prot · FY0949 · 1975-12-31 00:00:00 — Trafiksäkerhetsverkelhar påtalat de otillräckliga anslagen för della ändamål.Förevarande anslag har varit oförändrat - 6,5 mifi. - frän budgetåret1966/67 t. o. m. /74. har kostnaderna förutförande av ifrågavarande säkerhetsanordningar ökat med 55 96. Nr 49 är anslaget 7 mifi. kr., och även för nästabudgetär Torsdaeenden °'' anslaget med en halv mifion lill 7,5 mifi. kr., vilket framgår av Men kostnadsfördyringarna har för vartdera året --------------- varitca 10 96. De två senasie årens anslagshöjningar på tillsammans 1 Anslag till vägväsen- mifi. är därför otillräckliga, och eftersläpningen har fortsatt att öka. det, m. m. har till godkändabidragsberättigade kostnader av fem ochelt halvt är fram t. o. m. utbetalat ca 37 mifi. kr.Verket framhåller att det fanns sammanlagt 26 181 plankorsningar mellanjärnväg och väg, varav 18 054 helt saknade säkerhetsanordningar. Detta medförvid allt fler korsningar behov av säkerhetsanordningar eller förbättring avbefintliga. Ävenom antalet olyckor vid plankorsningar enligt statistiken inle är så stort äroftast föfiderna av vafie inträffad olycka mycket allvarliga. Under entioårsperiod har vid olyckor pä järnväg/väg ca 350 personer dödats och likamånga har skadats svårt. Delhar frän något håll framhållits all behövliga säkerhelsförbätlringar blir fördyrbara. En summa på 50 mifi. har nämnts, men mol delta skall då bedömas deolyckor som genom sådana åtgärder skulle kunna förebyggas. Denekonomiska kostnaden för bara den senasie slora olyckan skulle enligt pressensuppgifter omfatta ca 30 mifi. Därtill kommer allt lidande och defamiljetragedier som föfier. Ändå har genom snabba hjälpinsatser skadornakraftigt begränsats. har uppenbarats en mycket viktig faktor, nämligen den sårbarhetsom järnvägståg med hög hastighet har. Detta är ell vikligl konstaterande isamband med nu pågående planering av tågtrafik med höga hastigheter. Man räknarmed betydligt högre hasligheter än man kommer upp i f n. Del är nödvändigt allsäkerhelsfrägorna får en lill-fredsslällande lösning innan dessa planerförverkligas. Detär vidare av betydelse att säkerhetsanläggningarna blir sådana alt deobserveras av trafikanterna. Det framkommer ofta att fiussignal genom blandninginte uppläckts, vilket troligen också var anledningen till . Trafikutskottethar i anledning av molionen uttalat den slora betydelse från säkerhetssynpunktsom ifrågavarande anläggningar har. Utskottet föreslår nu inle någon höjning avanslaget men understryker viklen av alt förnyad höjning framöver sker. Jag vill här ylleriigare understryka nödvändigheten av alt så skersnarast möjligt och senast i samband med nästa års budgetarbete. HerrHUGOSSON (s) kort genmäle; Med anledning av vad i in ledningsvis sade i sin anförande vill jag undanröja ett evenluelll miss- föiständ. sade att del särskilda anslaget pä 200 mifi. har tillkommit efter motioner från centerpartiet.Del är fakiiski så att det här anslaget finnsupptaget i budgetpropositionen. Vad frågan gällde var huruvida det skulle fålas i anspråk eller senare under årel. Etl enhälligl trafikutskottansåg alt vi redan nu bör ställa detta anslag till förfogande. Detär således inle pä del sättet all anslaget har tillkommit efter en motion fräncenterpartiet. HerrHÅKANSSON i (c) kort genmäle: Fru lalman! Vi har understrukitbetydelsen av all anslagel får ulnylfias , och anvisningen om hur dessa200 milj. kr. skulle användas tillkom på grundval av motioner från deborgerliga partierna mol socialdemokraternas vifia. HerrHUGOSSON (s) kort genmäle: Vad som har skett mol socialdemokraternas vifia begriper jag inle,eftersom etl enhälligl utskott står bakom förslaget. Belräffandeanvändningen av anslagel på 200 mifi. har på socialdemokraternas initiativi utskottet även skrivits in all della anslag jämväl kan användas när detgäller enskilda vägar - den fråga som vi har diskuterat här. Anslagtill vägväsendet, m. m. Hen i (fp): Jag skall inte fortsätta den här intressanta diskussionen om anslagellill vägarna utan i stället tala litet om sjöfart och dä kanske i första handom kustsjöfarl. 1höstas hade jag anledning alt vara ute i - jag var på Käringönoch fick sedan åka med en av sjöräddningskryssarna en bit längs kusten. En avpersonerna ombord sade; "Kan du egentligen tänka dig någon bättre väg atttransportera någonting på? Den ligger klar, vi behöver i stort sett inte göranågonting. Det är bara att köra." Och det stämmer. Runt om i värt landfinns det transportmöjligheter pä av naturen gjorda vägar. Man kan fraktaslora, lunga godsmängder utan all man behöver investera någonting i självavägen så alt säga. Var man behöver göra investeringar är i hamnbyggnader och itransportmedel, alltså fartyg. 1fråga om fartyg böar situationen i bli dålig. Vär svenska kustsjöfarlhåller pä att försvinna. De svenska kustskepparna böriar ge upp. Det flnnssäkerligen niånga anledningar till detta. Man kan dra fram sådant sombyräkratiseringen - de skeppare som har egna båtar böriar helt enkelt tröttna,de orkar inte med arbetet att fylla i alla blanketter som behövs för atttillfredsställa olika statliga myndigheters nyfikenhet. Det är också svårt altfå fram kapital. Men en av de viktigaste anledningarna närdel gälleren säinternationell näringsgren som sjöfarten är konkurrenssituationen i förhållandelill främmande länders fartyg. Åtskilliga länder har numera fått rättighet atttransportera gods även i svensk inrikeslrafik. Föratl något belysautvecklingen inom den svenska kustsjöfarlen kan Anslag till vägväsendet, m. m. jag nämna att del den 31december 1973 fanns 178 fartyg i sådan trafik, medan den 31 december 1974antalet fartyg var 150, alltså en minskning med 28 fartyg. Brutlotonnagetminskade under samma lid med drygt , och dödvikten minskade med över14 . lillbaka har antalet fartyg minskal. Det har bliviten specialisering och tillkommit nya typer av fartyg, varvidgenomsnillsstorleken har ökat. Därför har tonnaget ökat. Men 1974vände den utvecklingen, och efter vad jag har förställ har under förstakvartalet denna trend fortsatt, möjligen i accelererat tempo. Enav orsakerna till all den svenska kustsjöfarlen har svårt att göra sig gällandeär bemanningsreglerna, som i slor utsträckning sammanhänger med de s. k.paragrafbeslämmelserna, dvs. mälningsbeslämmel-serna för fartyg; på olika sällmäter man fram all ett fartyg är si och så stort och skall ha si och sä storbesättning. Vi har i en betydligt striktare tolkning av dessabestämmelser än andra länder. Del gör all svenska fartyg hamnar i en mycketogynnsam situation. Chalmerstransportseklion har gjort en utredning angående kustsjöfarlen. Resultatet avdenna utredning ullrycks litet försiktigt: "Mätnings-paragraferna hartolkats något olika i olika länder, vilket bidragit till att vissa nationerfått en gynnsammare konkurrenssituation all bedriva kustsjöfarl än andra. "Del kan man säga är snudd pä en underdrift. Jagskall illustrera hur det kan se ut. På bildskärmen visar jag en genomskärningav ell modernt paragraffarlyg. Del är ett holländskt varv som bygger dessafartyg. Den deiafi jag ber de ärade ledamöterna noiera är de inskärningar somfinns i garneringen i lastrummet. Vi ser all det är en inskärning på varderasidan. Där finns del plats alt lägga etl s. k. shelterdäck. I bygger manalltså fartyg med denna inskärning. Efter vad jag hört har ett varv byggt 17likadana fartyg. Man har gjort elt däck, och delta placeras in när fartygetskall mätas in, och sedan ligger det kvar pä varvet. Den här inskärningenräknas alltså rent mät-ningsmässigl i en del länder på kontinenten som ettdäck. Del gör all fartyget räknas som mindre än vad det egentligen är, om viskall uttrycka oss enkelt. 1 kan vi inle göra så, ulan här måsle detvara en bred remsa som löper ut och går runt lastrummet. 1Tyskland har man ännu större möjligheter alt utnytfia sädana här kryphål föratlbringa ned mälningsslorleken på ett fartyg. Elt tyskt fartyg kan i vissa falllasta ca 50 96 mer än ett skandinaviskt fartyg, trols all fartygen formellt ärmätta efter samma internationella överenskommelser. Vi har inle ens likhetinom . Det finns exempel på att elt norskt fartyg som mäter 299 bruttolönlastar 1 100 lon, medan ell svenskt fartyg som mäter 499 bruttolön och alltsåmåsle ha en väsentligt slörre besättning lastar . Den fysiskaskillnaden mellan fartygens storlek är alltså ytterst obetydlig. Jagvill komma fram till alt reglerna för mätning av elt fartygs storlek - ochstorleken bestämmer bemanningen - är grundade pä olika tolkningar av hur manskall mäta. Jag har i en tidigare interpellationsdebatl medkommunikationsministern påvisat att en sådan sak som om del finns hel ellerhalv mellanvägg mellan pentry och mäss i ell fartyg kan ha avgörande betydelseför hur slor besättningen skall vara och för vad som är tillätet i olikaländer. Fartygenkan utvändigt vara hell lika. Men det fartyg som är lättare alt hantera, harmodernare utrustning och är del av kunderna mest eftertraktade måsle på grundav mätningsreglernas utformning ha en större besättning än etl fartyg som inteär så attraktivt och rationellt. Jag konstaterar därför med glädje altutskottet har varit välvilligt inställt till molionen 850 och kravet på attdessa frågor ses över. Så sker antagligen redan i en utredning. Man måsle kommafram lill regler, där besättningens storlek blir mer beroende av fartygetsfysiska storiek och utrustning än av mätningsreglernas utformning. Jag skall också säga etl par ord om nödvändigheten av alt sjömälningenverkligen ägnas uppmärksamhet. Vi måsle få en porlföfi med moderna svenskasjökort så att vi slipper dras med de gamla 1800-lalssjökorl som i alldeles förslor utsträckning finns kvar pä många håll i landet. Dessa 1800-talssjökorl ärlångt ifrån tillförlitliga. En mycket angelägen uppgift är all sälla fart påsjömälningen sä att vi fär aktuella uppgifter även pä della område. Anslag till vägväsen -det, m. m. Hen i Agnas (m); Utskottsbetänkanden hör väl knappast lill den litteratur som man läserför all njuta av språket eller för att lägga något på minnet. betänkande nr 1975 finner jag räll välskrivet och medställen som är lämpliga för inlärning. Dit hör några rader överst pä s. 8, därdet slår; "Delär vidare enligt utskottets uppfattning i hög grad angeläget all planeringen avnya vägar sker så att ianspråklagande av mark som behövs förlivsmedelsproduktionen i största möjliga utsträckning undviks saml allnaturvårdssynpunkier i övrigt beaktas." Förden som i under ell tiotal år har pläderat för förbud mot att hävdadmark bebyggs eller på annat sätt fördärvas, t. ex. genom vägbyggen, är dessarader en skön läsning. har under några är sagt ungefärdetsamma med anledning av motioner. Men man frågar sig; Efterlevs det somutskottet här skriver? Fåsaker smärtar mig mer än den vandalisering som har skett i form av bebyggelsepå tusenåriga åkerbruksjordar i vissa trakter av värt land. Vid bilresor stöterman dä och dä pä vägar, som lagts så alt man kan säga att vägbyggarenegentligen har begått en förbrytelse mol mänskligheten genom all spoliera sådyrbar och värdefull odlingsmark. Jag kan hell kort nämna ochvissa delar av . Tyvärr sker ännu vägbyggen av delta slag. Därföranbefalles denna passus i utskottsbetänkandet lill begrundan och efterrättelseför och för övriga vägbyggare och samhällsplanerare. Jag önskarockså att resenärerna hade ögonen öppna och lade Anslag till vägväsendet, m. m. märke till vad som sker.Vi måste fä en opinion mot all fördärvandel fortsätter. Jag vel inle hur niånga gånger jag har försöki påvisa de negativaverkningar som vägsaltet enligt min mening för med sig. I likhet med ell parmotionärer från andra partier har några av moderata samlingspartiets ledamöterockså skrivit en moiion - vår har nr 1482 - där vi begär att förbud skallinföras mol spridning av vägsall. Utskottet avvisar moiionskraven på s. 22 ibetänkandet, och jag måste säga alt jag är mycket fundersam inför del somskrivs där. Utskottet har fåll sina uppgifter ur en publikation fränvederbörligt håll och skriver följande; "Fördelarna med metoden anges härivara all del visat sig möjligt all i slor utsträckning genom saltning hållavägar isfria med ökad trafiksäkerhet som föfid." Delär kanske sant alt man har hållit vissa vägar isfria, men vad beträffar denökade trafiksäkerheten ställer jag mig tveksam. Mifioner resenärer har enannan uppfattning. När vägbanans snö eller is smäller, blir del ofta kanter,valkar och annat som förorsakar svårigheter. Som vi har påpekat i motionerunder försämras siklen och belysningen, så påståendet atttrafiksäkerheten ökar är vi myckel tveksamma inför. Det sägs visserligen ocksåalt olägenheter i form av moddig vägbana, nedsmutsning osv. inte kan undvikas. Uppgiflslämnarenanser vidare att sallningen torde kunna accepteras från naturvårdssynpunkt. Jagläste en artikel, där del stod att man på sina häll i vårt land hadekonstaterat en egendomlig förändring i grönskan hos barr och blad i närheten avvägar och funderat över det, och sä hade man upptäckt all del troligen har allgöra med vägsaltet. När det står "torde", är del något som verkligenkan sällas i fråga. Längrener i ulskottsbelänkandet slår det om roslen alt den anses inte vara av denomfattning att den bör hindra en forlsalt användning av metoden med saltning. Jaghar tagit med mig litet litteratur på området. "Vägsaltet och mifion" är en märklig läsning. Där står bl. a.:"De grundvatlenskador, som man f n. känner till, har till största delenorsakats av olämplig lagring av salt." Sedan talas det om alt man kännertill etl fall där saltet transporterats flera kilometer i en grusås, men delvar inte någon fara med det heller. Det framhålles all saltet normalt föfiermed smältvattnet till närmaste vattendrag, men eftersom fiälen hindrar saltetfrän all tränga ner så är det trols allt inle så farligt. Nå, men skador påvegetationen? Jo, det är sannolikt att vissa träd får besvär. På tal om skadorpå djuren sägs alt omfattningen är ganska liten, osv. Jaglycker all del är egendomliga slutledningar. Man vet om farorna, men man lyderalli i den riklning som man själv vill, för man har uppfattningen att saltetmåste användas. Jag kan inle hindra all göra sina bedömningar,men vi är många som har en annan uppfäll ning. Jag har här också enbroschyr från vägverkel om halkbekämpning. och den tycker jag är enlustig läsning. Hade del gällt elt annat ämnesområde, skulle jag ha talat ompekoral. En rubrik lyder: "Vi saltar för din säkerhet". Sedan slårdet all ell vinlerväglag är förrädiskt och falskt. Jag anser all denkarakteristiken gäller ocksä saltade vägar. Sallningen utgör inle någongaranti för alt det inte uppslår halka. 1 broschyren finns vidare ett antalfrågor och svar, som jag av tidsskäl inte skall gå närmare in pä. Jag vill baranämna påståendet all inle alls kommer av saltet i den utsträckning somman trott. Detmest kostliga är sisla sidan med en bild av en vägmaskin som jag inle har setti verkligheten men som kanske finns. Där förekommer också två rutor med text,och i den ena citeras vad har sagt i anledning av ellJO-ärende, nämligen att "förbud eller mera omfattande restriktioner motsallspridning synes f n. ej motiverade". Vad i all sin dar menar man? Vardel värre förr, eller skall det bli värre senare? Varför skriver man "förnärvarande"? Kanske gäller del alt man sprider så liten mängd salt? Delkanske kommer fram pä annat håll. Trafiksäkerhetsverkelsäger: "De positiva effekterna av elt gott grepp mellan hjulen ochvägbanan måsle emellertid vara betydligt slörre" (än de negativa effektersom nedsmutsningen medför). Del är en subjektiv bedönining som jag menarmotsägs av erfarenheten. Jag har nämligen valt att köra först en sallad väg ochsedan en isig och krokigare väg pä andra sidan en älv. Dä fann jag alt jag körmed myckel större lugn och säkerhet om jag lar den väg som inte är sallad. Ensådan här blid vinter kan del ibland vara omöjligt att köra en sallad väg omman t. ex har bråttom lill flygplatsen. Man blir ulan sikt . 1tidningen finns en uppgift alt en tredjedel av bilrosten förorsakas avvägsallning. Den uppgiften tror jag är byggd på bra undersökningar, och delbör nog vara angelägel för dem som hävdar motsatsen alt göra ytterligareundersökningar. Jagkan ju inle ändra på vad utskottet skriver, men jag måsle säga att jag ärmycket missbelåten. Bakom mig har jag då mängder av människor som fär salt ini sina trappor och på kläder och skor och vet vad del kostar samhället. Vadskall man dä göra i stället? Man kunde lägga de pengar saltet kostar pä vägvärdav olika slag, t. ex. de fina maskiner som finns bakpå den här broschyren. Mankunde pä hösten säga till människorna att komma ihåg all del blirsämre väglag. Vi som mest kör i på isiga vintervägar märker huroerhört snabbt man ställer om sig för körning på is. Del lar bara ell par tredagar. Och vi tycker det är myckel bättre för däcken, sikten, trafiken ochsäkerheten att slippa saltet. Jag tror man har vall fel metod när man användervägsall. Fårjag vidare, fru lalman, säga något om en annan motion som väckts av herrFridolfsson och mig, nämligen motionen 1480. Där har vi begärt en speciellsatsning på ell stycke av väg 363 vid . Utskottet svarar klokt ochbra all fördelningen av invesieringsmedel i de skilda landsdelarna och väggruppernaemellan sker på grundval av en noggrann A nslag tdl vägväsen -det, m. m. A nslag dll vägväsen -det, m. m. angelägenhelsgradering.Ja, del torde vara sant. I del aktuella fallet är vägen rent katastrofaltdålig. Man har vid denna älv väntat pä all på olika säll fä kompensationför all del inte blivit någon utbyggnad av älven, och man har då tänkt pävägar. Jagvill i det här sammanhanget hänvisa lill vad utskottet skriver pä annan plats,nederst pä s. 7. Del är någonting som jag verkligen vill understryka. Del ärmycket klokt skrivet. Utskottet vill "liksom tidigare framhålla att denintegrerade väg- och trafikplanering som bör eftersträvas måsle ske i närakontakt med samhällsplaneringen i stort och i än högre grad än tidigaresamordnas med en aktiv lokaliserings- och regionalpolitik.Arbetsmarknadspolitiska och allmänt näringspolitiska målsättningar måsle härvidbeaktas, vafiämte hänsyn skall las till ira-fiksäkerhetsmässiga ochmifiömässiga synpunkter." Detär alldeles riktigt. Men kanske pengarna ändå inte anses räcka för just den härvägen. 1 så fall ställer jag mig frågande. En väglös bygd är en förlamad bygd,och den här bygden har verkligen lidit av att vägen är så dålig. Jag har dock inget annatyrkande än utskottets. Jagvill emellertid passa pä tillfället all instämma med ireservationen 2, som efterlyser metoder för att få mera pengar för sådana härvägbyggen. Jag vill ocksä lägga dem på hjärtat som har ansvaret att beaktasamhällskostnaderna som helhet när man bygger vägar. Vihar i en moiion även tagit upp frågan om vägomrädesorganisalionen, men jaghinner inte nu gä närmare in pä den saken. Del har - som ocksä i en interpellation, jag vill minnas i böfian av februari - väckt slororo ute i landet att man planerar att dra in vissa vägområden. Vi har imolionen pekat på att man i samband med sädana organisationsförändringar börlänka pä samhällsbudgelen i stort och inte göra sådant som både försämrarsamhällsservicen och i del långa loppet betyder ökade samhällskostnader totaltsett. Hen iVikmanshyttan (c): 1 delta traflkulskottels betänkande nr 1 har närmare 50-talet moiionerbehandlats och gäll varierande öden till mötes. Jag har begärt ordet medanledning av molionen nr 1975:369, väckt av mig och . Imotionen hemställer vi att hos regeringen begär att förteckningen ivägmärkeskungörelsen utökas med märke som anger var handelsbod på landsbygdenoch i mindre tätort finns. Utskottethar i sitt yttrande i stort sett tillstyrkt bifall lill motionen. Dock finnsvissa reservationer. Utskottet anför alt rikligt med skyilar ger sämreobservans och kan inverka menligt på trafiksäkerheten i stort utmed vägarna.Vidare heter det: "Detta gäller framför allt en utökning av antaletskyltar och märken längs motorvägar och andra trafikleder med snabb och tättrafik. Pä övriga vägar och framför allt de egentliga landsbygdsvägarna, därolycksriskerna kan bedömas som mindre, synes en något generösarebedömning kunna göras. Utskottet anser därför att del i dessa fall bör ankommapå vederbörande myndigheter - främst dä - att i varie särskilt falloch med beaktande av det anförda pröva framställningar om vägvisning ellerinformation av annat slag om lanthandels belägenhet." I hemställan under punkten2, mom. 22, yrkar utskottet "allriksdagen i anledning av molionerna 1975:369 och 1975:1433 som sin mening gerregeringen lill känna vad utskottet anfört rörande lanthandelsskyllar". Medhänsyn till utskottets något snäva motivering försitt tillstyrkande avmolionerna synes det mig angeläget att göra några kommentarer. Tillalt böria med gäller frågan att fä en skylt som ger anvisning om var enlanthandel finns i glesbygd, alltså pä den rena landsbygden och i dess småtätorter. finns anvisningar om rastplatser, om bensinstationer, ommotell och om stormarknader. Vad vi begär är all en skyll om lanthandel ocksäskall finnas och bör användas. har genom sitt beslul om stöd tillkommersiell service i glesbygd, på förslag av glesbygdsulredningen, slagit fastatt lanthandeln behövs och att den har en funktion att fylla. Är vi ense på denpunkten - och det visar riksdagsbeslutet alt vi är - bör vi ocksä gelanthandeln möjlighet all fylla sin funktion som en väsentlig del avglesbygdsservicen. Delråder väl heller inget tvivel om all del är ell vikligl konsumentintresse attlanthandeln - den lilla butiken - finns att tillgå och kan fungera. Butiken ärlivsviktig för en bygds bofasta befolkning. När en affär lagts ned har en delav en bygds liv gått föriorad. En affär i glesbygd har också sin storabetydelse för tillfälliga besökare i bygden; turister, semesterfirare,genomfarlslrafikanter osv. Det har omvittnats frän mänga håll att den ökadeomsättningen för en butik under några sommarmånader ger den underlag för attleva kvar och fungera året runt. Vägomläggningaroch andra omdispositioner har gjort all mänga affärer i glesbygd har kommii vidsidan av allfarvägen. Jag har flera exempel på delta frän mina egna bygder,frän mitt hemlän, som inte utgör något undanlag. Jag har upprepade gångerkunnat konstalera alt förhållandena är likartade landet över. Fårjag sedan säga, all vad jag upplevt som besvärande pä många platser är alt maninte kan hitta någon anvisning om var bygdens affär finns. Det innebär allmånga butiker går miste om kunder som söker en affär för större eller mindreinköp där. Utskolletsäger i betänkandet all en alltför riklig förekomst av skyltar kan utgöra entrafikfara. Till detta skall endast tillfogas att i glesbygd en brist påskyltar med erforderiiga upplysningar om var en butik finns också är entrafikfara. Uppmärksamheten inriktas på att flnna en affär - till förfång förtrafiksäkerheten. Jag har upplevt detta och sell exempel på all del kan utgöraen stor trafikfara - snabba inbromsningar när man får syn på en affär är etlsådant exempel. Det finns verkligenanledning för trafiksäkerhetsverkel och även för A nslag till vägväsen -det, m. m. A nslag till vägväsen -det, m. m. I remissyttranden vid framställningar om alt fä sälta upphänvisningsskyltar har ju båda instanserna avstyrkt krav på hänvisningsskylttill lanthandel, lill bygdens butik. När man läser deras yttranden blir mannärmast beklämd. Skrivningarna tyder på bristande kännedom om att del finnsaffärer i glesbygd. Är det avsaknaden av hänvisningsskyltar som är orsak tilldenna okunnighet hos de båda centrala ämbetsverken? Eller vad är orsaken? Statenhar, som jag sagl, gått in med slöd lill kommersiell service i glesbygd, enäraffärer i glesbygd är ell mycket väsentligt konsumentintresse. En möjlighettill anvisningsskyllar lill handelsboden i glesbygden och i landsbygdenssmåorter ger inget underlag för att tala om en skyltflora i dessa bygder.