prot · FZ0959 · 1975-12-31 00:00:00 — Omviljan finns kan vi garantera alla dessa ungdomar jobb eller utbildning. Vimåste visa att vi har den viljan. Hen i (vpk): Den allmänpolitiska debatten varar . Socialdemokraternaoch den borgerliga oppositionen skickar fram ca 50 talare eller mer. Likvälspelar de svåra problem som flertalet människor brottas med en förvånansvärtundanskymd roll i denna jältedebatl. har hundratusentals människor fått eller står i tur att fä nya chockbeskedom hyreshöjningar pä sina bostäder. Varför flr man höra sä litet om detla ochom orsakerna till del? Prisstegringarnavar på 1960-lalel ca 4 96 och under 1970-lalet del dubbla. varprisstegringarna uppe i 11 96. Varför får vi höra sä litet om vad detla betyderför en vanlig arbetar- eller ijänsteman-nafamilj? Och varför skyller allapolitiker på lönerna när frågan dyker upp varför priserna stiger?Lönestegringen har ju inte blivit dubbelt så hög, vilketprisstegringen blivit. Den kan alltså rent logiskt inle vara grundorsaken lillprishöjningarna. Varförtalas det så litet om själva orsakerna till det växande under-skiktet isamhället - de utslagna, de arbetslösa, de som hänvisas till kortvariga ochotrygga beredskapsarbeten, ungdomarna som inle fhr arbete? Varför söker manundvika atl lala om varför denna armé av arbetslösa och undersysselsaita isamhället siändigt ökat sedan slulel av 1950-lalei? Delhar talats mycket om familjen. Del skall lydligen bli de borgeriiga partiernasslora valfråga. Man ger en sentimental bild av familjen och gör en cyniskvalspekulation i en veckotidningsmässig romantik kring den. Varför talas del sålitet om de ensamstående, särskill de ensamstående lågavlönade, de som betalarefter högsta skattetabellen men som får föga eller ingenting av socialaförmåner? Varför talas del aldrig om den växande kategorin frånskildaunderhällsskyldiga, som utgör en sä stor del av den grå arbetskraften på mångaarbetsplatser och som tycks vara lovligt byte för kronofogdar och nitiskasocialmyndigheter? Varför talas det så litet om de tiotusentals barn som saknarverklig tillsyn och som är hänvisade lill torftiga miljöer? Är del därför atlman inte vill beskatta kapitalet så atl man får råd all sörja för dem? Varförtalar man inte om invandrarproletarialet, vars barn handikappas i samhälleldärför att de inte får sin grundundervisning på hemspråk och därför inte hellerrätt lär sig atl la sig fram pä svenska? Varförtalar man inte om del stigande antal människor som drabbas av psykiska besvär,om de 80 000 som söker sig till den psykiatriska vården? Är detdärför atl man är rädd alt diskutera frågan, huruvida det i själva verket ärsamhället självt som befinner sig i ell sjukdomstillstånd? Denofficiella kanslihussvenskan överflödar av skönmålande ord som välstånd,jämställdhet, rättvisa, solidaritet. Det finns i del språket inga negativa ordsom kan beskriva de verkliga problemen. Del är etl idealiserande språk, avsettalt göra människor nöjda och passiva. Men hur är det i verkligheten medrättvisan, med det stora sociala fördelningsproblemet i delta kapitalistiskasamhälle? ErnstWigforss var den ideologiske förespråkaren för en socialt omfördelandereformpolitik. Hans idé gick ul på all öka olika sociala utgifter lill förmånför de falliga i samhället och all finansiera detla med progressiva skatter,som förhållandevis drabbade höginkomsttagare och kapitalister hårdare än andra.Pä del sättet skulle, menade han, en omfördelning ske. Detta skulle ocksästärka efterfrågan och motverka arbetslöshet. Vadhar del nu blivit av denna arbetarrörelsens gamla omfördelningspolitik? Deprogressiva inkomsiskatiernas andel av hela skaiteuttaget har stadigt minskat.Däremot har de indirekta skatterna, som slår hårdast mot de små inkomsttagarna,kraftigt ökat. Ökat har också kommunalskatterna, som likaledes slår hårt molde smä. Omfördelningseffekten i skattepolitiken har direkt försvunnit. Istället har kapitalbeskattningen minskats. Den effektiva vinstbeskaltningen harockså gått ner. Fördelaktiga avskrivningsregler och möjligheler tillskattefria avsättningar har gynnat storföretagen. De får lagerslöd,investeringsstöd, lokaliseringsbidrag, exportstöd och ell otal andrastödformer. /73 betalades nära ut i direktstöd till företagen. har kommunerna fått sin ekonomi försämrad därföratl företagens avskrivningsregler blivit fördelaktigare. betalarlöntagarna 97 96 av alla kommunalskatter,bolagen mindre än 3 96. TCO har i en undersökning visat atl förelagensneltoinbetalningar till staten betydligt minskar. Flera ekonomer medanknytning lill arbetarrörelsen, bl. a. , har hävdat altarbetarklassen och löntagarna i själva verket fåll sin slällning relativtförsämrad i förhållande lill kapitalet. Varför tas dä detta aldrig upp idebatterna här i ? Dethar talats myckel om kvinnoår och om regeringens jämställdhetsdelegation. Menhur har det blivit med kvinnodiskrimineringen i verkligheten? Antalet kvinnor iarbetslivet har ökat, det är obestridligt. Men ökningen de senaste tio årenbestår till 70 96 av deltidsanställda. Andelen dettidare bland de arbetandekvinnorna har starkt ökat. Av de arbetande kvinnorna är det alltså en ökadandel som inte självständigt kan försörja sig. Det är de gifta kvinnorna somföreträdesvis utnyttjas i dellid. Bland t. ex. ensamstående mödrar har antalet hellidsarbelandedirekl gått ner, trots alt denna kategori starkt ökar i antal. Bland ensamståendeföräldrar är alltjämt kvinnor. Det betyder atl vårdnadsbördan forlfarandevältras nästan hell på kvinnorna och att egentligen ingenling har hänt på detområdet . Bland de sökande på gymnasieskolan är 92 96 på värdlinjenoch pä konsumtionslinjen kvinnor - de som hör till de typiska lågavlönadekvinnoyrkena och som är ett slags förlängningar av kvinnans hemfunktioner i dengamla borgeriiga familjen. På verkstads- och teleteknisk linje ärsökandeprocenien flickor 0,8 resp. 0,5. Här har alltså över huvud tagetingenling hänt. Om man delar arbetsmarknaden i 38 större yrkesområden ochundersöker hur det förhåller sig skall man finna att de typiskakvinnosektorerna - t. ex. värd:5eklorn, kontorsseklorn - de senaste tio årenhar blivit ännu mer kvinnopräglade. På de typiska mansseklorerna -administration och flertalet tillverkningsindustrier - är läget oförändrat; detfinns t. o. m. ökad mansdominans. Iverkligheten upplever en ny konservativ väg i kvinnofrågan. Den kollektiva barntillsynen blir alltmeren skottavla för försåtlig reaktionär propaganda. Ove-lenskapliga teorier omsjälsliga skillnader mellan män och kvinnor utbreds t. o. m. påparliledarnivå. De borgeriigas framstötar om vårdnadsbidrag är ingenling annalän en koppling till denna reaktionära våg. Den riktar sig motkvinnofrigörelsen. Den måste därför energiskt bekämpas. Denstora frågan för de flesta - för kvinnor, för män, för äldre, för den ungagenerationen - är frågan om arbele. Hur skall det kunna skapas arbete när deundersysselsatlas och arbetslösas genomsnittliga antal ständigt stigersedan 20 år? Hur skall man kunna bekämpa arbetslösheten i en kapitalistiskekonomi, vars tillväxt sländigl minskar? Den var under de senasle trefemårsperioderna 5,3 resp. 4,0 och 2,6 96. Hur skall man kunna gekvinnorna arbeie, när t. o. m. den slalliga långtidsutredningen kalkylerar medatl deltidsarbetet även i fortsätiningen skall vara deras normala lott? Hurskall man bekämpa arbetslösheten, när den totala mängden arbele minskar? Del ärnämligen så att nedgången i genomsnittlig arbetstid per sysselsatt är klartstörre än sänkningen i Varkensocialdemokraterna eller de borgerliga ser arbelslöshetsfrågan som denlångsiktiga, djupgående samhällsfrågan. För regeringen handlar det mest om atlöka anlalel tillfällighelsarbeten i AMS-regi. För de borgerliga handlar detmest om atl söka pressa ul ännu större bidrag och förmåner ål företagen. Manser inte pä arbelslöshetsfrågan som ell uttryck för den kapitalistiskaekonomins långsikliga lagar, dess inneboende tendenser, dess sociala kris. Lätoss göra etl räkneexempel! Om både män och kvinnor i åldrarna skallvara sysselsatta till 90 96, om kvinnornas ekonomiska frigörelse alltså skallgenomföras, om alla arbetslösa skall ha arbele och om flertaletdeltidsarbetande skall kunna få heltidsarbete som de självständigt kanförsörja sig på - dä mäsle etl netlotillskott av 865 000heltidsarbeten anskaffas. Ettkapitalistiskt samhälle kan aldrig förverkliga en sådan målsättning. Det visarden tendens hos della samhälle som vi kan studera. Kapitalismenproducerar tvärtom själv - och måste producera - ökad arbetslöshet ochulslagning. Kapitalismen lever pä utnyttjande och diskriminering av kvinnor,av lågavlönade, av invandrare. Kapitalismens profitslrävan, särskilt när dennaunderslöds av staten, skapar en tendens lill orättvis fördelning ochundergräver därmed grunden för sin egen tillväxt. Därför utvecklaskapitalismens ekonomiska tillväxt alll långsammare för alt till sisl stagnera.Därför resulterar varje ny lågkonjunktur i nya rekordsiffror för anlalelarbetslösa och undersysselsaita. Därför drivs kapitalismen lill ökadmisshushållning med mänskliga och materiella resurser. Vadsom behövs är en konsekvent och ärlig arbetarpolitik. En polilik somangriper hyresutplundring och monopolpriser. En polilik som avskaffarsubventionerna lill storföretagen och som gör skattepolitiken till eltinstrument för omfördelning. En polilik som angriper de stora samhällsproblemenulan rädsla för all röra vid maktfördelningen och de kapitalistiskaproduktionsformerna. En polilik som går ut på att genomföra ett stort stalliglinduslrialiseringsprogram, en omformning av transportväsendet och en slorsocial och miljömässig rehabilitering av samhällel. En polilik som genomförsextimmarsarbelsdagen för alla. Endast en sådan politik kan avskaffaarbetslösheten. Endasl en sådan politik kan ge den planmässighet och möjlighettill styrning av ekonomin som krävs för att långsiktiga sociala mål skall kunnauppnås. En sådan politik måste bryla med den kapitalistiska marknadsekonomin,med den kapitalistiska makt- och äganderällsformen, med hela det system som harprofilen som styrningsfaktor och vars nalur uppammar lill hänsynslöshet ochsamhällelig ansvarslöshel. Arbetarrörelsenstradition i har alltid varit socialistisk. Det är ett svek mot dennaideologiska grund när man ingår i samarbeie med storkapitalet, gerstorkapitalet subventioner för alt söka stabilisera dess allt orimligare ochsocialt stötande ekonomiska syslem. ledaren för ettarbetarparti atl ingå borgeriiga resonemangsäkienskap med Per . Inteheller all sedan begå ytterligare månggifte med växelvis och . Förelt sligande antal människor står del klart, alt kapitalism och kommersialismspelat ut sin roll och alt en annan samhällsordning är nödvändig. Endastarbetarklassen och arbetarrörelsen har möjlighet atl vara den maktpolitiskabäraren av det nya socialistiska samhället. Det är dess historiska uppgift.Samverkan med kapitalet och dess politiska föreirädare hindrar den uppgiftensfullföljande. Alt det ekonomiska läget är svårt och arbetslösheten i världen myckelslor är väl närmasl en självklarhet all konslalera. Den långvariga och djupakonjunkturnedgången förbättras inle av all flera länder forlfarande tror påmetoden alt "svälta" sig genom krisen. Man minskar de offentligautgifterna, sänker skatterna för industrin och tror atl man på den vägen löserproblemen. Pä många håll försöker man dock föra en aktiv ochefterfrågestimulerande polilik, men ännu är tecknen pä en förbättring i denekonomiska situationen inte helt uppmuntrande. Värtland har inle drabbats så hårt av konjunkturnedgången, men nås ävenvi av den. Atl förhållandena hos oss är bättre än i de flesta andraindustriländer beror på många ting, men en vikiig faktor är den klarabeslutsamhet vi visar all inle äventyra sysselsättningen för mer diffusa mål.Den budgetproposition som vi nu diskulerar kan sägas ha signaturen "arbeteoch trygghet främsl". Beslutsamheten atl med alla medel skyddasysselsättningen är starkt uttalad. Självklart kan man inle med dellaklara alla i och för sig goda reformförslag, men flera betydande reformerföreslås dock. Enligt långtidsutredningen måste ju framföralll ägnas ål atl fylla på de ekonomiska resurser som vi nu uttömmer för altmöta konjunkturnedgången. Värt läge är starkt, men den aktiva kampen för atllösa kriserna innebär en kraftansträngning. Allpå ett rättvist sätt fördela de svårigheter som världskonjunkturen orsakar ossoch att med kraft verka för alt uppehålla sysselsättningen nu är viktigt. Menvi mäste också beakta behovel av åtgärder pä lång sikt för att kunna ge arbeleoch trygghet ål alla medborgare. Vi har i vårt land den högsta relalivasysselsättningen bland alla industriländer, dvs. den hög:3ta procentandelenvuxna med etl förvärvsarbete. Men också hos oss flnns en mängd människor somskulle vilja ha ett jobb men inte kan få något. 1973/74 påvisade LO/SAP:snäringspolitiska arbetsgrupp detla. Skall vi klara sysselsättningen för defrån arbetsmarknaden utslagna äldre - äldre är man inom industrin redanvid -och för kvinnorna och skall vi klara våra regionalpoliiiska åtaganden,krävs minst samma takt när det gäller alt skapa nya Jobb som under 1960-talel,dvs. mer än 300 000 . I den andan till- Sedandess har antalet sysselsatta ökat med mer än 150 000. Del förslag som nyligenlagts fram av sysselsältningsulredningen innebär atl man söker skapa 250 000nya jobb inom den offentliga sektorn . Pådella betänkande från sysselsältningsulredningen har följl en häftig deball,och särskill från har framlagts en rad förslag om sysselsättningen. Delsyns mig därför angeläget alt i denna diskussion föra fram några synpunkter påde mer långsiktiga problemen i vårt samhälle. Inomvår arbetsgrupp konstaterade vi atl långtidsutredning ocharbelskraftsundersökning fastslog att den spontana utvecklingen, dvs.näringslivets egen växtkraft utan särskilda åtgärder, skulle leda lill attantalet Jobb inom industrin minskade med 140 000 , medantjänstesektorn skulle öka med 250 000. Sysselsältningsulredningen gör i sittbetänkande höslen 1975 den bedömningen atl industrisys-selsällningen under denärmaste åren kommer alt pendla mellan plus 25 000 och minus 30 000. 1975 ärslångtidsutredning anger ungefär samma siffror för industrisysselsältningen. Dennakraftiga nedgång i sysselsättningen ansåg vi inte böra accepteras, trots altdet sker en ständig produktionsökning även när man minskar antalet sysselsattai industrin. Den kraftiga nedgången i industrisysselsältningen måste motverkasav både betalningsbalansskäl och av regionalpolitiska skäl. Man kan t. ex.inte lösa sysselsättningsfrågorna i glesbygds- och skogskommuner enbari medutbyggd service. Därför måste slor kraft sättas in på all bygga ut vårindustri. Redanatt söka behålla industrisysselsättningen oförändrad aren mycket slor uppgift,som förutsätter myckel kraftiga invesleringsökningar och styrning av kapitalettill industriinvesteringar. Sä har ocksä skett. I årets budgetpropositionsatsas 1,5 miljarder pä regionalpolitiken och lika myckel på Statsföretag plusStålverk 80 och älgärder för varven, som kommer . Därtill kommer 500milj. lill aktieköp i industriförelag men ocksä stödåtgärder i form avlagerstöd, ökal forskningsstöd, fondfrisläp-pande m. m. Dessa ätgärder ärvärdefulla också på lång sikt och av belydelse inte enbart för dagenssiluaiion. Samma sak gäller försök atl styra över mera kreditertill industriinvesteringar frän konsumtion. Menväsentligt är också all man gör klart för sig inom vilka områden det ärpraktiskt och marknadsmässigt möjligl och lämpligt att expandera. En satsningpå kraftig utbyggnad av förädlingen av våra basindustriers produkter, främslstål- och skogsprodukter, torde vara en framkomlig väg. Likaså torde ensatsning av svenska industrier på att genom organiserat samarbeie kunnauppträda som leverantörer av nyckelfärdiga projekt inom olika industrigrenar m.m. vara värdefull. Denna typ av export kan gå både till östländer ochutvecklingsländer. Atl söka bygga upp en ökad export av miljövårds- ochsjukvårdsprodukler, där ligger mycket långl framme i utvecklingen, ären annan väg. det naluriigtvis möjliglatl öka vår export av traditionella produkter, främst inom verkstadsbranschen,om man är klar över att del krävs mycket slora resurser och ansträngningar avsåväl samhälle som näringsliv och att resultaten inte vinns på mycket kortsikt. Demånga nya arbetena mäsle dock komma till stånd inom tjänstesektorn, främst inomden offentliga vårdsektorn. Det är banalt alt päpeka atl en förskjutning avefterfrågan från industrivaror till Ijänsler sker och har skett inom allautvecklade indusiristaier. En satsning hos oss på vårdsektorn inom denoffentliga verksamheten behöver inle moiiveras främsl med sysselsätlningsskäl.Vi ser näsian i tidningar och övriga massmedia hur förhållandena är påvåra långvårds- och ålderdomskliniker, liksom vi konstalerar del vid varjebesök där. Är vi försvarade med alt vi - samiidigi som vi i värt land sägeross ha världens högsla lekniska sjukvårdsslandard - inte har råd atl hapersonal tillräckligt för all de gamla skall få en riklig vård? Skall dengeneration som lagt grunden lill vår välfärd vara till freds med alt på åldernsdagar värdas i en omgivning som visserligen är steril och blänkande av kakeloch rostfritt, men där övervakningen oftast sker av en TV-kamera? Eller skallde vara nöjda med atl vårdas i en korridor eller ett ivättrum, om det nu allsfinns någon plats pä vårdanstalt? Detsägs då och då från konservativt håll och tyvärr också ibland av vissaföreträdare för det s. k. näringslivel, atl vi inle har råd med en sådansatsning pä den offenlliga sektorn som föreslås av sysselsältningsulredningen.Jag skulle vilja vända på det påståendet och fråga: Har vi verkligen så litetav samvete och skamkänsla i oss atl vi kan låta bli? Delär mot den bakgrund som jag här har försökt teckna närmast beklämmande alt secenierns utspel när det gäller sysselsättningen. Man har huggit tag i siffran400 000 nya jobb, och så går man ut med den och kräver en del saker. Ja, det ärJu litet dunkelt vad man kräver. Partiledaren kräver att tvä tredjedelar av de400 000 nya jobben skall komma inom industrin -alltså 27.Q 000nya industrijobb med ca 130 000 nya jobb inom värd- ochtjänstesektorn! kräver i en tidningsartikel omvända siffror - 150000 nya industrijobb och 250 000 jobb inom vårdsektorn. framför ett iredje diffust förslag, som är svårt atl lolka mensom väl skall vara någonting i stil med vad sysselsältningsulredningenföreslagit. Densom vill kommentera cenierns förslag får väl dock utgå ifrån att partiledarensförslag ändå är partiets. 270 000 nya industrijobb under nägra fä år, är detmöjligt eller är det bara taktiska spekulationer? företer ingen somhelst beräkning över vad dessa nya Jobb skulle kosta i investeringar -förståeligt nog. Men om man räknar med gängse siffror för vad en genomsnittligindustriarbetsplats kosiar så kommer man fram till svindlande belopp. Mankommer fram till att detta skulle svara ungefär mot hela den svenskastatsbudgeten under detta budgetår, 80 ä 90 miljarder. Då har man ändå intetagit med samhällsinvesteringarna, som brukar uppgå till ungefärsamma kostnad. Del skulle vara intressant alt veta var dessa kapitalresurserfinns all få. Som jämförelse kan nämnas att den svenska industrin inget år harvarit över 15 miljarder i investeringar. Här är del fråga om hell andrasiffror. Menden enorma ökning av industriproduktionen som skulle följa på en sådanjätteinvestering måsleju också säljas. Del lalar inle om. Har viverkligen elt sä stort eftersatt konsumtionsbehov i vårt land? Eller hur serden marknadsförings- och exportorganisation ut som skall kunna sälja alla dessavaror utomlands? Någon som helst analys av vilka industri-ochproduktionsområden som kan klara denna snabba expansion ger hellerinle. Är det en Jämntjock ökning över alla sektorer man avser, eller sittercentern inne med vetskap om några nya produkter som i ett slag skulle kunna blivärldsprodukter och alltså möjliggöra denna exportökning? Man kan förslåcentern när den underlåter alt göra några preciseringar. Det är bäst så, eljestkommer man i kollision med den förargliga verkligheten. Försvensk arbetarrörelse har alltid orden "full sysselsättning" och"arbele ål alla" varit ledande paroller och är det i allra högsla gradi dag. Alt ställa kraven på sysselsättning och trygghet för alla främst, så somsker i årets budgetförslag, är för oss naturligt. Det innebär då atl vi ärberedda att på allt säll söka bygga ul det svenska näringslivet i den takt somvåra resurser, möjliga exportmarknader och egna ökade konsumtionsbehov medger.Men är vi beredda att se lill att våra gamla och våra barn får devårdresurser som behövs. I en demokrali som vår är del människornas behov ochönskningar som skall vara bestämmande för politiken och den ekonomiskautvecklingen. Del är en polilik som håller både för arbetet med atl lösa dagenskonjunkturkris och för all klara av arbetet för etl framtida samhälle. i (vpk) kort genmäle: säger atl arbetarrörelsens målsättning alltjämt är fullsysselsättning, parollen är oförändrad. Lål gå för atl parollen är oförändrad,men tyvärr, , är problemen och verkligheten inte oförändrade. Dehar avlägsnat sig mer och mer från parollen. Det är del som är det verkligtoroande och del skall man inle försöka dölja med nägra skönmålningar. År1974 var antalet anmälda arbetslösa vid AMS ca högre än 1965.Arbetslöshetsnivån är ca 70 000 personer. Den har gått ned någottillfälligt, men väntas återigen stiga. Denna arbetslöshetsnivå, 70 000, skulleman aldrig ha tolererat ulan betraktat som ytterst allvarlig då man fördesådana här resonemang i början på 1960-tälet. Men kallar t. o. m.statsministern själv en arbetslöshetsnivå på 70 000 för alt man hållerarbetslösheten nere. Det gör han trots alt genomsnittet ligger på en betydligthögre nivå än den normalt brukade göra och början av1960-talet. Sysselsättningen har ökatså kolossalt! Ja del är klart att man kan fä vackra siffror översyselsällningen om man lar med alla deltidsarbetande. Man räknar en person somsysselsatt oavsett om denne arbetar 40, 20, 10 eller . Den som arbeiar5 limmar likställs i statistiken med den som arbeiar 40 limmar. Då är det klartatt man får en otrolig mängd sysselsatta. Men så kan man inte göra, utan manmåste räkna om de deltidsanställdas arbeten till heltidsarbeten. Sedan måsteman även räkna dem som verkligen är i arbete och alltså inte offer för denökade tendensen lill sjukskrivning vilken är en följd av atl arbetslivet blivitmer påfrestande . Om man räknar dem som är i arbele och sorterarbort de tillfälliga konjunkiurmässiga årsvariationerna fick man att jämnt 3 miljoner hellidsarbelande var iverksamhel, medan antalet var 2 917 000. Detla visar , dä man gör en kritisk statistisk granskning av det hela, får en betydligtmindre optimistisk bild av allmänna sysselsätlningsten-denser. Långtidsutredningenhar sagl, som Jag lidigare nämnde, alt den räknar med att kvinnorna även ifortsättningen skall få nöja sig med deltidsarbete. Jag vill då fråga herrSvanberg: Är det elt sätt att garantera full sysselsättning? Är del förenligtmed parollen "full sysselsättning"? Om vi nu inte med del ekonomiskasystem som råder och med de tendenser del visar kan garantera alt vi kan levaupp till denna paroll utan man tvärtom avlägsnar sig mer och mer från den,vilka nya metoder vill då införa för alt säkra del gamla målelfull sysselsättning? Är han beredd att äventyra del kapitalistiska samhälletssjälva existens och övergå lill ell annat produktionssystem? () kongenmäle: angriper för vår målsättning -Jag poängterar altdet är en målsällning som uttryck för en ambition politiskt - att skaffa 400000 nya Jobb fram till början av 1980-lalet. Jag får, herr talman, påminna herrSvanberg om att vi två hade etl replikskifte i den här kammaren för etl antalär sedan. Den gängen hade lanserat målet 100 000 nya Jobb. HerrSvanberg sade dä all del kommer att bli alldeles för dyrt att försöka skaffaarbeten till 100 000 människor.