prot · FZ0942 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag har personligen stor sympati för att man prövarmöjligheten att införa en dylik behörighetsregel även på det nu behandladedomstolsområdet, men jag. inser, herr talman, att det inte kan låtasig göras i detta sammanhang. Det är också klart att man inte helt kanavgränsa behörighetsproblemet frän en bedömning av de materiellaomständigheterna i fallet. I avbidan på att behörighetsfrågan kan aktualiseraspå annat sätt anser jag det klart otillfredsställande att en så extraordinäråtgärd som resning skall vara det enda korrektivet. Jagber därför, herr talman, att få yrka bifall till reservationen 6, innebärandeatt förslag utarbetas av regeringen i syfte att öppna en möjlighet attfullfölja ett i anhängiggjort ärende till högsta domstolen ide fall tryckfrihetsrättsliga principer är berörda. Närdet gäller frågan om den s, k, subsidiära talerätten, dvs, fall då enligt vårmening såväl konsumenter som näringsidkare bör kunna få gå tillmarknadsdomstolen, då KO inte vidtagit önskvärd åtgärd mot ett företag somanmälts för att ha brustit i information eller i hänsyn till krav päproduktsäkerhet etc, noterar jag att utskottsmajoriteten på denna punkt har ettförsvar för propositionens begränsning till talerätt enbart för konsumenter,som jag faktiskt inte begriper. Helt kort och gott hävdar utskottet:"Bestämmelserna om informationsåläggande och om förbud mot skadliga ochotjänliga varor motiveras uteslutande av konsumenternas intressen." Därförskulle enligt utskottsmajoriteten intet skäl föreligga för en utvidgning avtalerätten till näringsidkarna. Men som motionärerna framhållit måste det liggaett stort värde däruti - det framhölls också av tidigare - attäven näringsidkare, i omtanke om branschens anseende och i självsanerandesyfte, därmed också tillgodoseende konsumentintressena, får en möjlighet attför anmäla ett otillfredsställande förhållande. Jag menaralltså att det finns ett klart konsumentintresse av att näringsidkare ges möjlighettill subsidiär talerätt. Jaghar svårt att se några nackdelar av ett sådant system. Kan man möjligen hysafarhågor för att en sådan utvidgning på något sätt skulle kunna tänkasutnyttjas i konkurrensbegränsande syfte? Tanken är långsökt'och jag kan, somsagt, inte se annat än möjligen en mycket snäv uppfattning om vad som i det härhänseendet skulle kunna anses vara ett konsumentintresse. Jagber alltså, herr talman, att i denna del få yrka bifall till reservationen 2. Dådet slutligen på reservationssidan gäller frågan om sammansättningen avkonsumentverkets styrelse kan jag i och för sig inse lämpligheten av attspörsmålet närmare utreds av den s. k. organisationskommittén. Å andra sidanskulle det redan nu vara av visst värde med en viljeyttring medavseende på styrelsens storlek och sammansättning, utan att man därmedspecialdestinerar alla platserna. Så långt borde man kunna sträcka sig att manförordar en utökning av ledamotsantalet och att man uttalar att en representantför handelns intressen i varje fall borde beredas plats i styrelsen, 1det syftet ber jag, herr talman, att få yrka bifall till reservationen 10, Sammanfattningsvis:De gjorda reservationerna reducerar verkligen inte vår allmännatillfredsställelse med förslaget i övrigt. Vi konstaterar att folkpartietsmotionskrav i betydande utsträckning på det ena eller andra sättettillgodosetts. Det gäller, som jag inledningsvis nämnde, i första handinrättandet av den särskilda Kö-enheten inom verket; därmed överför man frånden gamla ordningen godwill och den rättssäkerhetsgaranti som lågoch ligger i enhetens självständighet. Det gäller också tillmötesgåendet iskrivningen om förutsättningarna för ingripande mot otjänliga varor,innebärande att otjänligheten skall vara otvetydigt belagd, och det gällerförbättringen av varudeklarationssystemet. Därmedber jag, herr talman, att med undantag för de frågor, i vilka jag uttryckligenhar reserverat mig, få yrka bifall till utskottsförslaget. Marknadsföringslag,m. Marknadsföringslag,m. (vpk): Först vill jag vända mig till , som säger att vpk:sreservationer är utmärkande för det partiet. Ja, skillnaden är den att vpkföreträder konsumenterna medan parti tar ställning förnäringslivets intressen. Vpkär i stort överens om de förslag som framställts i propositionen 1975/76:34 ianslutning till marknadsföringslagen. Förslaget innebär utan tvivel ett steg irätt riktning, som medför ökade möjligheter för konsumenterna till informationoch kontroll över inköpta varor. Menjag och några medmotionärer har ändå i motionen 68 till detta betänkande gjortvissa randanmärkningar och förslag till en skärpning av lagen. Somen första anmärkning tycker vi att det är svårt att förstå att departementetoch sedan även utskottets majoritet är så försiktiga i sina skrivningar påområden som för konsumenterna har en avgörande betydelse, om de verkligenskall kunna föra talan mot producenter och företag. Här behövs enligt vårmening en skärpning i lagtexten så att det klart framgår vilken rätt jag somkonsument har. Förstafrågan gäller tilläggs- och kombinationserbjudanden. Finansminister i debatten om den ekonomiska politiken i går att han ansåg konsumenternasä medvetna att de inte köper prylar som de inte vill ha. Men är det såverkligheten ser ut? Jag är ganska övertygad om att i varje hushåll finnsprylar och apparater av olika slag, köpta i hastigt mod under påverkan avreklam eller fingerfärdiga demonstra-triser. Prylar som aldrig kommer tillanvändning därför att de inte fungerar i ett vanligt hushåll. Det kan varajust tilläggs- eller kombinationserbjudanden. För konsumenten har ett sådanterbjudande inget som helst värde. Men hur skall det kunna bevisas? Varorna kani det här fallet ha ett alldeles uppenbart samband. Säkerthar konsumentombudsmannen haft många exempel på svårigheter att komma tillrätta med bedömningar av det här slaget, svårigheter som ligger till grund förKO:s förslag till skärpning av lagtexten i den delen. Jagvet inte vad handelsministern menar med att tillräcklig praxis inte föreliggerför en förändring i den bestämmelsen. För oss är det klart, vilket vi ocksåsagt i motionen, att det inte finns någon anledning att vid inköp av en varaockså köpa en tilläggsvara, även om det sker till ett tillfälligt lägre pris.Det blir slutligen alltid konsumenterna som får betala allatillfällighetspriser. Därför har vi också föreslagit, i likhet med KO, att dennågot luddiga texten i regeringens förslag utgår. Jagvet inte för vilken gång i ordningen vi tagit upp frågan om reklamen. Det finnstvå olika uppfattningar om vilket syfte reklamen har i vårt samhälle. Vadproducenter och företag har för uppfattning klargörs inte minst i dessa dagar.Den stora köprushens tid är månaden . En del branscher har 70 96 av sinårsomsättning koncentrerad till . Det finns inga sakliga skäl förmänniskor att köpa just dä. köpen är ett tecken på attköpare drivs av en rad andra motiv än de rationella behoven. Reklam ochmarknadsföring har en stor påverkan. Vi köper , trots att vi vet att vi kanköpa en stor del av samma varor till ett lägre pris och under lugnareförhållanden pä året. , Fars och används ikommersiellt syfte för en ökad köpaktivitet. Vårtparti kan bara godkänna den reklam och marknadsföring som har till syfte att gekonsumenten information om en varas funktion och användbarhet. KO harföreslagit att marknadsföringslagen skall kompletteras med en bestämmelse somgör det möjligt att ålägga näringsidkare att beriktiga vilseledande uppgifter imarknadsföringen genom s. k. beriktigandereklam. Även reklamutredningen harvarit inne på samma fråga. Vitycker det borde vara en självklar rättighet för konsumenten att kräva attvilseledande reklam dementeras. Vi tror inte i likhet med handelsministern attde nya reglerna om produktinformation undanröjer några av de skadeverkningar,och jag till tillägga onödiga utgifter, som åsamkas genom ovederhäftig reklam.Sä länge vi har ett system där all produktion är inriktad pä vinst och profituppfylls inte förutsättningen att konsumenternas behov frivilligt sätts iförgrunden av näringsliv och företag. Lagstiftning är därför nödvändig. Attvi i detta sammanhang tagit upp den lokala konsumentverksamheten beror pä attinga lagar eller avtal är tillräckliga om de inte når ut till den som skallskyddas av lagtexten. Det hjälper inte att ha en aldrig så väl fungerandecentral organisation. Den kan i alla fall bara ta hand om de mer principiellaproblemen, som naturligtvis inte är oväsentliga. Jag vill här gärna gekonsumentombudsmannens insatser på detta område ett erkännande. Redanden utredning som låg till grund för proposition 1972:33 kände behovet ochtänkte sig en utbyggnad av den samhälleliga konsumentverksamheten över helalandet; lokala konsumentnämnder skulle tillsättas inom kommunerna. Så har inteskett i någon större utsträckning. Konsumentverksamhet är inte något somkommunerna prioriterar i budgetbehandlingen. Därför missas mycket avupplysning och information då det gäller vardagskonsumtionen, som är denviktigaste när det är svårt att fä hushållskassan att räcka till. Eninformation skulle påtagligt kunna förbättra många familjers och enskildaslevnadsstandard. Allautredningar, all statistik och erfarenhet på detta område visar att de s. k.resurssvaga, som bäst behöver stöd och information, är mindre mottagliga ochinte nås av personliga råd. Resurssvag är inte bara den som är fattig; det ärockså den som inte har tid eller förmåga att reda på hur man gör deförnuftigaste inköpen. Resurssvaga är alla de som av olika anledningar interätt kan förstå eller tolka varudeklarationer, testresultat ochjämförelsepriser eller inte kan värja sig mot den reklam och marknadsföring somvi ständigt överöses med. Det är detta man behöver hjälp med ute på fältet, enhjälp som bara kan ges lokalt. Marknadsföringslag, m. m. Marknadsföringslag, m. m. Stockholmshemkonsulenter, som bl. a. svarar för den lokala verksamheten i ,säger att de under gav sådana personliga råd tillkonsumenter per telefon gånger och vid besök 35 348 gånger. De sägervidare att den personliga rådgivningen säkert kommer att bli ännu meromfattande när de får sina nya lokaler i ett av höghusen i . Enav de kommunala konsumentsekreterare som tjänstgör pä deltid i en av Stockholmsförortskommuner säger sig inte räcka till för det behov som finns, särskilt närdet gäller den personliga rådgivningen. Hon säger att hon upplever det som ettsvek frän regeringen att inte lagstifta och inte ge ekonomiskt stöd till dennaverksamhet. Vi stöder hennes uppfattning. Staten måste ta ett större ansvar pådet här området. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till reservationerna I, 4 och 11 av herrSvensson i till näringsutskottets betänkande nr 14. uttryckte i sitt anförande förhoppningen att de som tänktedelta i den fortsatta debatten skulle begränsa sig och inte upprepa vad somstår i utskottets handlingar. Jag har faktiskt funderat pä om jag inte skullefölja rekommendation, med tanke pä den förskjutning som skedde iden tidigare debatten. Å andra sidan har jag sett att mina föregångare här italarstolen inte har begränsat sig tidsmässigt. Jag beklagar att jag alltsåinte kan följa rekommendation. Jag kommer också självfallet attupprepa något av vad som står i det material som vi har arbetat med - detskulle ju vara märkligt om jag inte gjorde det. Vihar i haft ett system med en ganska vidsträcktnäringsfrihet, konkurrensfrihet och avtalsfrihet. För att detta system skallkunna fungera tillfredsställande krävs att företagarna inte utnyttjar sinhandlingsfrihet på ett sätt som är till skada för konsumenterna. råderväl inga delade meningar bland vare sig konsumenter eller näringsidkare om detangelägna i att även motverka missbruk. Vi vet också att såväl näringslivetsegna organisationer som olika konsumentorganisationer deltar aktivt i dettaarbete. Men ändå är det klart att huvudansvaret för att näringsverksamhetenbedrivs i former som inte strider mot konsumenternas intressen skall ligga pådet allmänna. Samhället måste därför bedriva en aktiv konsumentpolitik. Efterinsatser frän samhällets sida dels i fråga om konkurrens- och prisövervakning,dels genom undersökning av varors egenskaper, vilken med säkerhet gynnatkonsumenterna, restes kravet på en samlad målsättningfrän samhällets sida inom hela konsument-området. Lagstiftningen om otillbörligmarknadsföring och bildandet av konsumentombudsmannaämbetet blev också nyaviktiga inslag i det konsumentpolitiska arbetet . Genomtillkomsten av är 1973 kunde samhället samordna de personellaoch ekonomiska resurserna för att driva den s. k. nya konsumentpolitiken. Iförsta hand har denna politik syftat till att ytterligare stärka konsumenternasställning pä marknaden, inte minst genom att skapa allt bättre informationskanaler.Med stöd av marknadsföringslagen kan näringsidkare som vidtar enmarknadsföringsåtgärd som är otillbörlig mot konsumenterna eller mot annannäringsidkare förbjudas att fortsätta med sådan hantering. Detta förbudmeddelas av på talan av konsumentombudsmannen. Jag tycker attdet är glädjande att flertalet av dessa ärenden har kunnat upp genomfrivilliga utfästelser från näringsidkarnas sida. Enkort kommentar till vad var inne pä i sitt anförande. Honframställde det som om vi levde i ett samhälle där näringsidkarna då de saluförsina produkter närmast är ute för att försöka vilseleda människorna. Deninställningen har inte jag. De flesta är seriösa näringsidkare och ger en ialla avseenden godtagbar information. Konsumentverkethärtill uppgift att bl. a. försöka påverka producenter, distributörer ochmarknadsförare att anpassa sin verksamhet efter konsumenternas behov, attfrämja en produktutveckling som främst tjänar konsumenternas intressen och attverka för att informationen blir ändamålsenlig, bl. a. genom att uppmuntraanvändning av varudeklaration. Ipropositionen 1972:33 om inrättande av framhölls att det varnaturligt att i första hand försöka åstadkomma resultat genom ett frivilligtsamarbete med producenterna i obundna former. Först om det visade sig omöjligtatt på detta sätt tillvarata väsentliga konsumentintressen skulle andra formerövervägas. Propositionen 1975/76:34 med förslag till marknadsföringslag innebärnu bl. a. att näringsidkare skall kunna åläggas att lämna information omprodukter som han marknadsför och som har särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt, liksom om försäljning och uthyrning av varor, som på grundav sina egenskaper kan förbjudas. Såväl åläggande att lämna information somförbud mot försäljning eller uthyrning skall meddelas av påtalan av konsumentombudsmannen. Det är på grundval av fyra olika förslag - från varudeklarationsutredningen,reklamutredningen, konsumentombudsmannen och - som det nuföreslås en utvidgning av den lagstiftning som ligger till grund förproducentpäverkande åtgärder. I fortsättningen blir det således möjligt att medstöd av en generalklausul ålägga näringsidkare att lämna sådanproduktinformation som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Vidareblir det i fortsättningen möjligt att med stöd av generalklausul förbjudanäringsidkare att saluhälia eller hyra ut varor som pä grund av sina egenskapermedför särskild risk för skada på person eller egendom eller varor som äruppenbart otjänliga för sitt huvudsakliga ändamål. Lagstiftningenbygger på förutsättningen att resultat i allmänhet skall kunna åstadkommasgenom frivilliga överenskommelser och utfärdade riktlinjer. Möjligheten attvidta tvingande åtgärder skall vara ett komplement till denna verksamhet. Jagvill alldeles särskilt understryka att Marknadsföringslag,m. Marknadsföringslag,m. denna lagstiftning byggerförst och främst på frivilligheten - genom frivilliga överenskommelser isamarbete skall man nä det mål man här har. Jag vill gärna uttala denförhoppningen att det i fortsättningen kommer att bli som -att manskall fä möta ett seriöst intresse från näringsidkarna på den här punkten. Jaghar stora förhoppningar om att detta kom-merattbli fallet. Ipropositionen tar man upp den viktiga frågan om gränsdragningen mellanKO-ämbetet och . Man kan konstatera att gränsen ärtämligen oklar. Den torde bli ännu oklarare genom den föreslagna lagen. Därförföreslås, som talade om, nu att de båda myndigheterna förs sammantill en organisation, benämnd . Chefen för det skall varakonsumentombudsmannen. Jagvill gärna erkänna att det varit glädjande att se att denna konsumentpolitiskaproposition har fått ett mycket positivt mottagande -även från kommunisterna,vilket har påpekat. Förslageni motionerna, av vilka de flesta återflnns som reservationer, gäller till stordel endast detaljändringar i eller tillägg till lagstiftningen. Övriga yrkandengäller i huvudsak organisatoriska frågor. Jag vill nu gä över till att någotkommentera dessa reservationer. Ireservationen 1 vid näringsutskottets betänkande 1975/76:14, som ärundertecknad av vpk-representanten i utskottet, tillstyrks det i motionen 68framställda yrkandet om skärpta regler rörande tilläggs- och kombinationserbjudanden.Jag vill säga till även utskottsmajoriteten delar denmeningen att varor och tjänster skall marknadsföras på ett sådant sätt, attkonsumenterna skall kunna göra sina inköp på så rationella grunder sommöjligt. Ettflertal remissinstanser har sagt att den av lagstiftaren eftersträvadesaneringen på området torde kunna ske med stöd av marknadsföringslagen i dessnuvarande lydelse. Just nu föreligger det inga skäl som talar för en längregående sanering. Detta är också en uppfattning utskottet delar. Vi tyckerdessutom att vi är i gott sällskap när vi har departementschefen bakom oss. Jagkommer sedan över till reservationerna 2 och 3, Här kan man först konstateraatt det föreligger borgerliga motioner med förslag om vidgning av den sekundäratalerätten för näringsidkare. Vidare vill jag erinra om att lagen omotillbörlig marknadsföring innehåller regler om sekundär talerätt. Det ärnämligen på det sättet att om KO beslutar att inte föra ett ärende vidare tillmarknadsdomstolen, får sammanslutning av konsumenter och löntagare ellernäringsidkare föra ärendet till domstolen. I andra fall, dvs. när det gällerbestämmelserna om information och produktsäkerhet, skall initiativet endasttillkomma konsumenter eller löntagare. Ireservationen 2 av och företrädare i utskottet,vilken tidigare berört, föreslås att talerätten utökas till attäven gälla sammanslutning av näringsidkare. I reservationen 3 avmoderata samlingspartiets och repre- sentanter i utskottetyrkar man på ytterligare en vidgning av talerätten till att gälla inte bara försammanslutning av näringsidkare utan också för enskild näringsidkare.Utskottsmajoriteten härden bestämda uppfattningen att reservanternas förslag istor utsträckning strider-jag hävdar det-mot själva grundtanken ipropositionen, nämligen att på ett tillfredsställande sätt tillvaratakonsumenternas intressen. Vid en fortsatt debatt i fråga skall jag ta migfriheten att läsa upp den första paragrafen i marknadsföringslagen, därmålsättningen är fastslagen. Ireservationen 4 av vpk:s representant i utskottet föreslås att marknadsföringslagenkompletteras med bestämmelser om beriktigandereklam. 1 reservationen förs framett yrkande av , som hon tidigare pläderat för.Utskottsmajoriteten räknar med att frågan om beriktigandereklam kommer attdiskuteras i samband med beredningen av massmedieutredningens grundlagsförslag.Jag tror, , att den nya konsumentpolitik som vi nu kommer attföreslå skall medverka till att vi får möjligheter att undanröja åtskilliga avde problem som här har aktualiserat. 1reservationen 5 har moderata samlingspartiets företrädare föreslagit att denorganisationskommitté som skall utarbeta förslag till konsumentverketsorganisation även skall pröva hur näringsidkares intressen, vid anmälan tillkonsumentombudmannen, skall skyddas. Vi framhåller i betänkandet att vi anseratt detta är ett allmänt problem vid rättstill-lämpningen. Det gäller alltsåinte bara just sådana situationer som uppkommer i detta sammanhang. Det ärockså en pressetisk fråga. Vi tycker inte att vi kan medverka till någonlösning inom ramen för marknadsföringslagen. Ireservationen 6, som är undertecknad av representant i utskottet,begärs att hos regeringen hemställer om förslag till sådan ändradlydelse av 2 S i lagen om marknadsdomstol, att det i ärenden om förbud enligtmarknadsföringslagen öppnas möjligheter att när tryckfrihetsmålsrättsligaprinciper berörs fullfölja ärendet till högsta domstolen. HerrNyquist har tidigare i sitt anförande här framhållit att det har hänt någontingpå detta område som gör att själva rättsläget som sådant har klarlagts. Vad jagdä hänvisar till är naturligtvis det beslut som högsta domstolen iår fattade. Dessutom har massmedieutredningen behandlat den aktuellagränsdragningsfrågan på ett klargörande sätt och även angivit mycket starkabegränsningar för ingripanden. Det är alltså mot denna bakgrund som utskottetanser att riskerna för att den berörda gränsdragningsfrågan skall komma attvålla problem har väsentligt minskat. Närdet sedan gäller en annan central och viktig fråga, nämligen självamyndighetsorganisationen, har i tre motioner lämnats förslag till fråganslösning. Imotionen 1975/76:69 av m. fl. - som här har talatför tidigare - föreslås att och Marknadsföringslag,m. Marknadsföringslag,m. skall sammanslås men haskilda befattningshavare. Förslaget har följts upp i reservationen 7. Imotionen 1975/76:54 av m. fl. -som här hartalat för- yrkas avslag på den föreslagna sammanslagningen av konsumentverketoch . Motionärerna anser vidare att organisationskommittén bör gesfrihet att utarbeta förslag till framtida organisationsformer. Förslaget äruppföljt i reservationen Slutligenhar och i i motionen 1975/76:67 föreslagitatt en särskild KO-funktion skall organiseras inom . Jagvill säga att utskottet här ansluter sig till den uppfattningen att redan nugällande gränsdragningsproblem motiverar att en sammanslagning kommer tillstånd mellan och KO. Utskottet har vidare den åsikten attchefen för den sammanslagna organisationen skall vara konsumentombudsmannen ochatt han självfallet skall bära ansvaret för uppgiften att föra talaninför . Härkan man säga att det har blivit en kompromiss, där utskottsmajoriteten stöderförslaget i den motion som jag har talat om och som handlar om attinrätta en särskild KO-enhet inom . HerrRegnéll påpekade tidigare att det inte var riktigt att göra en sådansammanslagning, eftersom denna fråga inte hade varit ute på remiss hossakkunnigt folk - sä uppfattade jag det. Jag har naturligtvis följt vad de somär engagerade inom detaljhandeln har att säga i frågan. Det är ju mer än någraandra dessa som är sakkunniga beträffande själva problematiken. I tidningenKöpmannen sägs det bl. a.: "Regeringens beslut att slå sammanKonsumentombudsmannen och till ett enda verk under nuvarandeKO:s , ledning har uppenbara fördelar. Sammanslagningen motiverasmed att gränsdragningen mellan de bägge konsumentvårdande myndigheterna äroklar." Jag tycker detta är ett bra exempel på vilken uppfattning de harsom är engagerade inom detaljhandeln och har erfarenheter från denna i sakfrågan;de stöder ju utskottsmajoriteten. Imotionen 1975/76:69 föreslås att skall uttala att konsumentverketsstyrelse i fortsättningen får ett brett parlamentariskt inslag, och i motionen1975/76:67 föreslås att styrelsen utökas frän nio till elva ledamöter, varviden av de nytillkommande bör företräda handeln. Dessa motioner har också följtsupp i reservationerna 9 och 10. Utskottethar den meningen att frågan om styrelsens sammansättning klart hör ihop medorganisationsfrågorna, som skall behandla . Det finnsdärför ingen anledning att göra något uttalande i den frågan. Sedankommer jag över till reservation 11, som har talat om.Den bygger på motion 1975/76:68, där det föreslås att den lokala konsumentverksamhetenskall utvärderas och vidare att initiativ skall tas i syfte att påskyndabildandet av lokala konsumentkommittéer.