prot · FZ0926 · 1975-12-31 00:00:00 — ProfessorIrving J. Selikoff, en av de stora pionjärerna i forskningen beträffandeasbestsjukdomarna, redogjorde i en stor artikel i marsnumret 1969 avtidskriften för sina undersökningar. Han och hans medarbetare hadeunder en sexårsperiod inte funnit etl enda dödsfall i lungcancer hos 87 isoleringsarbetare,som inte rökte regelbundet eller som rökte pipa eller cigarr. Man följde alltsådessa 87 arbetare med kon-irollundersökningar . Under sammaperiod hade man registrerat 24 lungcancerfall - mot 3 beräknade på enmotsvarande, lika stor grupp som inte har kontakt med asbest - hos 283isoleringsarbetare som var cigarrettrökare. Man beräknade all risken att dö ilungcancer var 92 gånger större för en asbestarbeiare som röker cigarretter änför en man i samma ålder som varken arbetar med asbest eller röker cigarretter. "Dessa observationer föranleder givetvis frågan om inandningen avasbestfibrer av individer i den vanliga befolkningen medför en särskild riskför cigarretlrökare inom denna befolkning." Efterpubliciteten kring de åtta dödsfallen i mesoteliom blandarbetarna vid Nohab har det också förekommit en hel del uppmärksamhet kringmotion 1972:480, som jag och sju LO-organiserade partikamrater väckte . Vi refererade där några av de många vetenskapliga undersökningarsom gjorts sedan . i i Charing Cross Gazettepublicerade sin skakande rapport om hur samtliga de tio personer som arbetat i kardrummel i en asbestindustri hade dött inom loppet . var naiurligvis arbetsförhållandena ännu mycket bedrövligareän de varit . Vår motion avslogs den gången med 278 röster mot 19.Vi hade inte mera framgång med en liknande motion 1974. Detförsäkrades i det sammanhanget all etl förbud mot användning av asbest intebehövdes. Kontrollen skulle skärpas. Allt skulle bli bra. Men vi vet att det påmänga arbetsplatser inte märkts någon skillnad alls . Jagskulle kunna plocka fram åtskilliga rapporter, men jag skall nöja mig med enenda. Sexmedicinare .som gick hygienkursen vid gjorde från oktober1973. alltså efter behandlingen av vår motion i . Omförbud mot användning av asbest Omförbud mot användning av asbest till enundersökning vid nya polishuset på , som då var under byggnad. Derasseminarieuppsals, "Yrkeshygieniska aspekter på asbesthantering",utges inte för alt vara något vetenskapligt arbete. Men deras skildring av eltbesök på arbetsplatsen utgör säkerligen en pålitlig rapport om förhållandena.Där arbetade då 600 man på bygget. Asbest förekom i fiera former. Enentreprenör med ett 40-lal anställda arbetade med Internilskivor ochgipsplattor för den invändiga isoleringen. Jag skall här citera bara elt kortavsnitt ur rapporten om arbetsplats-besöket. "Internilskivornakommer färdiga men måste kapas på arbetsplatsen delvis inomhus för atl passacellernas mått. Enligt skyddsombudet påbörjades arbetet med Internilplaltornaaug 1973, och arbetarna blev då upplysta om att Interniten lill skillnad frånEternilen inte innehöll asbest ulan var ett slags plastmaterial som varofarligt. sågades skivorna med en vanlig cirkelsåg,inga dammsugare, befuklnings-anordningar eller skyddsmasker användes. Arbetarnaklagade under denna lid över att det dammade kraftigt, 'dammet stod som en vitrök', man klagade över hosta och halsbesvär. Även förbipasserande som arbetadei närheten klagade över dammet. Vid en kurs för skyddsombud gjorde H" - enav rapportörerna - "nya förfrågningar lill företaget och fick då veta atlInterniten innehöll asbest. Dammsugare lill sågen skaffades fram på arbetarnasbegäran och användes tills de ställdes undan eftersom de integjorde någon nytta enl arbetarna. Munskydd fanns då även tillgängliga menanvändes inte då filtren snabbi täpptes lill, måste rensas var I5:e minut ochbytas ofta för god effekt. Enl H var det tämligen ont om filter. Efter etl pardagar övergick man på eget initiativ lill att skära plattorna med kniv, ettförfarande som dammar myckel lite. Inga spec klädbylen förekommer, man går tillmatsalen i samma kläder och skakar av overallerna i omklädningsrummen vid arbetetsslut. Skyddsombudet känner lill att man kan få lungsjukdom av asbest och ska skydda sig. Känner inte lill några skyddsbestämmelser. Tvåbyggnadsarbetare som monterar Internilplattor bekräftade vad H sade. De ansågalt del hade dammat fruktansvärt när man sågade plattorna och atl dammet hademinskat kraftigt när de övergick till atl skära. Vid uppsättningen borrar manhål i plattorna och även detta dammar. Efter varje rum sopar de själva uppefter sig med en vanlig sopborste och då dammar del kraftigt. Ingenhälsoundersökning, ingen dammäi-ning, inga skyddsmasker eller andraåtgärder." Detär med kännedom om förhållanden som dessa som jag och mitt parti har krävtförbud mot användningen av asbest. Nui har arbetarskyddsstyrelsens nya asbesianvisningar kommit i tryck. Jaghar redan kommenterat dem i min interpellalion, och arbetsmarknadsministernhar i svaret här redogjort för vad de nya anvisningarna innebär. Det är utantvivel klara steg framåt, men arbetsplatsernas verklighet är tyvärr ofta enannan än det ideal som anvis- ningarna föreskriver.Varje verkligt framsteg i fråga om arbetsmiljön blir nu som tidigare ettresultat av arbetarnas och de fackliga organisationernas kamp. Omförhållandena i asbesthanteringen inte blir radikalt andra än de hittillsvarit, kommer kravet på förbud mot import och användning av asbest säkerligenall resas av hela den fackliga rörelsen. Somdet nu är finns del knappast någon risk för den arbetsköpare som systematisktäventyrar sina arbetares liv och hälsa. har såvitt Jag vet ingensvensk arbetsköpare suttit i fängelse för att han vållat sjukdom och död meden farlig arbetsmiljö. I blev del en verkligsensation när en 26-årig domare, Pairice de Charette, anhöll en verkställandedirektör, , för att ha vållat en arbetares död iPas-de-Calais-områdel. Han jämförde direktörens roll med "överiagtmord". "Jag använde detta uttryck", sade den unge domaren,"för att klargöra vad jag ansåg om olyckor i arbetet." Detblev en sensation i . Inrikesministern och justitieministern visadehur oberoende rättsväsendet egentligen är genom att gå lilloffentlig aktion mot den unge domaren. Även president d'Eslaing ingrep.Direktören frigavs , och i stället inleddes en åtalsprocessmot domaren som haft model och m"oralen atl ta itu med den kriminalitetsom livsfarliga arbetsmiljöer utgör. Jag skall lill sis! göranågra reflexioner som asbesifrågan har föranlett: och andra källor måste användas påetl betydligt mera aktivt sätt än nu för alt utlösa förebyggande åtgärder. Fackföreningsrörelsens forskare måste få tillträdetill arbetsplatserna. Det har hänt att även forskare som fått pengar frånarbetarskydds-fonden har blivit avvisade vid industriporten. Del centrala register som produktkontrollnämndenföreslagit över bl. a. sådana produkter som används i arbetslivet, ärvälmotiverat. Men det måste bli sådant alt det innehåller alla existerandeuppgifter om hur hälsofarliga dessa produkter är eller - där detta är möjligt -uppgifter om att det inte finns några som helst risker. Företagshälsovården måste i enlighet med vpk:smyckel gamla krav läggas under samma huvudman som övrig hälso- och sjukvård,dvs. Det är en orimlig ordning att företagsläkarna skallvara anställda av och få sin lön av företaget. Del är de anställda, inteföretagel, som behöver den aktiva förebyggande vården och de aktiva insatser iarbetsmiljön som krävs för att denna förebyggande vård skall bli effektiv. Omförbud mot användning av asbest HerrKARLEHAGEN (c): Även om alla frågor om asbestens verkningar inte är klarlagda, är detuppenbart alt det här är fråga om ett ämne vars förekomst i arbetslivet måstebegränsas så långt det någonsin är möjligt. De anvisningar somarbetarskyddsstyrelsen nu utfärdat måste innebära ett betydelsefullt steg irätt riktning. Det är möjligt atl del finns utrymme Omförbud mot användning av asbest för skärpningar på någrapunkter. Jag tror alt alla är överens om att målet måste vara atl kraftigtminska användningen av detta ämne. Ingenting får nu hindra att de nyaanvisningarna följs upp med kraft ute på fältet. Vpkkräver förbud mot asbest med möjligheter lill dispens. Jag vill helt kort sägaalt en sådan modell skulle medföra en omfattande byråkratisk apparat, somskulle lära på knappa och viktiga resurser, men den skulle inte varaeffektivare när det gäller att nå målet. Risken är också stor att det snabbtskulle komma fram ersättningsmaterial som ur hälsosynpunkt kanske är ännu sämreän asbest. Asbesiprobtematikenkan inte betraktas som en isolerad företeelse i arbetsmiljödebatten. Radon,vinylklorid, asbest - del är sannolikt realistiskt att räkna med atl listankommer att bli längre. Del finns alltför många kemikalier med ofullständigtkända verkningar i omlopp ute i arbetslivet. Atl varje gång ett ämnemisstänks vara skadligt skulle rycka ut och förbjuda dess användning vore enomöjlig strategi i kampen för en bättre arbetsmiljö. Men det är elt absolutkrav att regering och riksdag ser till atl de instanser som har att övervakaarbetsmiljön får alla de resurser som är nödvändiga för alt de skall kunnaverka effektivt. Jag skulle nu vilja vidga frågeställningen något. Kampen för en bättrearbetsmiljö måste föras på många nivåer. Det är viktigt att utbildaarbetstagare och skyddsombud så atl de med större säkerhet kan agera ute påverkstadsgolvet. Del är också angeläget att förstärka yrkesinspektionen. gäller dessutom all ha tillgång till personal med kvalificerad utbildning,som kan svara på alla konkreta frågor som ställs när man ute på arbetsplatsernablir mer uppmärksam på riskerna. centralt verk kan någonsin klara denuppgiften. Den måste i stor utsträckning lösas ute i länen så nära de olikaarbetsplatserna som möjligt. Yrkesmedicin är inget okänt begrepp här ikammaren. Del är elt ämnesområde inom vilket tekniker och medicinaresamarbetar för att angripa missförhållandena i arbetsmiljön. En utbyggnad avden yrkesmedicinska verksamheten är nu en förutsättning för all våra strävandenatt förbättra arbetsmiljön skall lyckas. Jag tror inte man gör sig skyldig tillnågon överdrift om man slår fast att skyddsombud, företagshälsovård och yrkesinspektioninte kan fungera effektivt utan tillgång lill yrkesmedicinsk expertis. Mendetta ämnesområde, som har en nyckelroll när del gäller att förbättraarbetsmiljön, har behandlats styvmoderligt ända in i dessa sista dagar. Här harde ansvariga gjort sig skyldiga lill allvarliga försummelser. Bristen påutbildade yrkesmedicinare är nu så stor att inte ens de myckel få tjänster somfinns kan besättas. Detta får konsekvenser för arbetsmiljön och drabbar i sistahand arbetslagarna. Jag nämnde att yrkesmedicinska kliniker skall fungera somkonsulter åt yrkesinspektion och företagshälsovård. De har ytterligare enviktig uppgift. Det är nödvändigt att vi har tillgång till specialister som kanfölja forskningens utveckling på det internationella planetoch tillämpa de kunskaper man där vinner på våra förhållanden. Men vår skriandebrist på yrkesmedicinare innebär att vi här i landet inte ens har möjlighet atlmed någorlunda snabbhet tillgodogöra oss de framsteg som görs internationelltinom den forskning som kan öka våra kunskaper om risker i arbetsmiljön. HerrTakman refererar i sin interpellalion till flera utländska rapporter omriskerna med asbest, rapporter som tydligen haft ganska liten genomslagskrafti vårl land. Herr talman, del finns fler exempel på detta. Sambandet mellanradon och lungcancer var starkt misstänkt redan på 1920-lalet. Somliga hävdaratt sambandet redan då var fastlagt. På 1940-ialet var frågan åter aktuell, ochflera forskare varnade för radon. Men inte förrän i slutet av 1960-laleluppmärksammades problemet pä allvar i vårt land. Vad en sådan fördröjning kaninnebära är lätt all inse. Det publiceras från olika håll här i världenresultat av vetenskapliga undersökningar som har betydelse för förhållandena påarbetsplatserna. Det är naturligtvis nödvändigt atl denna utveckling på delinternationella planet följs i vårt land. Annars går vi miste om viktiginformation som kan vara värdefullt när del gäller atl förbättra miljön påarbetsplatserna. Jag har velat belysa asbestfrågan från denna speciella synpunkteftersom inget viktigt led får saknas i strävandena att förbättra arbetsmiljön. Omförbud mot användning av asbest Jag tackar för hans karakteristik av svaret, nämligen alldär fanns en positiv grundton. Det är glädjande all vi har samma mening. Jagutgår ifrån atl , och Jag har den uppfattningen attallt som står i mänsklig makt skall göras för alt skydda dem som arbetar isvenskt näringsliv. Fårjag bara göra en liten anmärkning mot inledning. Man kunde få eltintryck av all ingenting hade skett i . Han sade alt det tog innande internationella forskningsresultaten trängde igenom i . Man får ettintryck av atl dessa forskningsresultat har trängt igenom i världen i övrigt,men inte i . Jag tror alt håller med mig om alt vi vid eninternationell jämförelse slår oss bra, vilket ingalunda innebär alt vår situationhar varit eller är lillfredsslällande. Jaghar stor motvilja mot de metoder som en del andra länder, alltför många länder,tillämpar i sådana här frågor. De bestämmer sig nämligen hastigt och lustigtför ett förbud, självfallet försett med dispensmöjlig-heler. På det sättetlugnar man opinionen. Men om vi studerar situationen i sådana länder finner viatt dispensgivningen blivit så omfattande att man i dessa länder användersådana ämnen i mycket större utsträckning än vad som sker i vårl land och i mycketfarligare sammanhang. Därförtycker jag alt det är bättre att gå den väg vi har förordat, nämligen denpraktiska vägen, och se till alt man gör sig kvitt etl fariigl ämne där delöver huvud laget finns en möjlighet till detta. Omförbud mot användning av asbest Detär klart all jag måste hålla med om alt de gamla kraven påbevisföring när del har gällt yrkesskada ibland har fått mycket konstigaverkningar. Men Jag hävdar atl praxis numera har ändrats, och i del nyaförslaget lill yrkesskadelag markerar man denna nya inställning som innebär atten onormal bevisföringsbörda inte får läggas på den som utsatts för skada. Jaghåller med på den punkten. Naturligtvisupprördes vi alla och kände sorg och engagemang när vi fick reda på atl asbesthade sådana verkningar att ett antal personer hade avlidit. De personer som drAnders undersökt insjuknade samtliga som liggertämligen långt tillbaka i tiden, då man sannolikt var utsatt för mycket massivtasbestdamm. Det framgick Ju också av inlägg att arbetsmiljöerna dåvar mycket farligare än de är . Det är klart att asbest har använts istora mängder även , men vi har Ju uppmärksammat riskerna, ochdet kan rimligtvis inte vara så att man utsatt de anställdaför så stor exposition som på den liden. Mendet gäller att komma till rätta med problemet. Jag är emellertid inte bereddatl gå in för ett lagförbud. Jag har däremot ställt mig frågan: Vilka lärdomarför framtiden skall vi dra av de fall som har kommit fram? Vi kan tyvärrinte få det som gått galet i förfluten tid ogjort, men vi har skyldighet attdra lärdomar av det och se till att det inte upprepas . Denforskning på grundval av cancerregistret som LO-läkaren gjortskall vi använda oss av. På den punkten delar jag helt , och Jag instämmer med honom när han anför att cancerregistretskall användas för atl få fram alla samband som kan finnas mellan ämnen,arbetsmiljöer och sjukdomar. Men vi skall naturligtvis också i dettaförebyggande arbete gå igenom andra sjukregisler och sjuk- och skadeanmälningarför atl utröna om det finns gamla eller nya samband mellan miljö och skador.Detta är utomordentligt betydelsefullt. Närjag gav yrkesskadestatistikulredningen tilläggsdirektiv om att ta framett underlag om vad del är för statistik och material som är användbart ellerkan bli användbart genom en annan uppläggning av register och statistik, gjordejag detta därför all Jag var övertygad om all den statistik vi hitintills harhaft när det gäller yrkesskador och yrkessjukdomar icke har givit en fullständigbild av det verkliga sambandet mellan yrkesskador och arbetsmiljö. Detvar det vi ville få fram, så man kan säga atl arbete faktisktär ett led i det arbetet. Studierna av mesoleliomfallen i cancerregistret harpå ett dramatiskt sätt visat atl det finns elt samband. Tyvärr måste vi nogkonstatera att registren döljer fler hemligheter som del gäller alt komma påspåren. Här måste naturligtvis, som sade, forskningsresursersättas in. Jag har ju i mitt svar pekat på vissa ting som måste ske. Ocharbetarskyddsfonden har satt i gång ett större projekt, elt epidemiologisktprojekt. Del är självklart att mankan bli en smula nedslagen när man finner så svåra verkningar avtidigare förhållanden i arbetsmiljön som dem man funnit i samband medvinylkloriden och mesoleliomfallen. Men är del ju etl uttryck för attvi kommer framåt - att forskningen kommer framåt. Då förs vi ju över i eltintensifierat förebyggande arbete, och då skärps uppmärksamheten mot riskernapå arbetsplatserna. Det är vad som skett. Jagvill gärna säga alt de motioner som skrivit har varit mycket välunderbyggda. Han har påpekat risken. Det behöver inte innebära atl jag delarherr mening att lösningen ligger i etl lag-stadgal förbud, ulan jagtror atl man skall gå andra vägar. menade atl de nya anvisningarnainnebär elt steg framåt men att del verkliga livet är annoriunda och attanvisningarna kanske inte skulle ge de resultat som man hade förväntat sig. Jagdelar inte den meningen. Jag menar att arbetarskyddslagstiftningen saknar intetänder. Om det står i anvisningarna från arbetarskyddsstyrelsen - och det gördet - att dammande asbesihaltigt material ej får användas vid isoleringsarbeie,får det helt enkelt inte användas. Skulle det likväl användas av någon"förbrytare" föranleder det stopp för hanteringen viaingripande av skyddsombudet eller yrkesinspektionen. Han löper risken atl fåelt föreläggande med krav på omedelbar ändring av hanteringen. Kraven ochingripandena är grundade i lagstiftningen och bindande för alla. Denskillnad som finns i lagstiftningen är endast atl straffsanklionering i form avböter och fängelse sker så att säga i två steg, men det är uppenbart att eltingripande i den formen att man stoppar tillverkningen är en sanktion somibland kan vara myckel starkare än böter. Att komma till rätta med och straffadem som uppenbarligen bryter mot arbetsmil-jöbeslämmelserna är en fråga som viämnar ta upp. Sanktionsbestämmelser och skärpta sådana kommer vi att införa iden nya arbetsmiljölagen, som skall komma. Delhar skelt en hel del sedan motion väcktes . Detär inte så att det har varit helt stilla. må gärna ta åt sig en delav äran, men det har skett en väldig massa rent praktiska ting som innebär attasbesten på område efter område försvinner. Som en följd av de åtgärder somvidtagits har användningen begränsats. De nyaanvisningarna, som man på skilda håll ute i arbetslivet vetat var på gång sedanen , betyder förslås mycket. Man har ute på arbetsplatserna vetat omdem eftersom den fackliga rörelsen var inkopplad redan då de kom lill ochyttrade sig om dem. Det är naturligtvis ulan tvivel ett effektivt stöd isträvandena att där det över huvud taget är möjligt få bort asbesten urarbetslivet. Manhar, herr talman, funnit ersättningsmedel för mycket, men inte för allting.Därför måste vi en lid framöver finna oss i att använda asbest. Men vi harasbest i så väldigt mycket; i gamla byggnader, transportmedel m. m. Och detkommer vi au få leva med . Varje gång man river etl hus eller varjegång man skall reparera har vi asbest att ta hänsyn till. Där hjälper ingaförbud eftersom asbesten redan finns där. Omförbud mot användning av asbest 5 protokoll 1975/76:26-28 Omförbud mot användning av asbest det atl vara väldigt nogaoch ha mycket stränga bestämmelser om tillvägagångssätt. Där kan etl förbudinvagga oss i säkerhet: Ja men, nu har vi förbud mot asbest. Det är i och försig riktigt, vi kan ha förbud mot nyanvändning av den. Men vi kan inte förbjudaasbesten där den redan finns och där vi aldrig kan komma ifrån den. Därför villjag för min del att vi skall se till - och det är det som sker genom arbetarskyddsstyrelsentillsammans med den fackliga rörelsen - att göra undersökningar på hela fältetför att se var vi kan bli av med asbesten. Såvill jag säga, och det gäller både och , alt det ärklart att anvisningarna bara blir trycksvärta på papperet om de inte följs uppav både de anställdas representanter och tillsynsorganet. Vi har under desenaste åren byggt upp och utvidgat del centrala ar-betarskyddsverkel och vihar ökat möjligheterna ute i regionerna. Men vi är inte färdiga, vi fortsätter.Det väsentliga är emellertid alt vi byggt upp en basorganisalion med 85 000skyddsombud, som fått ökade befogenheter och som skaffat sig ökade kunskaper.Det är tack vare den som dessa anvisningar får kraft och leder lill del mål vialla är överens om. Anvisningarna har utarbetats i samarbete medarbetsmarknadens parter. Det är utmärkt för det betyder alt den fackligarörelsen kommer att bevaka frågan och se till alt anvisningarna följs. Dessutomhar man tillsatt en arbetsgrupp mellan och de berörda fackförbunden,arbetsgivarna och arbetarskyddsstyrelsen, som skall följa lill-lämpningen av denya anvisningarna. På det sättet utgår jag ifrån atl anvisningarna kommer attfå en genomslagskraft. Tillsist krav att fackföreningsrörelsen skall ha rätt atl skicka inforskare på arbetsplatsen. Vi kommer atl i arbetsrältslagstifl-ningen, eller iden lagstiftning som kommer därefter, se lill alt så blir fallet. (vpk): Jag är tacksam för de kompletterande uppgifter som arbetsmarknadsministernhär har lämnat. Jag vet atl vi i princip är helt ense om allt detta och det ärinte för all söka sak med som Jag har tagit upp problemet. Härsäger arbetsmarknadsministern att olycksfalls-och yrkessjukdomsstatistiken ärofullständig. Dels är den det och dels går det oerhört långsamt all få framden. Jag fick etl lilteraturser-vicekorl från minbokhandel, där man meddelade att statistiken över olycksfall i arbete för 1972hade kommit. Man får alltså vänta på denna statistik i bokform. Jag vetatt de som forskar beträffande olycksfall i trafiken är ledsna för all denstatistiken är ofullständig och kommer fram långsamt, men den kommer framotroligt mycket snabbare än statistiken över olycksfall i arbete. Varje månadomkring den 3 eller 4 får man en rapport i massmedia om hur många somföregående månad har omkommit i trafiken. Självfallet borde något liknandegälla för olycksfall i arbete, så all man hela liden fick veta hur läget äroch, i viss mån. just med publiceringen avstatistiken kunde bidra lill att få bättre förhållanden. Sedanvar arbetsmarknadsministern en smula ledsen över milt påstående alt det tog 75år innan de utländska kunskaperna om asbestens hälsovådliga verkningar slogigenom i . Jag vidhåller den uppgiften. Vårt krav på förbud motanvändningen av asbest avvisades 1972 med bl. a. följande motivering: "Påvetenskapens nuvarande ståndpunkt finns ej tillräckliga kunskaper om asbestenstumörframkallande egenskaper för att man med full säkerhet skall kunnafastställa hur omfattande förekomsten är av tumörsjukdomar som betingas avexposition för asbest." - Del var den tyngsta remissinstansen som skrevdetta om vår motion. Visserligenhade den världsbekante medicinske statistikern i sin rapport omdödligheten i lungcancer bland asbestarbetare, i , behandlat ämnet med stor försiktighet. Om de 61 fall avlungcancer hos asbeslossjuka som rapporterats sedan det första fallet 1935skrev han som inledning till sin stora rapport: "Detta stora antal fallantyder - men bevisar inte - att lungcancer är en yrkesrisk hosasbestarbeiare." - Så skriver statistiker och så skriver medicinskaforskare också. Men han redovisade två egna undersökningsserier, somdå-detta var alltså i en engelskspråkig tidskrift , anledning dra slutsatsen att den genomsnittliga risken att få lungcancervar tio gånger större för män som arbetat med asbest än förbefolkningen i stort.