag delarsocialministerns uppfattning au den allra viktigaste kvalitetsfrågan nu gälleralt bygga bort den brist som skapar oro och otrygghet för många människor. Menvi måste genom att kraftigt öka personalutbildningen och utveckladet pedagogiska innehållet slå vakt om kvaliteten. Tillslut vill jag säga att barnomsorg för oss socialdemokrater inte bara är enfråga om ansvarsfull omsorg om de förvärvsarbetande föräldrarnas barn - ävenom det framstår som den socialt sett tyngsta och viktigaste uppgiften. Påsikt är det fråga om att i grunden förbättra alla barns levnadsvillkor, atterbjuda större möjligheter till kontakt med andra barn och andra vuxna än vadvi kan ge. Det ansvaret gäller också de hemarbetande föräldrarnas barn,som har ett stort och otillfredsställt behov av ökad kontakt med andrabarn och andra vuxna. Igrunden gäller det att inrätta hela samhället för barnens behov. Därför är denhär reformen, herr talman, inte slutförd i den stund vi har byggt utförskoleverksamheten till att täcka behovet för de förvärvsarbetandeföräldrarnas barn. Påförslag av herr andre vice talmannen beslöt kammaren att uppskjutaöverläggningen rörande detta betänkande samt behandlingen av pä föredragningslistanåterstående ärenden till . §16 Anmäldes och bordlades 1975/76:180 om ändrade regler för beskattning avrealisationsvinster, mm. 1975/76:191 om avfattande av dom och slutligtbeslut i tvistemål enligt formulär 1975/76:198 om ändring ibyggnadsstadgan (1959:612) §17 Anmäldes och bordlades Motion 1975/76:2372 av frökenEtiasson och med anledning av propositionen 1975/76:110 om radiooch television i utbildningsväsendet § 18 Anmälan avinterpellation Anmäldes och bordlades följande interpellation somingivits till kammarkansliet 1975/76:161 av herrAndersson i () till herr arbetsmarknadsministern omersältningseiablering i : kommun aren av de befolkningsmässigtminsta i . minskade antalet invånare meddrygt 500 personer. Antalet invånare i kommunen var 8833. I länsprogrammet för är en av de två kommunervilka bedöms få en fortsatt mindre nedgång. Kommunensnäringsliv är relativt differentierat, men likväl med stark framtoning av attvara jord- och skogsbrukskommun. Kommunens storlek gör all servicenäringarna,i vart fall vid en fortsatt befolkningsminskning, kommer in i ett undregränsläge som kan leda till nedläggningar. Det offentliga samhällets engagernangi kommunen har allt-iner präglats av, negativa åtgärder ur kommunenssynpunkl.sett. Herr-Ijungas betydelse som järnvägsknuipunki är bekant. Genomfrämst SJ:s omläggning av godshanteringen har personalstyrkan i Herrljungaunder loppet av några är minskat med över 100 personer. Förändringarvid posten har inneburit minskat personalbehov med ca 10 personer. Med hänsyntagen också lill familjemedlemmar har dessa personalomflyttningar inneburitomflyttning av minst 250 personer. Kommunenhar vidare genom utvidgningen av Remmene skjutfäll fått släppa till huvuddelenav de 1 000 ha. som utvidgningen omfattade. Utvidgningen innebär självfalletminskade arbetstillfällen inom jord- och skogsbruket. Härtill skall läggas detekonomiska bortfallet genom att marken försvinner ur produktionen. Kriminalvårdsstyrelseninköpte ett markområde av kommunen för enfångvårdsanläggning. Uppförandet var nära föreslående och kommunen fullgjordeöverenskomna investeringar vid markområdet. En ändrad syn påkriminalvårdsfrågorna gjorde emellertid att anläggningen aldrig kom till stånd.Genom att anläggningen var en realitet i kommunens planeringinnebar ändringen en direkt förlust av 60 arbetstillfällen. Detfinns ingen anledning ifrågasätta alt välgrundade motiv funnits för dessa, förkommunen så negativa, beslut. Undantag måste dock göras förskjutfällsutvidgningen. Kvar slår att alla dessa beslut om förändringar, vilkaalla inneburit förlorade arbetstillfällen, har fattats utanför kommunen.Kommunen har inte haft möjlighet alt påverka händelseutvecklingen i dessafall. Att dessa händelser svarar för större delen av den befolkningsminskningsom kommunen fått vid- kännas aktualiserar enöverläggning om kompenserande åtgärder. Kommunen skulle utomordentligtpositivt uppfatta ett engagemang från statens sida som återförde de, genominskränkningar av olika slag, förlorade arbetstillfällena. Medstöd av vad som här anförts vill jag till statsrådet och chefen förarbetsmarknadsdepartementet ställa följande fråga: Ärherr statsrådet beredd, att mot bakgrund av kommuns speciellasituation i detta avseende, medverka till att ersältningseiablering iHerrljunga kommer lill stånd? § 19 Meddelande omfrågor Meddelades att följandefrågor framställts 1975/76:303av () till herr arbetsmarknadsministern om åtgärder för attförbättra arbetsmiljön inom tvätteribranschen: Brister i arbetsmiljön inom tvätteribranschen har iflera sammanhang påtalats. Det gäller t, ex, stora temperaturskillnader, drag,tunga lyft och användning av kemiska ämnen. En LO-utredning har hävdat all pådet statliga arbetsområdet har ivälterierna den sämsta luften. Vidarehar yrkesinspektionen konstaterat att arbetsmiljön vid förenade fabriksverkenstvätteri i är klart otillfredsställande. Avserherr statsrådet att ta initiativ i syfte att förbättra arbetsmiljön inomtvätteribranschen? 1975/76:304av i (vpk) till herr statsrådet omutformningen av blankett rörande statstjänstemäns sjukledighet: På en ny utformning av blanketten "FÖRSÄKRAN isamband med sjukdomsfall", som används inom de statliga verken, hartillkommit utrymme för beslutande chef alt bevilja eller inte beviljasjukledighet. En anställd som varit hemma från arbetet på grundav sjukdom har tidigare på eget ansvar försäkrat att han varit oförmögen lillarbete. Ändringen av blanketten har vållat stor uppståndelse bland berördpersonal, som med rätta frågar om beslutande chef kan ha kompetens all avgöraom en anställd varit sjuk eller inte. Medhänvisning lill del anförda vill jag till herr statsrådet rikta följandefråga: medverka lill att den nämnda blanketten, i sin nya utformning, lasur bruk? §20 Kammaren åtskildes .