prot · FZ09146 · 1975-12-31 00:00:00 — Ytterst är det, har man sagt, fråga om m.m. en genomgripande förändring av vår samhällsstruktur. ""Folketskall bestämma över produktionen"" men inte som konsumenter ochmedborgare generellt sett, utan som löntagare. 1praktiken förhåller det sig faktiskt inte på del sättet all några få""proflthungriga kapitalister"" sitter ute iföretagsledningarna och ensamma styr och ställer. I vår alltmera kompliceradevärld är företagen -i varje fall de större - i stor utsträckning självständigaorganismer, vilkas funktionsförmåga bestäms av den marknad vars varierandebehov och efterfrågan det är varje enskilt företags strävan, och ävenlivsvillkor, alt tillmötesgå. Konsumenternas behov och efterfrågan - och tillkonsumenter räknar jag inte bara vanliga enskilda medborgare utan också allaavnämare och distributionskanaler av olika slag - bestämmer ytterstproduktionens inriktning och även företagens möjligheter alt fä avsättning förde produkter som tillverkas. är helt beroende av omvärlden. Vårekonomi står och faller med våra exporlmöjlighder. Im-portinnehålld är stort ivårt handelsutbyte. Och det är dl komplicerat och integrerat samspel mellanmiljoner olika enheter som avgör arbetsbetingelserna för våra förelag ochderas möjligheter atl hävda sig och alt ge trygghet och sysselsättning åtmänniskor. Ägarkapitaldsuppgift är att bidra till en anpassning inom lagstiftningens och denekonomiska politikens ramar till en marknad, styrd av enskilda medborgares friaval, och atl därmed medverka till att vårt lands tillgångar utnyttjas på detbästa sättet för helheten, för hela landet. Ägarfunktionens speciella rollligger i att den påverkar tillgången på riskvilligt kapital - och sådanibehöver vi som bekant - och människors iniresse att ta nya initiativ, attvidareutveckla idéer och atl skapa någonting nytt, och det behöver vi också.Äganderätten och de därmed förenade möjligheterna och förpliktelserna utgör enomistlig beståndsdel i den fria ekonomi som i sin tur är nödvändig för ettfritt samhälle. Vimoderater ställer oss bakom alla strävanden att vidga de enskilda löntagarnas möjligheter all påverka den egna arbetsmiljön och den egna arbetsplatsen samt att tillvarata den fond av kunskaper, erfarenheter och vilja att ta ansvar som är rikt företrädd bland de anställda i våra svenska företag - atl åstadkomma gemenskap inom företagen, atl bryta ner för åldrade, hierarkiska beslutsprocesser. har - som jag sade - betydande resultat uppnåtts i dessa hänseenden. centraliserade beslutsprocesser har brulils ner och decentraliserats. Allt siörre grupper av anställda har gjorts delaktiga i beslulsordningen och medverkar aktivi - på olika nivåer - inte bara i produktionsprocessen ulan också då det gäller processens inriktning och innehåll. Men vi anser '"' Nr 146 oss ha anledning all hysa oro för de konsekvenser som kan - men na- den turligtvisinte behöver - uppkomma vid etl förverkligande av propo- 2 iuni 1976 sitionenslångigående krav på formella förhandlingar mellan fack och ---- :--------- förelagsledning i varje fråga, slor eller lilen, som kan aktualiseras i våra Arbetsrättsreform hundratusentals företag. Lål mig - för att del skall vara fullt klart för m. m. var och en - siryka under all även enligt vårmening arbetsgivare skall vara skyldig att på egetinitiativ ta upp förhandlingar innan han fattar beslut om viktigare förändringav verksamheten. Del gäller även för frågor av företagsledningskaraktär. Vi harföreslagit alt dessa förhandlingar skall föras lokalt, alltså nära dem som ärdirekt berörda. Vi har något mjukat upp den undantagsregel som gerarbeisgivaren räil att fatta beslut innan förhandlingarna avslutats. För ossväger behovet av att lagen skall fungera smidigt tyngre än ideologisktmotiverade krav på att lagen skall vara kategorisk och i stort sett utanundantag. Vi vill bevara och förbättra vär fria ekonomi, och i del syftet villvi - precis som arbetsrällskommiitén - ge de anställda möjlighet tillmedbestämmande också i frågor om arbetets ledning och fördelning. Vi har däremoi moisalt ossden utvidgning av arbeisrättskommitténs förslag som regeringen gjort och sominnebär att frågor gällande investeringar, produktval och marknadsföring -kort sagt företagsledningsfrågor - skall innefattas i den nya lagens 32 S. Altinföra medinflyiande gällande arbetets ledning och fördelning utgör redan delett stort steg. Men att utan utredning gå längre och ta med ävenföretagsledningsfrågorna är alt la etl stort, principiellt och sakligt viktigtsteg ut i det okända. Detta har inte utretts. Konsekvenserna har inteklarlagts. Och frågan har inte remissbehandlais. Av utskottets betänkandeframgår atl frågan inte heller prövats särskilt ingående av uiskottel.Utskottet säger härom endast följande: ""Att dra en skarp gränsmellan arbetslednings-och förelagsledningsfrågor är i praktiken omöjligt ochredan detta talar för att avtal bör kunna träffas över hela fältet. Härtillkommer alt för att det skall bli möjligt att få till stånd avtal i renaarbetsledningsfrågor det kan vara betydelsefullt atl få inflytande på vissaområden som rör förelagsledningen."" Det är en föga principiell ochverkligen inte särskilt tungt vägande motivering. Men med den viftar utskottetalliså undan arbeisrättskommitténs mycket noga genomtänkta förslag ochsynpunkter. Författarna lill proposiiionen har varit medvetna om all vissarisker kan uppkomma för längdragnaoch omständliga förhandlingar. De undantagsreglersom föreslagits och som gör det möjligt för förelagsledningen att i särskiltallvarliga fall, då speciella motiv kan åberopas, falla beslut att avvaktaförhandlingar eller resultat av pågående förhandlingar, utgör dl uttryck fördessa farhågor. Men risken även med sådan konstruktion är naturligtvispåtaglig. Företagsledningen måste alltid räkna med att de motiv för underlåtenförhandling eller för uppskov med förhandling, som vederbörande själv finnerövertygande, vid etl rättsligt förfarande kan komma atl underkännas och attföretagel i sådani fall måste räkna med ekonomiska sanktioner i en eller annanform. vetskapen om detta - ochdet obehag som över huvud taget följer med Nr 146 en fällande dom - måslegöra företagen slarki benägna alt bara i alldeles Onsdaeen den exceptionella situationeråberopa undanlagsbestämmelserna. riskera efterräkningar kanman finna det naturligt alt ta vissa ekonomiska risker eller att underlåtaalt falla beslut om produktions- eller försälj- Arbetsrättsreformningsäigärdersom kanske är nödvändiga för all en för förelaget angelägen m. m. transaktion skall kunna genomföras och ge lönsamhet och trygghet åtföretagel. För alla som något har sysslat med fördagsamhd är del väl alldelesuppenbart all det är just i sådana hänseenden som den föreslagna obligatoriska,även till central instans utvidgade, förhandlingsskyldigheten kan få sina mestallvarliga konsekvenser - för förelaget, för de anställda, för deras trygghetoch sysselsättning. Låt mig, herr lalman, sammanfatta. Den nya lagstiftningen harstora förtjänster. Del är väldigt bra alt den utgår från den uiveckling somsedan 1928.pågåli på den svenska arbetsmarknaden och atl den söker bygga vidarepå den intressegemenskap som parterna på arbetsmarknaden i fria förhandlingarhar lyckats skapa. De nya lagreglerna haremellertid också stora svagheter och inger betydande farhågor. Det är inte braatt propositionen kommit att inriktas så totalt på all skjuta kollektivamaktfrågor i förgrunden och de enskilda arbetslagarnas eget personliga ochdirekta infiyiande och ansvar i bakgrunden. Det är inte heller bra attbalansen mellan krav och skyldigheter, mellan infiyiande och ansvar inteupprätthålls genomgående. En avgörande förutsättning föratl den nya arbelsriiltslagsiiftningen skall fungera är all lönlagarna, ochfrämst deras organisationer, skall visa omdöme, förnuft och ansvarsmedvetande vidutnyttjandet av de vidgade möjligheter till inflytande som har öppnats. Menlagreglerna har inte utformats så all de risker som alltid är förenade medmänsklig verksamhet av del här slaget kan elimineras; de finns kvar. Del är inte fråga om bara en parts intresse av medbestämmande ochmedinflyiande. Att våra svenska förelag är handlingskraftiga, effektiva ochlönsamma angår alla som är verksamma i ett företag. Det angår också helasvenska folket, som är förenat i en självklar intressegemenskap kring fortsattföretagsdemokrati och en öppen och fri näringspolitik saml konkurrensstarkaförelag. Ingen grupp i vårt samhälle harnågonting atl vinna på att den svenska modellen - byggd inte på motsättningarulan på samverkan -försvagas eller urholkas. Vi befarar alt det kan bliföljden. Jag har sagt all det inte behöver vara så - men vi befarar del. Det ärden osäkerhet som råder i detta hänseende som har utgjort det avgörande motivetför oss moderater till all inte vilja sträcka oss lika långt som regeringen dådet gällt atl genomgripande förändra förhållandena på arbetsmarknaden. Delomfattande utredningsarbete som arbetsrätlskommiltén utfört, och de slutsatsersom kommillén dragit, borde halagts lill grund för den nya lagsliftningen '69 Nr 146 - jag sade del . Och vår motion och våra yrkanden Onsdagenden ansluter därför mycket nära just lill arbeisrättskommitténs förslag. HerrAHLMARK (fp): Den nya arbetsrätt som skall besluta m. m. om kan ses både som en bekräftelse på en utveckling som varil och dl löfte om något nytt.Den slår fast något som börjar bli alltmer självklart: att de anslällda harrätt lill medbestämmande i arbetslivet. Denrätten har inte alllid betraktats som självklar. Jag minns när är sedan föreslog atl arbetare och tjänstemän skulle fåsätta in representanter i företagens styrelser. Det blev ett fasligt liv. LOoch SAF tävlade om all fördöma våra tankar. Men sedan logs de upp avfolkpartiet i millen av 1960-lalet. Och på 1970-lalet blev de verklighet. Närman reser omkring i landet och ställer frågor till företagsledning,tjänstemannaklubbar och fackföreningar finner man snabbi hur väl den reformenslagit ut. Påmotsvarande sätt fick ensamt kämpa för allge de anställda lagskydd mot obefogade uppsägningar och därmed avskaffa enviktig del av S 32. 1973 kunde beslula om dl sådant lagskydd. Frånfolkpartiet känner vi därför en särskild glädje över att kraven påmedbestämmande slagit igenom med sådan kraft och att vi i dagkan ta ytterligare ett slorl sleg framåt. Jag återkommer till den skeva historieskrivningsom statsministern före middagspausen uppbyggde oss med. Arbetsdemokratinbygger på en gammal liberal insikt: när människor får vara med och bestämmafrigör man energi, idealitet och ansvar. Därför komnier inte kraven på attfördjupa demokratin på arbetsplatserna och i samhället i övrigt att mattas.Tvärtom kommer rätten för de många människorna att vara med och bestämma om sindagliga omgivning all steg för steg förvandla myckel i vårt samhälle. Påmånga håll pågår alltså redan en utveckling där de anställda, praktiskt ochkonkret, tar alll viktigare del i besluten. De lagar som tidigarebeslutat om, t. ex. om arbetsmiljö och skyddsombudens ställning, har varit ledi den utvecklingen. Mende nya arbdsrättslagarna ger också nya förutsättningar. Arbets-tagarparten fåren mer likvärdig släilning. Tillsammans med bl. a. lagen omstyreiserepresentation bör det leda till en viktig demokratisering avarbetslivet i . Och det är något som påverkar hela samhällsutvecklingen.Hur arbetet organiseras och vilket inflytande människor har på sinaarbetsplatser avgör ju i hög grad hur man trivs över huvud laget. Vi vill se de nya lagarnasom den definitiva bekräftelsen på tanken all arbetslivetsorganisation inte ensidigt skall kunna bestämmas av en Vi vill ocksä se demsom en ulmaning lill all förändra arbetslivets '70 villkor, lill alt humanisera arbetet, ta siörre hänsyn till deenskilda män- niskornas anspråk och intelåta ett snävt produktivitetstänkande domi- Nr 146 harredan citerat ur intressanta rap- j port lill omarbetsinnehåll och livskvalitet. där: ""Hurskall man kunna förankra det kollekliva inflytandet hos de Arbelsrältsreform storaarbelsiagargrupperna på ett sådant sätt alt människor också påtagligt, m.m. i sin arbetsvardag, serförbättringar av detta ökade arbdslagarinflylande? Hur skall man göramänniskor medvetna, på ett konkret och påtagligt sätt, om sambanden melkmvad de gör och under vilka villkor de arbetar och de mera övergripandeplanerings- och beslutsprocesserna i förelagd?" 1 detta ser någotav arbetsdemokratins ödesfråga. "Lyckas inte dennasammankoppling är del risk för all de arbetsräitsliga reformerna så småningomkominer atl framstå soiii pappersreformer ulan verklig innebörd för demånga människorna i arbetslivet." Gardeilsuttalanden stöds av bäde hans egna och andras iakttagelser ochforskningsarbeten. De uttrycker en obestridlig sanning. Det är fel alt försökaspela ul inflytandet över den egna nära arbetssituationen mot kraven på deanställdas medbestämmande över förelagets verksamhet i stort. De båda sakernahar ett mycket nära samband. Urmedbestämmande över den egna arbetssituationen föds intresset och engagemangetför de övergripande besluten. Och omvänt: Delaktighet i de större besluten ärofta en förutsättning för reformer ocksä på andra nivåer inom företagen. Därförär del så viktigt att den arbetsrätt som skall antas av gerförutsättningar för etl medbestämmande på alla nivåer i arbetslivet och attden stöds av en lag om de anställdas styreiserepresentation. Detär beklagligt alt man från arbetsgivarsidan så pass länge intagit en avvisandehållning lill ökat medbestämmande. Jag vet alt denna officiella attityd långtifrån alltid har sin motsvarighet i verkligheten. Jag vet att det finns mångaföretag, stora och små, som i praktiken sökt sig fram till nya vägar för attlåta fler vara med och säga sitt. En gammal befälsordning har på många hållersatts av samverkan och medbestämmande. Anställda och företagsledning targemensamt itu med viktiga arbetsuppgifter. Menden officiella förhandlingsaiiiiyden tycks iindå vara all medbestämmande ärnågot som kan ha skadliga inverkningar på förelagens effektivitet, atl det äretl hot mera än dl löfte. Nutror jag all deila ofta aren felsyn. medbestämmande som leder till siörretrivsel i arbetet och till ökad delaktighet i de beslut som rör förelagensverksamhcl kan också ge dt bättre arbetsresultat. Dettaär egentligen inte en särskilt märklig iakttagelse; den siöds av vår vardagliga erfarenhet. Vi gör alla ett bättre jobb om vi upplever del vi gör som meningsfullt, om vi kan vara med och besluta om arbetets organisation och om vi ser sambanden mellan våra egna uppgifter och andras. Därför tyckerjag att företagsledningar och arbetsgivare mindre 171 Nr 146 borde fastna i de svårigheter som kan finnas, mera se de väldiga möj- den lighetersom ligger i an fler blir delaktiga i besluten. 2 iuni 1976 bär är också det enda hållbara alternativet till socialism och plan- hushållning:de anställda - inte sekreterare från kanslihuset - skall vara Arbetsrältsreförm medoch bestämma i företag som arbelar i konkurrens på en fri marknad. m. tn. Företagen är inte bara företagsledningarna ulanlika myckel de anställda. Att stärka derasmöjligheier all påverka sina arbetsvillkor och deras engagemang i arbetet ärockså alt stärka del svenska näringslivet. Den nya arbetsrätten arenramlagstiftning, som får sin betydelse först när parterna träffaröverenskommelser om kollektivavtal. Ramarna är utformade så alt man slärkerlöntagarnas ställning ulan all genom de-taljbeslämmelser i onödan låsa praxisoch tillämpning. Del ligger i linje med våra traditioner på arbetsrättensområde. Det bygger på dl stort och motiverat förtroende för arbetsmarknadensorganisaiioner. Från är vi övertygade om att organisationernakommer alt motsvara delta förtroende. Denya beslutsformerna måste växa fram genom avtal, där man smidigt kan anpassaverksamheten efter skiftande lokala förutsättningar. Alt genom detaljeradedirektiv i lagstiftningen söka styra organisationerna skapar en onödigbyråkratisering. Dengrundinställningen måste också gälla den omdiskuterade frågan omförhandlingsordningen i små förelag. Vår uppfattning är klar och entydig:människor har räit till inflytande i alla förelag. Det är de anställda som börförhandla om frågor som berör dem själva. Likaklan är atl de skall göra det som medlemmar i och föreirädare för sin fackligaorganisation. Försök atl konstruera onödiga motsättningar mellan de anställdaoch deras fackliga organisationer måste avvisas. I juridisk mening måsle delockså vara klart mot vem arbetsgivaren är förhandlingsskyldig och vem som harrätl alt påyrka förhandlingar. Denskrivning som ulskotlsmajorileten enats om lillgodoser våra önskemål, vilkelAnders har visat. Där sägs klart ut att man utgår ifrån allorganisaiionerna anpassar sin interna organisation så att de enskildaarbetstagarna på arbetsplatserna lar inflytande och insyn i de frågor som angårdeni. Där förutsätts vidare alt man i kollektivavtal kommer överens om allförhandlingsskyldigheten kan fullgöras med arbdslagaren direkl i vissa frågorpå mindre arbetsplatser. Det ligger helt i linje med den ordning som sedanlänge tillämpats. Detbör självfallet normalt inte bli så att en handlare med tre anslällda som villutvidga sin butik skall förhandla med en ombudsman om det. Vilitar på all parterna löser sådana organisationsproblem praktiskt efter de klara skrivningar om att undvika byråkrati och krångel som fått socialdemokraterna med på i inrikesutskotiei. Del är en bättre metod än atl via lagstiftning försöka reglera förhållanden som är olika i olika förelag och dessuiom nalurligen måsie av de direkl 172 berörda. Ocksä och moderalerna medger ju isina reservationer alt lösningarna måsleväxla från arbetsplats till arbetsplats. Delhar diskuterats åtskilligt om den nya arbetsrätten, och de möj- Onsdagenden ligheter den skapar kan komma i konfliki med den politiska demokratin. Ingen av oss bestrider atldel här finns svåra avvägningsproblem. vår mening har de på dli stort sett tillfredsställande sätt lösts i del Arbetsrältsreförm utskottsbetänkande som föreligger. m. m. Jagmåste säga atl en hel del av det som har påståtts om riskerna för den poliliskademokratin ter sig överdrivet och utan kontakt med' verkligheten. Låloss konstatera: Över en miljon människor arbetar i den offentligasektorn. Det kommer sannolikt alt bli fler i takt med atl den sociala omsorgenmåsle byggas ul. In_dustrisamhället håller delvis på alt förändras till dltjänstesamhälle, och en betydande del av tjänsterna sköts av stat, landstingoch kommuner. Delkan ju inte, som har slagit fasl för vår del, komma på tal alt manskulle undanta de här människorna från rätlen till ett ökat medbestämmande iarbetslivet. Vi skall också vara fullt på del klara med att löntagarnasinflytande inom siat, landsting och kommuner ofta är betydligt mindre änvad del kan vara i varje fall inom mera progressiva förelag. Delär också så, atl många människor som arbelar inom t. ex. offenllig serviceupplever all de är fångade i en ganska byråkralisk och hierarkiskarbeisorganisaiion. Det är alltför långt upp lill dem som fattar besluten. Jagär övertygad om atl dl ökat medbestämmande för de anställda inom den offentligasektorn inte bara är en självklar fördel för de anställda utan också kan ledalill atl verksamheten fungerar bättre. De som arbetar med problemen känneroftast bäst till hur de skall lösas. Denhär inställningen innebär naturligtvis inte att man gör avkall på den poliliskademokratins principer. Det är de poliliskl valda organen som har det ytterstaansvaret för verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet. På sammasätt som vi nu anser del naturligt all de anställda inom statlig och kommunaltjänst skäll kunna förhandla om sina löner skall de också kunna förhandla omsin arbetsorganisation. Att här i lagstiftning exakt ange var gränserna skallgå skulle återigen skapa en onödig byråkralisk organisation. Det skulle ocksåfrån konstitutionella utgångspunkter vara en tvivelaktig ordning att låta endomstol fastställa vad som hör till politikernas ansvarighetsområde. Jagförnekar dä inte etl ögonblick atl del här är avvägningar som är svåra, inteminst för oss liberaler. Vislår självfallet vakt om den poliliska demokraiin, om rätten för derepresentanter folket utser i val och kan avsälla i val att styra samhällsutvecklingen. Vivill lika självklart utveckla arbetsdemokratin, se lill all de anslällda intebara betraktas'som "insatt arbetskraft"" ulan får rätt ochmöjlighet atl påverka sin vardag i arbetslivet. Här finns då en zon avfrågor och beslul, där den politiska demokratin '73 Nr 146 och arbetsdemokratin i viirsta fall kan kollidera och där det inte ärpå Onsdagenden förhand givet vad som är den rimliga avvägningen. 2 iuni 1976 "avvägning som och socialdemokraierna enats om ger --------------- dl gottskydd ål den poliliska demokraiin. Vi slår klart fasl - och del Arbetsrältsreförm uivecklas i moiivskrivningarna - att de politiskt valda har det yttersta m. m. ansvaret för verksamhetens mål, inriktning,omfattning och kvalitet. rådgivande nämnd medmajoritet av politiskt förtroendevalda skall bedöma hur gränserna dras ipraktiken. Och skall få en rapport från nämnden som gerunderlag för motioner, prövning i konstitutionsulskotlel, riksdagsdebatt ochriksdagsbeslut. Arbetsmarknadensorganisaiioner står nu inför det mödosamma arbetet att fylla den nyaarbetsrätten med ett meningsfullt innehåll. Del kommer att la tid, och detkommer säkert inte att gå smärtfritt. Alla förändringar av existerandemaktförhållanden lar emot. Det kommer atl ställas siora krav på de anställdasorganisationer; vad det gäller är ju att skapa en i grunden decentraliseradform för medbeslämmandel. Del gäller också all sälla de många medlemmarna ispel så atl inte arbetsdemokratin blir en fråga för ett fåtal förtroendemän ochombudsmän. Decenlraliseringskravenmåste ocksä gälla arbetsgivarsidan, och inte minst då den statliga. De centralaramavtalen måste ge förutsättningar för lokala avtalslösningar. Bara på detsättet kan den framväxande arbetsdemokratin bli levande och meningsfull för demänga människorna. För mitt i alll del tal vi haft om primärförhandlingsskyldighet, tolkningsföreträden och cenirala nämnder handlar detändå om människors vardag. Det är i arbetet vi vinner eller förlorarmycket av självrespekl och mening med tillvaron. Arbetet är ju inte etlnödvändigl ont. Del skall utformas sä alt del kan engagera människor som encentral och positiv del av deras liv. Detmålet får vi aldrig förlora. Men skall det bli inte bara ett fjärran mål utanen nära verklighel för många människor måsle förlegade traditioner, somfortfarande finns kvar, ersättas av elt arbetsliv där chefer och medarbetare påolika nivåer möts på samma grund i gemensamma arbetsuppgifter. Det ser viliberaler inte som en hol ulan tvärtom som dl löfte om ett mänskligaresamhälle. Sialsrådel uttryckte lidigare bekymmer över alt folkpartietofta var ensamt i kraven på fördjupad arbetsdemokrati. Också statsministernundrade oroligt hur i fortsättningen skulle kunna få fortsattgenomslag för sitt engagemang för atl ge arbetare och tjänstemän mer all sägatill om i företagen. Delär sant atl ofla fått kämpa ensamt, eller under motstånd från fleraandra partier, för an försöka öka medbestämmandet för de anställda. Ofta hardel motståndet kommit från socialdemokraterna. Såvar del med rätlen lill styreiserepresentation för de anställda. När reste det kravet förklarade den dåvarande socialdemokratiske partiordföranden att del skulle leda ""till en minskning av bådetjäns- '74 temannens och arbetarnas möjligheter"". Ochvi gjorde klart, tvärtemot vad nu påstår. Nr 146 alträtten för de anställda att sitta med i företagens styrelser bara var den ett av leden i etl medbestämmande som måsle omfatta alla nivåer,sträcka sig från verkstads- ochkontorsgolven. Den som kanske främst drev den - frågan i vår politiskadebatt var , då vice ordförande i . m. m. Såvar det med lagskyddet mot obefogade uppsägningar. väckleman motioner om del från folkpartihåll i .