prot · FZ0997 · 1975-12-31 00:00:00 — Idelta sammanhang vill jag gärna rikta en fråga till regeringens talesmän, herrFagerlund eller eventuellt herr arbetsmarknadsministern själv, om jag fårbesvära honom: Vilka åtgärder har regeringen vidtagit med anledning avriksdagens beslut att hos regeringen begära förslag belräffandeöversyn av lärlingsutbildningen med anledning av motionen 1975:1393 av herrOlsson i och mig? I'motionen hemställdes om en översyn avläriingsutbildningen saml förslag om upp- justering av anslaget tillläriingsulbildning . Utskottet tillstyrkte enhälligt förslagel ochriksdagen följde utskottet. Min fråga är alltså: Vad har hänt i del ärendet? Jagövergår nu till att tala om reservationen 10, För undvikande av allamissförstånd och med tanke på tidigare inlägg vill jagdeklarera vad och jag har uttryckl i inledningen till vårreservation, nämligen all lagen om anställningsskydd i stort sett har varit ettpositivt inslag i svenskt arbetsliv, Detla hindrar emellertid inle att lagenhar fört med sig vissa problem. Det är dessa som vi liksom tidigare villpeka på för all få dem lösta. Särskilt hårt drabbade är, som kraftigt betonade, de nytillträdande pä arbetsmarknaden såsom kvinnoroch ungdomar. Även de äldre har stora svårigheter. Det har som bekantverifierats från många häll. Även arbetsmarknadsministern har indirekt erkäntproblemet då han i samband med förslaget om beredskapsarbeten för ungdomar satt§ 5 i trygghetslagen ur spel. Ävenarbetsförmedlarna har givit utlryck för samma uppfattning, I tidningenArbelsmarknaden nr 3/1976 har en arbetsförmedlare sagt följande:"Trygghetslagarna har försvårat för ungdomarna; tidigare var det lättareatt få in en fot pä ett förelag." Detta yttrande återfinns i en artikelmed rubriken . Viär inte bara övertygade om utan vi vet att många mindre och medelstora förelagär besjälade av önskan och vilja alt hjälpa arbetslösa ungdomar.Trygghetslagens § 5 med del tvång som följer av denna medför alt mångaföretagare drar sig för att anställa ungdomar. Företagarnas villighet attanställa dessa ungdomar skulle öka betydligt om svårigheterna all tolka vadsom är praktik skulle försvinna. Det har gäll så långl när man diskuteral dennaparagraf med jurisler alt organisalioner har sett sig nödsakade att varna sinamedlemmar för att anställa ungdomar i praktiktjänst. Jag ber all få yrka bifalllill reservationen 10. Molbakgrund av vad jag här anfört finner jag det väl motiverat att det i enlighetmed yrkandet i moderatmotionen även sker en granskning av effekterna av de s.k. irygghelslagarna med avseende på möjligheterna för ungdom, kvinnor,handikappade, äldre och s. k. svårplacerad arbetskraft att få arbele på denöppna arbelsmarknaden. Meddella, herr lalman, ber jag alt få yrka bifall även till reservationen 22. Jag förstår alt min talelid nu är ute, och jag hade inle heller tänktsäga någonting ytterligare i della inledningsanförande. Del finns emellertidanledning att något kommentera vad sade lill mig i sillanförande. berörde även näsla ärende på föredragningslislan,inrikesulskotteis belänkande nr 28, men i del avseendel kommer kommentera vad sade. HerrFagerlund nämnde all del i , som med den äran är ellsmåförelagarlandskap, finns en småföretagare som till sagt att han behövdenyanställa tio personer; om han inte kunde göra del var han tvungen att lägganed sitt företag. Det finns många sådana fall. Del gäller kanske inte attanställa precis tio personer, men del finns många mindre och medelstora företagsom alltjämt vill ha kvalificerad arbetskraft men som inte kan få del, trotsatt vi har en relativt stor arbetslöshet, i varje fall bland ungdomen. Vadberor det på, ? Det beror enligt min uppfattning pä att det intefanns en bättre planering av yrkesutbildningen . Vi anser attregering och riksdag tidigare borde ha tänkt på delta och förberett det på ettbättre sätt. Del är nu hög tid att ändra pä delta förhållande, och riksdagentog åtminstone ett steg i rätt riktning . Jag hoppas att jag kommer attfå svar på den fråga som jag därvidlag ställde. Sedansade att ungdomen vägrar att ta ett arbete för . Jag håller med om all det är en otrevligunderbetalning. Men hur kommer det sig då all de ungdomar som går på densociala linjen och tar praktikanställning på ett barndaghem inte heller får merän . , vilket även de tycker är orättvist? Här är det ändå frågaom en statlig resp. angelägenhet. Borde inte stat och kommun ocksåbetala kolleklivavialsenlig lön eller motsvarande? Man får förslå ungdomen ochderas berättigade krav även i dessa fall. Det finns mer att tillägga, men min anmälda tid är säkerligen ute. Idetta anförande instämde (). HerrFAGERLUND (s) kort genmäle: tog upp trygghetslagarna. Jag sade i mittinledningsanförande att vi har fått 140 000 fler kvinnor i anställning nu änföre trygghetslagarna. Vi har fler ungdomar - det säger själv -och fler handikappade i arbele. Detär tur alt inte alla företagare är med på den här valsen om trygghetslagarna.Herr säger alt det finns organisationer som varnar sina medlemmar föratt anställa folk på grund av trygghetslagarna. Jag blir nästan chockad över ensådan upplysning i det här sammanhanget. Hurman skall klara ungdomsarbetslösheten om man gör på det sättet skulle detverkligen vara intressant att höra. Frågorna om yrkesutbildningen och omindustriarbetets status har och jag diskuterat mänga gånger här ikammaren så det behöver vi inte göra . Jag vet kanske vad det beror på allinle ungdomen vill ta dessa arbelen, och jag försökte också säga all vi måsteförbättra arbetsmiljön, lönerna o. d. för att få de här jobben attraktiva. Hert () kortgenmäle: Det är alldeles rikligt, , att ungdomsarbetslösheten harsjunkit. Men vad beror det pä? Jagangav med siffror var ungdomarna är sysselsatta - och det är inte alla gånger iarbeten som de själva vill ha när de går ut och söker jobb. Och i mänga fallblir det inte heller den fortbildning som de egentligen önskar. Jagtror inte att del är angeläget för ungdomar att, som tyvärr sker, städa och skötaliknande arbetsuppgifter vid en del statliga eller kommunala arbetsplatser. Deungdomar som söker sig ul på arbetsmarknaden har i regel fått en vissyrkesteknisk ulbildning. De vill komma ut och skaffa sig erfarenhet avarbetslivet. Det är det de söker för att få en ordentliganställning. Detandra problemet som tog upp gällde att det finns ungdomar sominte vill ta vilket jobb som helst. Men den frågan gäller lika mycket oss äldresom inte uppskattar hederligt arbete på rätt sätt vad det än är. Där finns detockså en uppgift att la itu med i stället för att klassa ner vissa arbeten och,vilket tyvärr sker i många sammanhang, kritisera och fördöma värdet avnäringslivet och dess uppgifter i samhället. HertFAGERLUND (s) kort genmäle: Det är någonting som hallar i resonemang här. Dels sägerhan att företagen vill ha utbildad arbetskraft. Dels säger han attAMU-utbildningen, där ungdomar här tagits in, inte är någonting positivt i dethär sammanhanget. När det gäller att uppskatta eller nerklassayrkesarbete måsle jag säga att aldrig har hört mig klassa nernågot arbele. Jag är själv gammal yrkesarbetare och jobbare och anser inte attdet är något fel med sådant arbete. Vad jag avsäg var yrkesarbetets socialastatus, alt en jobbare inte har samma trygghet i anställningen, inte samma löneförmåneroch alltihop detta, vilket företagen får lida för. Hert () kortgenmäle: Jag sade i mitt inledningsanförande - och jag betonade det särskilt föratt inte skulle tro något annat - att vi inle är ute efter attriva upp några trygghetslagar. De är värdefulla i arbetslivet - det är inte tulal om det - men det finns paragrafer i den s. k, trygghetslagen som, tyvärrmåsle jag säga, hindrar många i varje fall mindre företagare och jag tror ävenstörre företag och kommuner från all väga anställa ungdomar i prakliktjänsl. Devågar inte ta in ungdomar i praktiktjänst därför alt för delförslå vel de inle om de under den liden kan utbilda ungdomarna för de arbetsuppgifterdet gäller och för det andra vet de inte om de har sysselsättning för så mångai fortsättningen. Vi vet hur det är med konjunkturerna. Vad gör man då? Ensådan här paragraf hindrar företagen att anställa praktikanter trots alt detskulle vara både i deras eget intresse och i samhällets intresse att göra det. Jag tror inte att vare sig eller jagvill stifta lagar som medverkar till all företag förr eller senare måste läggasned på grund av ekonomiska problem. HerrFagerlund minns alldeles säkert det första arbetsdomstolsutslagel, där bl. a.trygghetslagen medverkade till en konkurs och friställning av de övrigaarbetarna därför att en försäljare, som misskött sig, hade avskedats ochföretaget dömdes all utbetala ett ganska högt belopp. Företaget kunde inleklara detta och resultatet blev att rörelsen måste läggas ned. Därmedförsvårades situationen även för de andra anställda. (vpk): Jag blev lilel small överraskad när inledningsvisnämnde vissa ling. Del är ju så alt , som är jordnära och talarfängslande, har öra och därför viftade man något med öronen, om ullryckellillåtes, när återgav alla uppgifterna i - 40stycken - om olika stödåtgärder lill företagen. Och, menade ,sedan den redogörelsen lämnades i har en hel rad andrastödåtgärder kommit företagen till del. Delär allmänt bekant alt företagen i det här landet är de största understödstagarevi har. Det rör sig numera om närmare 11 miljarder som man plockar ut frånskattebetalarna. redogörelse var särskilt intressant därför altvi från vpk faktiskt har varit ensamma om att i denna riksdag och från dennatalarstol räkna upp alla de stödåtgärder som företagarna beviljats i del härlandet. Omherr uppträdande är vårens första svala är jag beredd att varaden förste att uttala min glädje. Kanske det är ett uttryck för attsocialdemokratin i nu tycker att denna stödverksamhet gått så långl måste la sill förnuft lill fånga. För all den stödverksamhet det här ärfråga om bär ju socialdemokratins signatur. Hur det kommer all bli efter valeti höst - därom slår skrivet i stjärnorna. Men har utvecklingen varitden, för au travestera ett gammall känt ordspråk, att ger man en viss potentatell finger så lar han snart hela handen. Del var väl närmast della som hadeinspireral till hans inlägg i den här frågan. Ja, herr lalman, della varbara en lilen reflexion. Vänsierpartieikommunisterna har tio reservationer lill betänkandet omarbetsmarknadspolitiken. De berör många specialproblem. De gäller kampen molarbetslösheten, kampen mot könsdiskrimineringen, förbättringen av den dåligaersättningen för arbetslösa under utbildning, kampen mol orättvisapraktikanllöner, frågan om varvad utbildning, m. m. Flera av dessaspecialproblem kommer under debatten att behandlas av andra talare för vpk. Jagtror det är motiverat att kanske höja blicken något här i kammardebalien. arbetsmarknadspolitiken ur en mer vid samhällelig synvinkel. Att ställafrågan: Vad skall arbetsmarknadspolitik vara till för? Varför bedrivs den? ram är den infogad? Ingetav de övriga partierna har anlagt ett sådanl perspektiv. För oss socialister ärdet emellertid naturligt all göra det. Detgår nämligen inle au komma med lösryckta paroller ulan sammanhang - parollermed krav på full sysselsättning, krav pä alla ungdomars rätt till arbete - omman inte också kan klargöra under vilka betingelser sådana mål är möjliga attrealisera. Annars är det snudd på hyckleri. Vadbetyder nämligen ett krav på full sysselsättning? Full sysselsättning i denklassiska meningen - minst lika många jobb som arbetssökande - har del intevaril i . Reservarmén av arbetslösa och undersysselsatia har,om man ser lill den genomsnillliga, långsikliga Iren-den, krafligl ökat.Utslagningen har blivit värre. Arbelshandikappen -eller vad som av kapitaletsföreträdare kallas arbelshandikapp - har blivit ett svårare problemallteftersom kraven på och exploateringen av människan i produktionen skärpts. Vadtjänar då paroller om full sysselsättning till, om man inte ser dessarealiteter i ögonen? Det ekonomiska systemet i producerar arbetslöshet,utslagning och undersysselsäiining. Anlalel heltidsanställningar som bjuds utstagnerar - som efterfrågan på arbete ständigt stiger. Del privatanäringslivet minskar sin sysselsättning. Och med sämre ekonomi för kommunernaoch ovilja att beskatta kapitalet från statens sida kan ju tjänstesektorn inteexpandera i det oändliga. På vad skall man då lita för all skapa fullsysselsättning? Men den vill ju varken socialdemokraternaeller de borgerliga se expandera i någon avgörande grad. Slalsinduslrin ärallijämi av mindre beiydelse i än den är l. ex. i det borgerligt styrdaFrankrike. Skall man lita på den privata småföretagssamheten, som talarså välvilligt om? Men den krossas ju dag för dag av storkapitalet och spelarallt mindre roll. Eller är det på storfinansens investeringsvilja man skallbygga hoppet om all uppnå full sysselsättning? I så fall är man dömd attmisslyckas. Storfinansen är mer intresserad av att exportera kapital tillEG-området eller än att skapa sysselsättning här i . Ochkapitalexporten vill ju varken socialdemokraterna eller de borgerliga röra vid.De står passivt och ser på hur det iredje största svenskägda industriområdetväxer upp, inte här i landet, ulan i Säo i . Mol denna bakgrundär allmänna fraser om full sysselsättning tomma. Delär endast genom en hell ny sysselsättningspolitik som allas rätt till arbelekan förverkligas. Man måste kraftigt öka den statliga före-lagssamheten. Manmåsle salsa på att bygga bort sociala brister. Man måsle sälta gränser för denohämmade kapitalexporten. Man måste förstatliga det privata bankväsendet ochmöjliggöra en planmässig inve-steringssiyrning. Man måsle kort sagt vara bereddatt rjkta avgörande angrepp mol den privata kapitalmarknaden, som är upphovettill arbetslösheten och undersysselsättningen. Det hjälper inte att endastspela siäd- Detför oss vidare till näsla fråga. Inom vilken ram skall då arbetsmarknadspolitikeninnefattas? Vad skall den vara ell redskap för? Här finns två möjliga vägar. Omman accepterar de ekonomiska maktförhållandena och deras automatiska skapandeav arbelslöshel - då blir arbetsmarknadspolilikens innehåll därefter.Arbetsförmedlingen blir i huvudsak en service åt bolagen. Det blir en marknaddär man sysslar med att flytta människor dit kapitalel vill ha dem. 1 Norrlandhar vi exempel på detta. Det blir en marknad där arbetsköparna får välja ochvraka mellan människorna i en ständig kö av företrädesvis kvinnor och ungdomar.Arbetsmarknadspolitik i sådan omfattning blir en apparat som omhändertar ochadministrerar reservarmén av arbetslösa och undersysselsatia; enslädin-stitution som söker la hand om dem som kapiialel inle längre finnertillräckligt exploaieringsbara. Meden sådan målsättning blir våra beslut här i en auktorisation av enfariig och reaktionär social filosofi; en filosofi som säger att det skallfinnas ett A-lag och B-lag på arbetsmarknaden. Det är en filosofi som har sinaförespråkare både bland regeringspolitikerna och bland de borgerliga. Dessgrundtanke är att kapitalet skall kunna pressa de arbetande till allt hårdareprestationer. De som inle kan följa med i takten skall slås ut. Genom attA-laget drivs till allt större prestationer skall, enligt filosofin, medelkunna skapas för B-lageis försörjning. B-lagel skall tas om hand av denstatliga arbetsmarknadspolitiken. Därför blir det en principiell och ideologiskfråga: Vem skall arbetsmarknadspolitiken tjäna, kapitalet eller dearbetssökande? Skall den bidra till att stärka de arbelandes ställning ellerskall den administrera den reservarmé som kapitalel inle vill ha? Endastom man låter arbetsmarknadspolitiken bli en offensiv del avsysselsättningspolitiken, som syftar till att bryta storfinansens makt, kan denbli ett redskap i de arbelandes inlresse. Endast då kan den bli ett inslrumenlför alt slödja de arbetslösa, de utslagna, de handikappade och dediskriminerade - kvinnorna och ungdomarna. Menom den underordnas kapitalet, om den underordnas filosofin och om A- ochB-laget, då kan den bli ödesdiger för de arbelandes hela sociala ställning. Dåkonserverar den utslagningslinjen och döljer arbetslösheten. Och medverkarden i en synnerligen allvarlig tendens, nämligen den tendens som accepterar denhöga ungdomsarbetslösheten och kvinnoarbetslösheten. Den tendens somaccepterar och döljer att tiotusentals ungdomar får en sämre start, som kanskekommer att märka dem för resten av deras tid i arbetslivet, som skyllerproblemet på ungdomens påstådda obenägenhet au ta jobb i induslrin eller påobenägenheten att flytta och som odlar fllosofin alt folk är handikappade därförau de inle orkar med arbetsvillkor, vilka bara anpassats efter de starkaste. Densorlens arbetsmarknadspolitik vill inte vpk vara med om. Vi förkastarfilosofin om A- och B-lagel. stort slatligl induslriprogram och en systematisk utbyggnadav alla eftersläpande samhällssektorer krävs för att effektivt bekämpaarbetslösheten. En ny form av arbetsdelning med en ny maktstruktur, där ingenstorfinans ingår, är nödvändig för alt avskaffa det sociala handikappbegreppetoch säkra jämlikhet i arbetslivet. Men,herr talman, vpk har inle endast en konkret linje då det gäller de långsiktigaperspektiven, då det gäller arbete - en meningsfull sysselsätlning - åt alla.Då del gäller ungdomsarbetslösheten visar vpk även på kortsiktiga åtgärder. Definns redovisade i motionen 191. Svårigheternaför de unga att få arbete är inte en konjunklurfråga. Vore den enbart det,skulle problemet kunna lösas med ökad utbildning och med beredskapsarbeten, ochAMS skulle kunna mobilisera åtgärder för all sedantrappa ned dem under de uppåtgående perioderna. Utvecklingen och1975 visar alt de unga inte får arbele i sådan omfattning altarbetslösheten minskar bland dem. 1en sådan situation måste arbetslösheten bekämpas med offensiva metoder. Deåtgärder som satts in för att bekämpa ungdomsarbetslösheten har tillsin karaktär varit defensiva. Man sätter in åtgärder inriktade på att företagenlängre fram, när den förväntade lågkonjunkturen återigen skall förbytas i enhögkonjunktur, skall anställa de ungdomar som samhället under mellanperiodensysselsatt i beredskapsarbeten och i s. k. arbetsmarknadsutbildning. Vihar i vår motion 191 ställt samman en hel rad konkreta yrkanden om åtgärder inuvarande situation. Jag skall inte räkna upp dem i detta sammanhang, eftersomdel skulle la i anspråk kanske onödigt läng tid. Jag övergår nu lill all beröra utskottsbetänkandel och motionen 2157 omarbetsmarknadsstöd lill åldringsvården i , framför allt iglesbygderna, med sikte på all skapa sysselsättning åt kvinnorna i bygder därarbetstillfällen knappast går att uppbringa. Vårarbetsmarknadsminister deltog vid den socialdemokratiskadistriktskongressen i , och enligttidningsmeddelanden var det flera som för honom redovisade svårigheterna ochåtgärder som borde komma till stånd. Han känner alltså till allsysselsättningsläget i är synnerligen besvärande. Del gällerområdet i dess helhet, men lägel är mest prekärt i inlandet. Jag tänker framförallt på Sollefteå- och Ångeområdena. Härsaknas sysselsättning nästan helt för kvinnor. Det är mannens inkomst som skallsvara för familjens uppehälle. 1 de dyrtider som råder blir del här fråga om enverkligt låg levnadsstandard. Ävenom kvinnorna liksom männen är berättigade till kontant arbetsmarknadsstöd vidarbetslöshet är förutsättningen alt vederbörande haft arbele. Del är dockytterst sällsynt all kvinnorna haft sysselsättning på den allmännaarbetsmarknaden. De har alltså inga möjligheter att komma i åtnjutande av delkontanta arbetsmarknadsstödet. Genom en utbyggdåldringsvård skulle det kunna skapas arbetstillfällen 4 prolokoll 1975/76. ål kvinnor i Väsiernorrlandsinland. Det är dock förenat med kostnader för .kommunerna som dessa inte ansersig kunna klara. Även om kommunerna erhåller i statligt bidrag tillkostnader för hemhjälp, anser sig kommunerna inte ha råd all hell bygga uldenna. Depersonliga ekonomiska kostnader som är förknippade med hem-samarithjälpen kanockså verka menligt på denna vårds ulbyggnad. Den höga medelåldern ochpensionärernas stora antal gör åldringsvården, långtidsvården ochhemsamaritvården ekonomiskt betungande för de kommuner det är fråga om. Del ärframför alll glesbygdens folk som kommer i kläm. Den vård det här är fråga om,som så många människor har så stort behov av, borde i stället byggas ut. Imolionen framhålles alt då kommunernas ekonomi lägger hinder i vägen för dennavårds ulbyggnad och därmed tillskapande av nya arbetstillfällen för kvinnor,borde träda lill för att genom beredskapsarbetenekonomiskt svara för delta slag av åldringsvård, i första hand försöksvis iVästernorrlands län. Attdel föreligger ell starkt behov av detta slag av vård kan del lämnas ålskilligaexempel på. Det är ett jämlikhetskrav från framför alll de äldre i dessaglesbygder att denna fråga ordnas. Ulskotlsmajoriletensmotivering för att inte tillstyrka motionens yr kande är rätt kostlig. Jag citerar ur utskoilsbelänkandet, där det bl. a. sägs, att utskottet vill "understryka att beredskapsarbetenas primärasyfte ärsysselsättningspoliliskt. En första förutsättning för alt beredskapsarbete skall komma till slånd är alt det på orten finns behov av att sysselsätta arbetslösa saml att arbetena lämpar sig för de aktuella arbetssökandena --- ." Så långt utskoltsmajorilelens skrivning. Somframgår av del jag här citerat slår ju ulskottsmajorileten in öppna dörrar, eftersomsamtliga av de citerade kraven redan är uppfyllda i de fall del här gäller. Delär sysselsäliningspoliiik det är fråga om, det gäller all ge arbele åt personersom annars inle kan få sysselsätlning, och det gäller även all de arbelen somkan komma i fråga är lämpliga för kvinnor. Jag yrkar bifall lill samlliga reservationer till vilka mill namn ärknutet. i (fp): Det avsnitt i slatsverksproposilionen som behandlar arbetsmarknadenbörjar med orden: "Sysselsättningen har ökat under är 1975." Däråterges sedan en rad siffror och tabeller, och därpå fortsätter texten:"Del är del högsta talet för sysselsäiiningen som någonsin uppmans iAKU." HerrFagerlund har varil inne på samma lema och geii exempel. Jag vill inledningsvissäga alt de lämnade uppgifterna är riktiga och all vi allesammans noierar demmed lillfredssiällelse. Men tyvärr är inte detla hela sanningen. Lägel påarbelsmarknaden inger också bekymmer. Åtskilliga av problemen har redanredovisats i debatten, och att det finns bekymmer återspeglas också i den digramoiionsfioden. Jagtror inle alt vi har haft så många till arbets-marknadshuvudtiielnknutna motioner all behandla som - drygt ett femliolal som . visar all många av ledamöter har moll problemalikenpä arbelsmarknaden i sina hembygder och ser den i del dagliga livet. Siffrornaom varsel om uppsägning är också allvarliga. Om vi gör ett par jämförelserfinner vi alt del utfärdades varsel för 14 000 personer.Motsvarande siffra för var 23 000, alltså nära en fördubbling. Ochingen tendens finns till nedgång i det höga antalet varsel. Siffrorna förmånaderna ligger så högt all man får gå fem årlillbaka i liden för all finna lika höga siffror för som iår. finns en speciell sektor av arbetsmarknaden som inger särskilt allvarligabekymmer. Det gäller ungdomarnas problem att komma in på arbelsmarknaden. Jaghar märkt att en stor del av debatten rör just del avsnittet, och jagtycker det är naturligt att vi ägnar det problemet särskild uppmärksamhet. Delär faktiskt så att 16 96 av i landet sysselsatta är men all mer änen tredjedel av människorna i arbetslöshetskön är . Det finns någotolika siffror; använder vi januarisiffrorna får vi värdet 40 96. men användervi februarisiffrorna finner vi att ungefär 35 96 av arbetslöshelskön utgörs avunga människor. Vi hoppas att marssiffrorna, som väl kommer om någon dag, skallvisa bättre resultat. Tilldella kan läggas all den ekonomiska påfrestningen för ungdomarna är extra stor,beroende på all en slor del av dem inle kan räkna med au få bidragfrånarbeislöshetskassan. Men framförallt får de en förlamade känsla av att inlebehövas i arbelslivei.