prot · FZ09116 · 1975-12-31 00:00:00 — gånger dyrare om manväljer tåg i stället för buss - framför allt när de inle har tillgång till detmaterial som SJ:s kalkyler är baserade på. lät del emellertid som omkommunerna skulle kunna få tillgäng till det materialet. Statsrådetsäger atl jag är alltför kritisk när jag hävdar all han inle alls g}on någrasamhällsekonomiska bedömningar; han hade ju tagit hänsyn till människornasekonomi. Det är klart alt den ingår i bedömningen. Men i detta fall är dettaföga relevant, eflersom de människor som utnyttjar järnvägen boromedelbart utefter linjen. Man har dessutom några kompletterandebussar, som hämtar upp passagerare från mer perifera områden. Dessalågresenärer utnyttjar tåget därför att de bor lämpligt till och eftersom deaktuella samhällsbildningarna - centrumfunktioner och annat - också ligger ianslutning till järnvägen. Därför är resonemanget om människornas ekonomi närdel gäller trafiken pä sträckan föga relevant. Däremot är desamhällsekonomiska konsekvenserna för kommunerna i form av miljöpåkänningaroch annat och även på grund av behovet av fier parkeringsplatser,bussterminaler och liknande ett problem. Statsrådetsade i sitt förra inlägg au man har valt bussen i . Detvar verkligen ett påstående! Vem har gjort det valet? Jag vågar påstå all detinte är trafikanterna som gjort valet, ulan del är SJ som gjort valet genom altdra in de tåg som man kunde använda för att komma lill sitt jobb. När denförbindelse man kunde använda försvann och del i stället sattes in en buss,stod man inför alternativet all använda den bussen eller att ta bilen. Mångalog lyvärr bilen. Jag kan tala av egen erfarenhet. 10 ä 15 96 av dem som tidigare använde järnvägen övergick då till allanvända egen bil. Bussen log så pass myckel än vad tåget hade gjort,att många inte ansåg sig ha råd med den restiden. Man kan alllid diskutera omden uppfattningen är riklig eller inte. För egen del fortsatte jag atl åkakollektivt, men många andra gjorde del inte. Det var kanske just de som hade enbit fram till allmän väg och ändå på ett eller annat sätt fick ta sig dit. Detyckte kanske att när restiden nu blev så lång, så var det lika bra att tabilen hela vägen. Lälmig avslutningsvis bara läsa upp etl referat av ell uttalande från Lerumsarbetarekommun, som jag tycker är belysande rör socialdemokraternas dubbelspeli den här frågan: "LerumsArbetarekommun kräver i ett särskilt uttalande att helhjärtatställer upp bakom den regionala satsningen på kollektivtrafik och att SJ:slokaltrafik mellan och bi-behålles på nuvarande eller utbyggdservicenivå. Man kräver vidare att med skärpa och konsekvensreagerar mot SJ:s krav på kommunala subventioner som förutsättning för fortsattlokaltrafik." 1princip kan jag ställa mig bakom del uttalandet, men jag kan inle finna attlandels kommunikalionsminister gör del. iGöteborg (fp): Kommunikalionsminislern tog upp den intressanta frågan om enkombination buss-tåg. En sådan kan vara motiverad i vissa fall, där t. ex.bussen har möjlighet alt gå en annan sträckning och beröra bostadsområden sominte järnvägen kan nå. Men det finns en form av kombinationen buss-låg som jagdirekt ogillar. Den gäller de sträckor där man senare kan konstatera altlågförbindelsen kommer atl föreslås för nedläggning. Man låter alltså bussen gåparallellt med järnvägen på ungefär samma lider och ser inte till att det bliren bra trafikförsörjning med varierande tidtabeller. På det sättet får man enuppdelning på ira-fikslag, och snart visar det sig all järnvägen inte hartillräckligt med resenärer och blir olönsam. Där del finns järnvägsförbindelseranser jag alt man i så slor utsträckning som möjligt skall försöka få människoratt använda sig av del irafikmedlet. Jagär glad över att kommunikalionsminislern säger all del finns anledning atlpröva järnvägsalternativet när trafikunderiaget är så pass stort som 4 000resor per dag på en viss sträcka. Kommunikationsministern menade atl del gällerall se till människornas innersta behov. Efter all ha haft kontakt med denbreda opinionen efter banan med tonvikt på sträckanFloda-Göteborg kan jag säga att den enstämmiga uppfattningen blandtrafikanterna är att de vill behålla sin järnväg och inle kastas ut pålandsvägen i en buss. Värderingarna kan vara annorlunda i andra regioner, men iden här väljer man tveklöst järnvägen. Det är därför som jag tror alt den härdebatten kan ha hafi ett positivt syfte. Den har på nytt ställt oss inför allvareti den här frågan, och den kan kanske underlätta kommande förhandlingar. Omrenhållningen på rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar Överiäggningenvar härmed slutad. § 9 Om renhållningenpå rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar Herrkommunikationsministern erhöll ordet för att besvara ()anmälda interpellation, 1975/76:167, och anförde: har i en interpellation frågal mig om jag anser attrenhållningen längs vägar och pä rastplatser är tillfredsställande, om jagavser att la några initiativ i syfte att skapa förutsättningar för tillkomst avytterligare toaletter och avfallsservice vid rastplatser och parkeringsplatsersamt om min uppfattning i fråga om ansvars- och kostnadsfördelning mellankommunerna och när del gäller uppförande och drift av toaletter vidallmänna vägar. Isamband med tillkomsten av renhållningslagen , i vilken kommunerna gavsdel övergripande renhållningsansvarel, klarlades också statens ansvar förrenhållningen i vad gäller sådana allmänna vägar för vilka Omrenhållningen på rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar staten genom ärväghållare. Omfattningen av det statliga ansvaret framgår av 26 § väglagen därdet bl. a. sägs: "Genomrenhållning skall vägområde hållas i sådant skick all skäliga sanitära hänsynoch trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Detsamma gäller i fråga om mark lill enbredd av intill parkeringsplats eller rastplats som är väganordning, iden män allmänheten har tillträde lill marken." Vägverkethar alltså genom väglagen ålagts en skyldighet atl svara för renhållning ifråga om allmänna vägar som staten är väghållare för. Verket vidtar ocksåomfattande renhållningsåtgärder längs vägarna och på parkerings- ochrastplatser. På en del parkerings- och rastplatser har verket också anordnatloaletter. Vadherr frågor gäller är närmast om i tillräcklig omfattningutför renhållningsåtgärder och vilken renhållningsstandard som är rimlig.Därvid avses särskilt frågan om toaletter på rast- och parkeringsplatser. Delkan konstateras, atl vägverkels renhållningsskyldighel gäller endast sådanarast- och parkeringsplatser som är väganordningar. Större rast- ochparkeringsplatser, där trafikanterna gör längre uppehåll och som ofia är belägnavid olika utfiyktsmål längs vägen, är inte all betrakta som sådana anordningar.Dessa platser har normall tillkommit genom kommunalt initiativ. Enligtrenhållningslagen ansvarar kommunen för renhållningen i sådana fall. Avvad jag sagt framgår all huvudansvaret för renhållningen av rast-ochparkeringsplatser beroende på de lokala förhållandena kan vara en frågaantingen för kommunen eller för väghållaren. strävar givetvis efteralt skapa tillfredsställande sanitära förhållanden. Verket har haftöverläggningar med genom en samverkan med kommunernafä en rimlig arbetsfördelning. Verket har för sin del funnit en rimlig ordningvara all, i de fall behov av toalett konstateras föreligga, väghållaren svararför att toaletten kommer på plats och installeras. Väghållaren svarar vidareför städningen och tillsynen, medan kommunen svarar för hämtningen av avfallet.Någon överenskommelse har dock ännu inle kunnat träffas med ifråga om arbets- och kostnadsfördelningen. Del är givetvis angeläget attparterna inle dröjer med en överenskommelse i denna fråga. Vägverketavser emellertid alt ta förnyade kontakter med i frågan. Jag ber alt fåtacka kommunikalionsminislern för kommentaren lill min interpellation. HerrNorling lämnade lyvärr inle någol svar på mina tre frågor. De står i ston settobesvarade. k. svaret innehåller i slort selt samma beskrivning av dragkampen mellanvägverket och som fanns redovisad i interpellationen.Nedsölningen av rastplatserna kommer uppenbarligen alt få fortsätta.Statsrådet visar ingen vilja att ta itu med denna fråga för att äntligen få denur världen. Jag säger äntligen, och sällan har det ordet varit så välmotiverat.När man titlar lillbaka i handlingarna finner man nämligen att debatten om vemsom skall ha ansvaret för renhållningen på rastplatser och parkeringsplatserhar pågått . Redan1959 framhöll exempelvis medicinalstyrelsen i en skrivelse till väg- ochvattenbyggnadsstyrelsen att risker för smittspridning medför behov av atltillbörlig uppmärksamhet ägnas åt sanitära anordningar vid parkeringsplatser. Riksdagenuttalade sig på förslag av allmänna beredningsutskoUel med anledning avmotioner i etl betänkande 1962 pä följande sätt: "Förhållandenavid rastplatserna vid de allmänna vägarna och anord ningarna beträffande toaletter utmed de större trafiklederna är i många fall långt ifrån tillfredsställande från hygieniska synpunkter och i fråga om ordning och trivsel.- En väsentlig brist är emellertid uppen bariigen att bestämmelser saknas om hur underhåll och tillsyn av rast platserna och deras omgivning samt om hur ordnandet av toaletter skall ske och om vilken myndighet som skall handha dessa frågor." Tyvärr,herr statsråd, kan nästan samma uttalande göras , . Detla ärminst sagt häpnadsväckande. 1 internationella sammanhang brukar svenskadelegater peka på vad som gjorts för all hålla rent. Men den - för alluttrycka sig städat - fekala föroreningen vid rastplatserna utefier de svenskavägarna skall tydligen få fortsätta. Kommunikationsministerns enda besked arentrött slutkommentar. Det heter i svaret: "Någon överenskommelse har dockännu inte kunnat träffas med i fråga om arbets- ochkostnadsfördelningen. Det är givetvis angelägel all parterna inle dröjer meden överenskommelse i denna fråga." Ja, överenskommelsen harsom sagt dröjt . Räcker inte det? Jagvill inte förneka all försök har gjorts all få ordning på eländet. Del barskenexempelvis -som påpekas i svarei - när besluiade om renhällningslagenår 1970, och del skedde väglag. Men kvar står all problemet alltjämtär olöst och all kornpeienslvislen mellan vägverk och kommuner fortsätter. Inlekan del vara rimligl all resenärer och turister som stannar för atl sträcka påbenen och för att njula av utsikten vid någon av värt lands mänga vackrarastplatser bokstavligt måsle hälla sig för näsan när de stiger ur bilen.Bannstrålen drabbar nalurligtvis i första hand dem som ansvarslöst förorenar.Men de har gjort del av bekvämlighet i frånvaron av ordnade toaletter ochavfallsservice vid rastplatserna. Nuhar utvecklingen ändå gått sä långt att loaleilvagnar eller fasta toaletterfinns ordnade. Del har kommuner och turistföreningar och också i någon månvägverket sörji för. Eller för att ta ett mig närliggande exempel, denunderbart vackra rastplatsen vid Brahehus utanför utefter E 4, därkommun och vägverk efter sega och fortgående förhandlingar temporärt enats omatt dela kostnaderna för renhållningen Omrenhållningen på rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar Omrenhållningen på rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar Men striden om vemsom skall betala vad fortgår. Och det är, , otillfredsställande. Jaghade nog hoppats på etl mer handlingsinriklat svar. Sommaren och därmedturistsäsongen står för dörren. Skall bli ännu ett föriorat år idetta avseende? Eller skall kommunikationsministern - eventuellt i samverkanmed jordbruksministern och kanske kommunministern - försöka få fart påförhandlingarna mellan och , så attansvarsfördelningen blir klariagd? Då kommer nog också renhållningen vidrastplatserna all fungera. Men del kräver handling . Vi kan inte vänta iåratal till. Jag tycker att det är angeläget att säga etl par saker med anledning avvad nu nämnde. Påde tre frågor som han ställt i sin interpellation har jag försökt att lämna detsvar som är möjligt alt lämna i ett läge där och ickehar träffat någon överenskommelse. Svaretpå den första frågan, om jag anser all renhållningen längs vägar och pårastplatser är tillfredsställande, blir nalurligtvis, om vill haell klart och entydigt svar, nej, eflersom jag i interpellationssvaretefterlyser en snabb uppgörelse mellan och . Det hadeju inte funnits anledning att efterlysa en snabb uppgörelse, om jag hade tycktatt förhållandena var tillfredsställande. Denandra frågan, som gällde huruvida jag skulle ta några initiativ i syfte allskapa förutsättningar för tillkomst av ytterligare toaletter ochavfallsservice, är naturligtvis svårare att besvara, eftersom inte heller herrWirlén ställer upp någon slandardnorm för hur många det är fråga om. Det ärklart att man kan fråga efter ytteriigare förbättringar, men för diskussionenhade del varit bättre om man hade kunnat utgå frän någon form av bestämning.Jag kräver dock inle att skall kunna lämna någon sådan bestämning-det torde vara ganska orealistiskt. Jag kan gärna svara atl del bör tillkommaytterligare sanitära anordningar, men del är också då vikligl för debattensskull att erinra om det myckel långsträckta vägnät som del här är fråga om. Avde vägar som vi har i landet svarar för . Detär alldeles självklarl all med den ökande irafik som söker sig utpå detla vägnät kan del vara svårt även för att hålla möjligheternaöppna till den snabba förbättring i takt med trafikökningen som i och för sigvore önskvärd. Även om siffran är svår all jämföra med någonting annat vill jagnämna all vägverkels årliga kostnader för renhållningen ligger på omkring10 milj. kr. Sedankan man naturligtvis, som har önskat, säga all alla rastplatserborde förses med toaletter - alla rastplatser. Man förutsätter då engränsdragning mellan rast- och parkeringsplatser som i praktiken kan varamycket svår all genomföra. Jag tror inle all trafikanterna kan utgå från atlalla rastplatser skall vara försedda med ex- a.lokala förhållanden, trafikomfattning, närheten till samhällen och till andrarastplatser måsle inverka på frågan om rasl-plalsutseendel. Del är mot denbakgrunden, , man får se bestämmelserna i väglagen, som inle i ochför sig ålägger den direkta skyldigheten i de här sammanhangen. Närdel är sagt vill jag självklarl slå fast all den renhållning som vägverketenligt väglagen har att utföra skall man självfallet också utföra. Men man kommerinte ifrån att det när det gäller i vilken omfattning åtgärderna skall ulförasäven är en fråga om val av lämplig slandardnivå. Här får man göra en avvägning. Jagvill också tillägga all med hänsyn till det ansvar kommunerna har förexempelvis friluflsfrågor och turistfrågor så finner åtminstone jag delnaturiigt all del sker etl samråd mellan och berörda kommuner om hurrastplatserna bör utrustas och vilka rastplatser som därvid från kommunernassynpunkt är mest angelägna och bör ges en hög sanitär standard. Har man ellsådant samråd är det självfallet också helt naturligt att även kostnads- ochansvarsfördelningen för atl tillgodose olika önskemål får behandlas. Visst är , men, , del har trots alll underdessa hänt en del. Man kan inte göra gällande att ingenting skulle hahänt under dessa år och ställa av overksamhet mot den kraftiga ökning avtrafiken som ägt rum under samma . Jag vill erinra mig, med allreservation för att mitt minne kan svika mig, att vi - ett årtal somleder oss lillbaka i liden - hade ca 1,2 miljoner bilar. harvi 2,7 miljoner. Även detta bör vara med i en seriös debatt. Omrenhållningen på rast- och parkeringsplatser längs allmänna vägar Jag sade inlealt det inte hänt något under dessa 14 är. Jag pekade t. o. m. på de försöklill ordning i lagstiftningen som gjorts för att bättra på läget. Men vad jagmenar när jag påstår all del gått utan någon rättelse är att detfortfarande pågår en kompetenstvist som man borde få ur världen. Mångamänniskor har svårt atl förstå atl kommuner och vägverk håller på att träta omvem som skall göra vad utan alt del blir en förbättrad renhållning pårastplatserna. Det är detta förhällande jag menar är otillfredsställande ochsom del måste göras någonting åt. Jagtycker ändå atl taklen varit ganska låg, även . När rikskommillénHåll renl gjorde sin framställning tog det etl år innanvägverket lade fram sin syn på skrivelsen, och sedan dröjde det ytterligare ellär till - alltså efter skrivelsens tillkomst - innanregeringen lade fram sitt ställningstagande. Och det var, herr statsråd, ettmycket slappl slällningstagande. Regeringen lämnade skrivelsen ulan annanåtgärd än atl den överlämnades till för alt finnas all tillgå vidverkels pågående arbete med utformning av lämpliga toalettanordningar förrastplatser. Nr 116 man åstadkom , och har således inget ytter- den ligareegentligen inträffat. Det är det jag menar - så här kan det inte 4 mai 1976 fortgåår . Jag har pekat på utvecklingen under 1970-lalet. --------------- petenslvisten mellan och ligger olöst, och Om åtgärder för en jagtycker alt del ansvariga statsrådet måsle vidta någon åtgärd på den rikare fritid punkten, så alt vi kommer ur eländet. Jagär givetvis på det klara med att det här finns många gränsdragningsproblem somär besvärliga. Del vill jag inle alls slicka under stol med. Det är detta defortsatta överläggningar som statsrådet utlovar skall komma lill slånd skallkomma till rätta med. Men överläggningarna far inte fortgå under åratalytterligare, utan vi måste få ett resultat . Överiäggningenvar härmed slutad. §10 Om åtgärder för en rikare fritid Herr utbildningsministern erhöll ordetför att besvara (vpk) anmälda interpellation, 1975/76:136,och anförde: har frågal mig vad jag tänker la för initiativ för attmotverka en kommersialiserad och privaliserad fritid i syfte atl främja en mermeningsfull fritidssysselsättning. har också frågal vilkastödåtgärder som kommunerna i delta avseende kan komma i åtnjutande av. Insatserför att ge människor möjligheter till stimulerande och engagerande aktiviteterunder fritiden är vikliga inslag i välfärdspolitiken, och de måste självfalletöka i betydelse i takt med att människors fritid blir längre. Del finns dockskäl all erinra om all i mänga fall är åtgärder inom andra områden än kultur-och fritidssektorn våra viktigaste instrument för all skapaförutsättningar för en rikare tillvaro under den lid som vi inte arbetar. Delpågående reformarbeiel inom arbetslivet, reformeringen av skolan ochutbyggnaden av barnomsorgen bör särskilt nämnas. Förbättring av arbetsmiljönoch ökade möjligheter för de anställda atl påverka den är nödvändiga när detgäller atl komma ifrån motsatsförhållandet mellan arbete och fritid. Fritidenfår inle belraktas enbart som en rekrealionskälla som gör del möjligt förmänniskor atl fördra en undermålig arbetsmiljö eller missförhållanden i andraavseenden. Arbetet måste i sig vara meningsfullt och stimulerande. Defrågor som har ställt spänner över ett så vitt fält och är av den karaktären att man för att ge etl uttömmande svar skulle behöva lämna en omfattande redovisning av det reformarbete inom fler talet samhällssektorer som har genomförts för atl förbättra människors levnadsvillkor samt de förslag till reformer som 60 regeringen har lagt fram. måste jag begränsa migtill all nämna några exempel som i första hand Nr 116 berör kulturaktiviteterna. haren omfattande reformering av den statliga a a-ic Många av de insatser som gjorts har direkt resulterat i livligarelokala aktiviteter. Teater- och musikinsiitutioner med Om åtgärder fÖr en ettregionalt ansvar har tillkommit. , Rikskonserter och Riks- rikarefiitid utställningar fortsätter sin verksamhet som i betydande grad syftar tillatt nå nya grupper. Föreningslivet har fått ökade möjligheter till kulturellverksamhet i människors närmiljöer genom bidraget lill kulturprogram.Utvecklingen av nya formerav amatörverksamhet på kulturområdet stöds genomsärskilda experimentmedel. Arbetsmöjligheterna för fria leater-och musikgruppersom svarar för en värdefull uppsökande verksamhet har avsevärt förbättrats.Kommuner kan erhålla bidrag för inköp av bokbussar för att förbättra serviceni isolerade miljöer samt till att ordna bokutlåning på arbetsplatser. Statenstöder också bibliotekens inköp av litteratur på invandrarspråk. Inom ramen fördet införda litteraturstödet kommer en försöksverksamhet medläsfrämjande åtgärder med barn- och ungdomsorganisationernas hjälp altgenomföras. Enlång rad av samhällets insatser har kommit till stånd just för att motverka denegativa verkningarna av del kommersiella kultur- och fri-lidsutbudet. Jag villerinra om det stöd lill bokutgivningen som infördes och omregeringens förslag belräffande ell massmarknadsförlag som regeringen lade frami årets kullurproposition. En av statens kulturråds viktigaste uppgifter äratt följa utvecklingen på den kommersiella kultursektorn. Enligt vad jag harerfarit kommer rådet att lägga fram en plan för de åtgärder sombedöms vara mest angelägna. 1 den särskilda barnkullurgrupp som arbetar inom utbildningsdepartementetpågår f n. slutarbelet med de förslag om åtgärder på barnkul-turomrädet somgruppen anser behöver vidtas. Insatserför all skapa förutsättningar för en berikande fritidsmiljö för barn och ungdomär särskilt angelägna, och jag vill på denna punkt peka pä det beslul somriksdagen har faltal rörande utbyggnad av barnomsorgen genom daghems-och fritidsverksamhet. har en omfattandeförsöksverksamhet med fritidsaktiviteter för barn, företrädesvis i åldrarna 7-12år. genomförts med medel från allmänna arvsfonden. Bland försöken kan nämnaskoloni- och lägerverksamhel såväl för barn som för hela familjer samt särskildainsatser för ökad medverkan av föräldrar och vuxna i fritidsverksamhet. Deförslag som regeringen har lagt fram i propositionen om skolans inre arbete har slor betydelse också för den allmänna fritids verksamheten, I propositionen betonas vikten av atl kommunerna sam arbetar med föreningslivet på orten och alt verksamhet i föreningsregi ges företräde framför kommunalt organiserad verksamhet. För alt fi nansiera verksamheten föreslås bidragen lill ungdomsorganisationernas lokala verksamhet utgå även i ålderskategorin 7-11 är som bidraget höjs. Därutöver föreslås ett bidrag om totalt 25 milj, kr, till 61 Nr 116 kommunerna, i första hand avsett som kompletterande stöd tillförenings- Tisdagenden '" verksamhet, 4 mai 1Q76 "bärande linje i fiera av de initiativ som regeringen har tagit på kultur-och fritidsområdet är alt organisationslivei bör få förbättrade och Om åtgärder för en ävennya arbetsmöjligheter. När nya initiativ tas bör man således i första rikare fritid hand inrikta sig på en verksamhet iorganisationsregi. flöden av denna principkan nämnas det utökade stödet till idrottsor-ganisalionerna och tillidrottsanläggningar, etl utökat stöd till ungdomsorganisationerna, införandetav ell stöd lill invandrar- och minoritets-organisationer och stödet till fria trossamfund.Även det framlagda förslaget om förbättrade bidrag tillnyklerheisorganisationerna bör nämnas i det här sammanhanget. Sedan lång lidlillbaka bedriver studieförbunden en omfattande verksamhet som utgör etlväsentligt allernaliv till det kommersiella kullurutbudet. Det statliga stödethar ökat . Formerna för de framtida statliga insatsernabehandlas av den tillsatta folkbildningsulredningen. Destatliga insatser som jag översiktligt har redovisat har utformats så all deblir alternativ som människorna kan utnyttja i bostadsområden och påarbetsplatser. Fritidsinsatser som bryter isolering måste uppmuntras ochuppsökande verksamhet ges ökat utrymme. Dessa principer har också varitvägledande för den reformering av den statliga kulturpolitiken som har skettunder . Enligtmin uppfattning är de olika åtgärder som jag här har nämnt viktiga instrumentnär del gäller atl skapa förutsättningar för meningsfulla och stimulerandefritidsaktiviteter. Erfarenheterna av de nu gjorda insatserna kommer att geunderlag för ställningstaganden i frågan hur samhällets insatser ifortsättningen skall utformas när man skall skapa slagkraftiga alternativ tilldet kommersiella utbud som förekommer.