prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — Men när man läser denskatteöverenskommelse som träffats, undrar man om svenska folket har varitutsatt för ett dåligt skämt eller om är på gränsen till att drivamed svenska folket. 1 skatteöverenskommelsen uttalade : "Partiernaär vidare överens om all skatteutredningens arbete bör inriktas pä attpresentera ett förslag lill elt mera varaktigt skattesystem , som kanträda i kraft . Möjligheten all åstadkomma en förskjutning i beskattningenfrån lönedelen i förelagens kostnader lill användningen av energi ocheventuellt även knappa råvaror prövas av förelagsskalteutredningen." Jag delar uppfattning att del är mycket lättare all prataom produktionsskatter än att genomföra dem. Det där med skatt på produktionen,som låter så fint när man talar om saken, kommer när man genomför del inte attbli annat än en form av omsättningsskatt, och del är ju något som vid betydligtlägre skattetryck en gång har befunnits inle vara vidare praklikabelt.Eftersom jag har den uppfattningen, som också har givit uttryck föri remissdebatten men inle i överenskommelsen, så tror jag att del här inle allsblir det sisla i raden av provisorier och att man med dessa provisorierfaktiskt gör ont värre. Moderatasamlingspartiets skaltealternativ, som vi anser skulle innebära att man intesköt ell växande problem framför sig, bygger på föfiande punkter: Det måste vara fråga om en verklig skattesänkningoch inte bara en omläggning som utges för att vara en sänkning. Denna skallesänkning måste innebära sänkningar avmarginalskatterna i de vanliga inkomstlägena. En skallesänkning förutsätter att man inle låterinflationen medföra automatiska skattehöjningar. Utrymme för en verklig skattesänkning kan vidareskapas genom besparingar. Inom en statsbudget om 90 mifiarder kronor och årligautgiftsökningar på 10 mifiarder kronor måste del finnas utrymme för besparingaromåtminstone någon mifiard, vilket skulle väsentligt underlätta arbetet på att fåverkliga skattesänkningar. Slutligen vill vi understryka - i likhet med LO isill remissvar beträffande skatteutredningen - "att det just är kravet påsamhällsekonomisk balans som måste vara avgörande för bedömningen hur stortdet totala skalleintaget lill statsbudgeten skall vara". Vi anser att kon- junkturulsiklerna ärsädana all del totala skattetrycket även av den anledningen skulle kunnasänkas. Vadbeträffar konjunkturläget konstaterar finansutskottets majorilel alt"realinkomsterna steg snabbare än tidigare underefterkrigstiden". Det låter ju väldigt fint. Men då måste man fråga sighur detta har åstadkommits. Ja, ordnar man till en rikligt duktiglågkonjunktur, som vi hade , och sedan sätter in stimulansåtgärderunder 1974 så är det klart att uppgången kan se myckel prydlig ut. I självaverket är del sä att om statsministern och finansministern hade ordnat en ännubesvärligare lågkonjunktur och satt in stimulansåtgärder 1974 sähade ökningen blivit ännu större än den nu faktiskt blev. Men jagfinner föga grund för all skryta med vad som hände . Vidareberodde de ökningar i realinkomsterna som inträffade i ickeoväsentlig mån på att man tog i anspråk en stor del av valutareserven. Men i stället för att gräla om beskrivningen av1974 är det viktigt att resonera om hur det kommer alt bli fortsättningsvis iår och . Det kan man ha olika uppfattningar om. Det är svårt attbedöma konjiinkturulvecklingen, men sä långt är det i alla fall säkert attflnans-utskollets majoritet uttrycker betydligt större farhågor försysselsättningen under den senare delen av 1975 än vad finansministern gör. Påvårt håll har vi samma uppfattning pä den punkten som finansutskottets majorilel.Vi framförde den uppfattningen , och vi anser attutvecklingen har givit oss rätt. Del är ju bra när man någon gångfär rält. Densenaste konjunkturbarometern pekar nedåt. Antalet varsel ompersonalinskränkningar pekar uppåt. Orderingången lill viktiga näringsgrenarhåller på alt försvagas. Exporten kommer inle alt bli sä stor somfinansministern säger, och inte heller lagerinvesleringarna. Tecken lyder ocksåpå att olika investeringsplaner läggs på hyllan och all åtminstone ökningen iinvesteringarna inle blir så stor som tänker sig. De bedömningarsom görs pekar också på alt den internationella konjunkturnedgången trotsolika motåtgärder kommer att hålla i sig . Ävenom man ännu inle ser någon nedgång i själva sysselsättningen finns detraditionella och jag höll pä all säga osvikliga varningssignalerna. Dem gällerdel att i lid beakta. Vad gör dä finansutskottets majoritet? Jo, man slår heltrikligt fast all "erfarenhetsmässigt vet man emellertid alt det i mångafall kan ta betydande tid innan ekonomisk-politiska ätgärder får sin fullaverkan". Men om man erfarenhetsmässigt vet att det tar innanåtgärderna får några verkningar borde del väl göras något nu för att möta dennedgång i sysselsättning och konjunktur som man ser framför sig! Så är detemellertid inte. I själva verket gör man faktiskt tvärtom, därför all delidigareläggningar av olika punklskattehöjningar som kommer att genomföras iär innebär alt del dras in mera köpkraft frånkonsumenterna än man tidigare tänkt sig, och såviii jag begriper måsle delta fåen försvagande inverkan på konjunktur och sysselsättning. Finansutskoiielsmajoritet nöjer sig med att ge regeringen olika fi-nansfullmakier och allskissera en beredskapsplan. I den planen ingår f ö., såvitt jag kan se, inteden del som fanns med i millenpartimolionen och som handlade omberedskapsplanen, nämligen att som ett led i denna beredskap skulle man ocksåförbereda en sänkning av mervärdeskallen, som vi ju hade föregående år. Såvittjag kan se finns inte den saken med i utskollsmajoritelens presentation av hurdenna beredskapsplan skall utformas. Men, herr talman, liden har varit myckelknapp när del gällt alt sätta sig in i detta utskoltsbetänkande, som vi har fåll från trycket. Det är därför möjligl att det står någonting ibetänkandet som jag har missal. Jag har inle heller kunnat finna någonförklaring till varför just den ingrediensen i beredskapsplanen har fallit bortunder uiskoltsbehandl ingen. Frånmoderat sida anser vi all åtgärder bör vidtas . Vi vill inle slå in på denpolitik som ledde till de föriorade . Vi föreslär all man sänkermervärdeskallen fr. o. m. i är. I det sammanhanget vill jagpåminna om vad tidningen , nr 1/1975, skrev i sin ledare,nämligen föfiande: "Momssänkningenvisade sig ju vara en betydligt effektivare stimulansåtgärdän de flesta föreställt sig och skulle åter kunna prövas." Närvi nu föreslår en sysselsätlningsstödjande åtgärd av denna typ är vi starktmedvetna om de stora skillnader som föreligger mellan konjunkturläget nu ochdet läge vi hade under den senaste nedgången. hjälptes densvenska konjunkturen upp av en stor efterfrågan utomlands pä svenskaexportvaror. Det var högkonjunktur där. Del ledde också till att det svenskakostnadsläget utvecklades gynnsamt och vår konkurrenssituation förbättrades. Viundvek på det sättet att bli pressade av några valutaproblem som kunde göra delsvårt att stimulera sysselsättningen här hemma. Men lägel är på den punklen annorlundanu. Hotet mol sysselsättningen kommer i stor utsträckning från en försämradefterfrågan på svenska exportvaror, även om det också finns tecken påen försämrad hemmamarknadskonjunktur. Dessutom finns stora risker för att detsvenska kostnadslägel skall förändras i mycket ofördelaktigriktning. Lönekraven är till följd av framför allt skattepolitiken så höga allvi sannolikt får värre inflation här än andra länder i genomsnitt fär. Importenfår därmed ylleriigare en skjuts uppåt. Slutsatsen blir den all delvalutautrymme, som behövs för all driva inhemsk stimulanspolitik och som dendryga ofieräkningen redan i hög grad krympt, är pressat. Stimulansåtgärderför att stödja sysselsättningen måsle därför förenas med andra kraftfullaåtgärder inom den ekonomiska politiken. kan inle nog understrykas. Fördet första vill jag säga alt man inte kan lila till utländska lån som någonlångsiktig metod alt klara betalningsbalansen. Däremot kan vi och t. o. m. börvi i nuvarande läge la vår del av den totala skuldökning som industriländernasom grupp måsle ikläda sig gentemot ofieländerna. Fördel andra måsle stimulanspolitiken syfta lill alt öka industriinvesteringarnakraftigt. Del behövs för all öka vår eVportkapacitet och våra möjligheter attkonkurrera med importen. Det är oroande när man nu hör all olikainvesteringsplaner i stället läggs på hyllan. Investeringsfonderna bör släppasfria, som vi föreslår. Kredilpolitiken i övrigt kan lättas. De stora fondavsättningar som företagen skall göra i riksbankenkan göras mindre påfrestande för likviditeten. Men även om man på dessa olikasäll underlättar investeringar krävs det all de varor som skall tillverkasgenom investeringarna kan säljas. Det är här som konsumlionsstödjande åtgärderfår sitt berättigande. Ocksåregeringen säger nu att investeringarna skall befrämjas, även om man inte görså mycket. Men jag vill påminna om alt det går ganska fort i svängarna här. Vemminns inte hur statsminister i med myckel hög röstförklarade att allt vad som behövdes för framtiden var all öka den offentligasektorn. Den som vågade tala om möjligheterna all öka sysselsättning ochinvesteringar i industrin förklarades vara i del närmaste asocial. Fördet tredje - och det f n. kanske allra viktigaste - fordras del mera energi ikampen mol prisstegringarna. Inflationen är ett hot mol de enskildamänniskornas ekonomi och mol samhällelig stabilitet. Riskerna blir än merapåtagliga om kostnads- och prishöjningarna håller pä att bli så stora att detmöter svårigheter på valutasidan all föra en syssel-sällningsbefrämjandepolitik. Det är oroande nära det läget vi nu befinner oss. Aningslösamassmedia har spritt den uppfattningen all priserna isjälva verket håller på att gå ned här i . Man sade i radionyheterna enmorgon att priserna gått ned med 0,8 96. Jag höll på att trilla omkull när jaghörde det, och jag blev ännu mer häpen när uppläsaren förkunnade att regeringenantagligen skulle få en fiäder i hatlen på grund av att den ekonomiskapolitiken förts så framgångsrikt att priserna.i januari gäll hed. Men ärdet, som man faktiskt borde veta, så att priserna alls inle gått ned ulan dehar, som statistiska cenlralbyrån klart redovisat, stigit med 0,8 96.All man i massmedia fått en annan uppfattning beror pä all beräkningsgrundernaför prisindex läggs om . När man jämför decembersiffran,uträknad på ett sätt, med januarisiffran, uträknad på etl annat säll, kan detuppslå en del, som finansministern skulle kalla del, optiska fenomen. I själva verket har det alls inle varit någonprisminskning. ledamöter fick på sina bord ell meddelande frånpris- och kartellnämnden om prisutvecklingen. I inledningen står del allprisökningen har varit 1,6 96, och det rimmar jur'ätl bra med vad i själva verket också säger. på att prisstegringen i ärblir minst 10 96. Ovanpå det kommer olika punktskatter som ökar priserna medytterligare ett par procent. Regeringenmissade goda möjligheter att lägga grunden för en prisstabiliserandepolitik. Del hade fordrats - jag säger det på nytt - åtgärder framför allt päskattepolitikens område. Man missade dessa möjligheter och slog sig till ro medall döfia inflationstrycket med omfattande mal- och hyressubventioner. Men denpolitiken häller inte . När man fär en tvåsiffrig inflationstakt i ettland med sä höga marginalskatter som vi har blir det mycket svårt att bromsakostnadssleg-ringarna. Man kan också se vilka lönekrav som gör sig gällande.Regeringen säger att utan de här skatteomläggningarna hade lönekraven i är intevarit utan omkring 30 96. Jag har än så länge inte hörtfinansministern offentligt driva den idén - jag har bara hört statsministerndriva den. Att försöka göra gällande att del annars skulle ha blivit30-procenliga lönekrav kastar något av ett löjets skimmer över den ekonomiskapolitik som här har drivits. Jag anser att det är en ohållbar ståndpunkt. Jagtror att de skatteomläggningar som man nu håller på med inte har deiistabiliserande effekt som man skulle tänka sig. Jag utesluter självfallet inteatt löntagarparten i sina krav räknar av de ökade belastningar som kommer iform av löneskatter, men jag är absolut övertygad om att man också räknar in isina krav önskemål att få kompensation för de ytterligare prisstegringar sominträffar pä grund av att löneskatterna höjs. Om löneskatterna inte höjts, hadeprisutvecklingen blivit en annan och kompensationsanspråken följaktligenmindre. Delär absolut inte omöjligt att bromsa inflationen. Skatterna - marginalskatterna- kan sänkas så att löntagarna med mindre kostnadshöjningar får enslandardstegring. Investeringarna kan befrämjas så all kostnadshöjningarklaras utan lika stora prishöjningar. En stabiliserande politik gör delmöjligt för oss att försvara den svenska kronans yttre värde så att vi intebehöver importera prisstegringar utifrån. Med de orden ber jag alt få yrka bifall till de reservationer somherrar och svarar för. Hen /vpk): En stor del av finansutskottets betänkande upptas av texten till denöverenskommelse som träffats mellan företrädare för regeringen, folkpartietoch . Denna överenskommelse är ju etl faktum och får som sådanbetydelse för den ekonomiska utvecklingen. Det märkliga är all finansutskottetinle gör någon närmare bedömning av uppgörelsen mellan de tre miltenpartierna.Vad som hade kunnat krävas är en redogörelse för vilka verkningar som dennauppgörelse fär i olika avseenden, men det försöker man alltså inte tala om. Viär inte motståndare till diskussioner och förhandlingar mellan de politiskapartierna. När pressen skrev om "avhopp" frän förhandlingarna är deten sanning med mycket stor modifikation. Regeringen visste ju frän börian vilkapartier den ville göra upp med. 2 protokoll 1975. och diskussionsteman såatt de partier som enligt ritningarna inle skulle vara kvar heller inle var detnär överenskommelsen skulle göras. Jag har alltså ingenting till övers för dekrokodiltårar som troligen kommer all gjuta senare i debatten överde illasinnade partier som ställt sig utanför den breda samlingen i mitten. Förvår del väntade vi verkligen inle alt alla partier skulle komma överens.Diskussionerna gällde ju klasspolitiska frågor, där partierna företräder olikaklassintressen. Något samförstånd mellan alla deltagande partier var heltenkelt inte möjligl. Arbetarklassens parti kan ju inte plötsligt bli överensmed ett storfinansens intresseparti om den ekonomiska politiken utan att svikade klassintressen som det skall företräda. Regeringenville göra upp med mittenpartierna om den ekonomiska politiken och den lyckadesockså med detta. När man ser resultatet undrar man vad de väfiare säger, som- i1973 års val stödde socialdemokraterna för alt hindra tillkomsten av enborgeriig regering med en borgeriig politik. De har fält ensocialdemokratisk regering med en borgeriig politik. Det var knappast vad desocialdemokratiska väfiarna ville. Detviktigaste politiska innehållet i avtalet mellan regeringen och de borgerligamiltenpartierna är dess funktion i avtalsrörelsen. I samband med höjningen avsocialförsäkringsavgifterna skriver man: "De partier som ingått dennaöverenskommelse förutsätter att löneanspråken i motsvarande grad kommer attreduceras." , i samband med den första , var manförsiktigare. Då skrev man bara så här efter angivandel av att reformernaskulle totalfinansieras; "Löntagarorganisationerna har vidare förklaratsig beredda att i sä fall la hänsyn till detta i den kommande avtalsrörelsen1975." 1är lar man alltså ett stort steg vidare på den förkastliga väg som heterstatlig inblandning i avtalsrörelsen. kommunisterna är bestämdmotståndare till en statlig inkomstpolitik som innebär att statsmakternainkräktar på de fackliga organisationernas bestämmanderätt och kampmöjligheteri avtalsrörelsen. innebär också en förändring jämfört med på detviset, att hela kostnaden för skalleomläggningen den här gången ickefinansieras med arbetsgivaravgifter. Själva omläggningen av den direktastatsskatten genom förändring av skatteskalorna kan beräknas kosta 5 000 mifi.kr. Fördubblingen av sparavdraget kostar 280 mifioner och halva kostnaden fördel bibehållna avdraget för sjukförsäkringsavgifterna, som man vill lägga pänästa år, 450 mifioner. Sam-mantagel blir det 5 730 mifi. Höjningen avarbetsgivaravgiften lill socialförsäkringen ger emellertid inle mera än 4 130mifi. Där är alltså etl underskott på mellan 870 och 1 600 mifionerberoende på hur man gör jämförelsen -alltså mellan nära 1 mifiard och I 1/2mifiard kronor. Men någon tolalfinansiering genom höjda avgifter päarbetsgivarna är det definitivt inle. Hur tar då statskassan in de återståendemånga hundratals mifionerna? Jo, genom de höjda punktskatterna. De somanvänder öl, vin, sprit, stilldrinkar, tobak, elektrisk ström får betala enbetydande del av kostnaden förskatteomläggningen. Närman försöker inbilla allmänheten, och framför allt löntagarna, att del ärarbetsgivarna som betalar kostnaden för skatteomläggningen är del alltså påflera olika säll ett bedrägeri. För det första betalar inle företagen helakostnaden för skalleomläggningen genom höjda avgifter. En betydande del avdenna kostnad betalas genom höjda punktskatter. För det andra kommer förelagengivelvis alt söka övervältra de höjda arbetsgivaravgifterna pä konsumenterna.Genom sin monopolställning har mänga storförelag också möjlighet all göradetta. I sista hand blir del alltså löntagarna som får betala en gång till. Desom förbrukar öl, vin, sprit, stilldrinkar, tobak, elektrisk ström skall enligtsocialdemokraternas, och mening betala en betydandedel av en skattesänkning som går högt upp i inkomstskikten och absolut inlegynnar låginkomsttagarna. Man kan naturligtvis från olika synpunkter diskuteraen höjning av dessa skatter. Den höjda energiskallen kan motiveras med att denkan bidra till besparingar i förbrukningen av energi. Om en höjning avpriserna på öl, vin, sprit och tobak kan del sägas all den i huvudsak innebärell återställande av tidigare relation till andra varupriser. Men mol deltaslår alt höjningarna ju innebär att lill redan inträdda prishöjningar - och devar som alla vet mycket stora - läggs nya, som belastar löntagarna. Vpkär därför kritiskt när del gäller höjningen av dessa senare punktskatter, ochvi ser absolut ingen anledning att gå med på en höjning av de indirektaskatterna för att betala skalleomläggningar som väsentligen gynnar de högainkomsttagarna. Vihar redan karakteriserat uppgörelsen som ett svek mot låglönegruppernasintressen, och jag upprepar della här. Och det är ell svek inte bara på enpunkt, utan på en rad olika punkter. Socialdemokraterna och har genomavtalet med gäll ifrån den låglöneprofil för skatteomläggningensom de tidigare anslöt sig till i skatteutredningen. Hela tillägget på ca I 000mifi. ges uteslutande till de grupper som ligger . i inkomst.Under 35 000 kr. i inkomst beräknas fortfarande befinna sig över 1,3mifioner löntagare eller 38 96 av samtliga. De får ingenting med av dettillskott som fått igenom. I stället fär de kraftigt ökade utgiftergenom de höjda punktskatterna. Vad säger egentligen socialdemokraternas ochcenterpartiets ledamöter i skalteutredningen, som tillsammans med mig slogsför en låglöneprofil i skatteomläggningen, om detta tydliga avsteg från dennalinje? Fördubblingen av sparavdraget innebär med nuvarandekonstruktion ökade fördelar ju mer inkomsten ökar. i inkomstblir skattelättnaden vid fullt utnytfiande av det nya sparavdraget . Förden som fiänar . blir skattelättnaden 1 232 kr.Vad har del med låginkomslprofil all göra? Sanningen är den att den somverkligen har en låg inkomst av kapital inte får någon för- bättring alls.Förutsättningen för att vpk skall acceptera en höjning av sparavdraget är attdetta fär en helt annan konstruktion, så att det icke gynnar de högainkomstlagarna. Det bör vidare gälla också arbetsinkomster. Del finns ingenanledning godta att kapitalinkomster beskattas lindrigare än arbetsinkomster.Men detta är innebörden av det avtal som socialdemokraterna, ochcenterpartiet har kokat ihop. Att man låter rällen lill avdrag försjukförsäkringsavgiften vara kvar, inte bara elt år utan , innebärytterligare att de högre inkomsttagarna gynnas. För den som fiänar 20 000 kr.innebär denna avdragsrätt , för den som har . i inkomstungefär dubbelt så mycket. Regeringen och miltenpartierna har också avtalatalt . av egenföretagarnas inkomster skall vara fria frånarbetsgivaravgift. Lönarbetarna förutsattes däremot genom löneavdrag självabetala arbetsgivaravgift på varenda krona av sin inkomst. Det är intearbetsgivarna som betalar arbetsgivaravgiften - det är löntagarna. Detta är enklar orättvisa gentemot löntagarna. Kommuner och landsting drabbas i betydande grad avde förändringar i skattesystemet som regeringen och de borgeriigamittenpartierna träffat avtal om. Man fär icke tillfredsställande kompensationför detta. Följden blir en tendens till försämring av kommunernas ochlandstingens ekonomi, som framför allt kommer att drabba låginkomsttagarna. Underdiskussionerna om dessa frågor har från vpk:s sida framhållits kravet på entolalfinansiering genom avgifter och skatter pä företagen. Vafie avsteg frändenna princip innebär i verkligheten en subvention till företagen, som betalasav de övriga skattebetalarna, dvs. Variediskussion om statsinkomster och skatter måste också ta upp frågan vadstatsinkomsterna skall användas till. Vi anser att ökade skatteinkomster skallanvändas för reformer med ett bra fördelningspolitiskt innehåll. Vi har längekrävt en höjning och värdesäkring av barnbidragen. Att detta nu blir genomförtser vi som en viktig framgång. Men man borde ha kunnat göra höjningen frän den1 juli i är och inle vänta . Utbyggnad av daghemmen, förbällringav folkpensionerna, höjda ersättningar till AMU-eleverna är sådana krav som vpkfortsätter att driva. Dessa reformer bör i första hand finansieras med höjdaskatter pä kapital och bolagsvinster. Här kommer också in frågan ombesparingar, t. ex. på de höga militärutgifterna. Underdiskussionerna i kanslihuset förde vi fram kravet altreformpolitiken skulle tas in i övervägandena. Det avgörande kunde enligt våråsikt inte vara skatteomläggningen, som ju väldigt mycket är av formell natur,även om den nu genomförs pä etl sä galet sätt att den missgynnarläginkomstgrupperna. Avgörande är ätgärder för en bättre fördelning, åtgärdersom är steg i riktning mot jämlikhet. Regeringen har ju helt glömt bortjämlikhetsfrågorna i sina förslag till . Vi anser att politiken för enbättre fördelning måste drivas med särskild kraft under en ekonomiskhögkonjunktur. Den måste emellertid fullföfias också om produktion ochsysselsättning skulle försämras. Barnen, mödrarna och pensionärerna skall inlebetala för att den stora importen ger minus i handelsstatistiken. En avgörandepolitisk uppgift är att kraftigt lätta bördorna för låginkomstgrupperna. Mendem har de samverkande partierna svikit. Lål de rika betala, där finnsskattekraft! Denbästa metoden att sänka skallen för inkomsttagare med lägre inkomster ärenligt vår mening att helt slopa mervärdeskatten pä livsmedel och i ställetbeskatta kapitalet. Det måste vara en del i varie långsiktig reform avskattesystemet. Alla är överens om att man nu med kraft måste gripa sig an meddetta. skulle klara den uppgiften bättre om man, som jagupprepade gånger framhållit, fick koncentrera sig på den och slapp alt varieär ställa förslag om provisoriska skatteomläggningar. Värt parti kräver engrundläggande förändring av skattepolitiken: frän beskattning av konsumtionentill beskattning av produktionen, från skatt på arbetslönerna till skatt päråvaror, energiförbrukning och omsättning. I det sammanhanget bör man också taupp frågan om en sammanslagning av de kommunala och statliga inkomstskatternatill en enda statskommunal skatt. Skattefrågornai vad gäller löntagare, företag och kommuner hör ihop. De kan intelösas genomarbete i tre skilda utredningar.