prot · FZ09105 · 1975-12-31 00:00:00 — Vilkenuppfaltning om detta kommer själv alt ha om en månad? Vad kommerhan att säga då? Och vad kommer han att säga om eller om tolvmånader? Del vet vi inte och det vet inte ens han själv. Regeringensnäringspolitiska uppläggning är djupt oroande. Inför de omfattande anspråken påsocialisering som f n. framställs med t. ex. aktier i ,marksocialisering, löntagarfonder, socialisering av läkemedelsindustri och avläromedelsproduktion osv. ärdet utomordentligt betydelsefullt att i lidvarsebli erfarenheterna av den förvirrade handläggning som det här är frågaom. 80, m. m. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. (vpk): Statsrådet säger att regeringen inte har blivit utsatt förpress. Han får förtäta mig om jag säger att det är svårt att tro honom på denpunkten. Alltför mycket talar för motsatsen. Hansade också i sitt senaste anförande atl grundprincipen står fast atl vi skallförädla mer av Lapplandsmalmen. Vi betraktade det ursprungliga projektet somett begränsat steg, men dock elt steg i rätt riktning mot målsättningen att denhelt dominerande delen av Lapplandsmalmen skall förädlas i det egna länet. Nukrymps alltså detta begränsade steg ytterligare. Då hjälper det inte att RuneJohansson säger att grundprincipen står fast. använder åtskilligt av sin talartid till att försöka inbilla oss attetl nästan lill hälften bantat projekt är en lika rejäl satsning 80, m. m. som det ursprungliga. Hananvände försiktigtvis formuleringen all det "bör" kunna garantera 2300 jobb. Men alt förklara detla så atl det blir trovärdigt är en trollkonstsom inte ens en så skicklig man som industriministern lyckas med. Kvarstår ju att de nya planerna innebär en minskad produktion och att de stora stegman förberedde sig att ta när det gäller förädlingen av Lapplandsmalmen ocksåblir hängande på halva vägen. Detfinns ett brett stöd för de nya planerna, anser industriministern efter att habesökt . Han framhåller särskilt belåtenheten på densocialdemokratiska distriktskongressen i . Jag vill påpeka atl även densocialdemokratiska regeringsavisan uttryckte förvåning över att partikongresseni var så högaktningsfull au ingen kom sig för atl ens ställa någon endabesvärande fråga till statsrådet . är klart att man lyckats få en del trogna atl foga sig i ledet avmissriktat partinit. Det finns naturligtvis också människor som är så besviknaöver alla lidigare löftesbrott att de tänker atl det är bra all vi i alla fallfår någonling. Det är också den röda tråden i regeringsledamöternas agerande isamband med affären 80: Var tacksamma över det ni ändå får. Jagvågar påstå att en bred folkopinion i mitt eget län inle ropar halleluja ochinte är tacksam över begränsade insatser. Vi norrbottningar lycker f ö. inleall det är någonting som vi får ulan anser att det handlar om något som vi harrätt till. Sedansäger statsrådet att vi vill bygga ut oavsett vad det kostar. Men detfinns resurser. Från det län som är aktuellt har hämtatsmiljard efter miljard i form av malm, skog och vattenkraft. Den nuvarandeexporten per invånare är så stor som genomsnittet i vårt land. Detär alltså ingen tärande utan en närande del av värt land. Vad som krävs är inganådegåvor, utan moralisk rätt. Löften har man matals med under åtskilligavalrörelser, och det skulle vara lätt att göra upp en katalog över sviknalöften. Mot den bakgrunden är det inte märkligt att de senaste turerna iaffären 80 har väckt både misstänksamhet och förbittring. Omde nya planerna heter det - det betonar slalsrådet också i sitt svar och i denproposition som har lämnats - atl de dimensioneras med sikte på atttillfredsställa den svenska marknaden. Men däri ligger väl också projektetsbegränsning. Det kommer att vara uppbundet till leveranser till i huvudsak densvenska stålindustrin. Man ställer inte kursen på en offensiv export. Deprivata intressenterna får möjlighet att öva utpressning på NJA precis somtidigare. Man avstår från ambitionen atl konkurrera på den iniernationellastålmarknaden, och därmed slår man in på en defensiv linje. Nusägs det att stålkonjunkturerna inte är bra - det betonas i svaret och upprepasav statsrådet i debatlen. Men konjunkturernas svängningar kan inle få dirigeraen sund och offensiv framlidsplanering. Dessulom är argumentet om svårighetermed avsättning på den internationella marknaden högsttvivelaktigt sett i ett längre perspektiv. och hansmedarbetare hade en grundlig marknadsundersökning som underiag för detursprungliga projekiet. Han bestrider fortfarande att de grundläggandeförutsättningarna har förändrats. Jamen, säger statsrådet , vi har så och sä många experter, vi måste tropå expertisen: Visst finns det experter - det finns många experter och detfinns experter med skilda meningar. Disponent är en av dem. Ochi i är finner vi en intervju med en avdirektörerna för , . Han framhåller visserligen altkonjunkturerna f n. inle är bra men säger att satsningen på en utbyggnad måstebli ett affärsmässigt lyckokast när konjunkturerna vänder och världen får enkraftig efterfrågan. I intervjun säger han bl. "Idagär det få som vågar investera i stålbranschen - eller har råd. Med för den somkan salsa finns det stora vinster all göra . ärstålpriserna låga och efterfrågan dålig. Men om kanske måstestålpriserna gå upp ålminslone ." I samma intervju säger hanvidare: "Internationellajärn- och slålinslitutet gjorde en prognos framöver. räknade man med att det skulle finnas enefterfrågan på . De siffrorna måste vi korrigera nedåt -vi tror på en efterfrågan någonstans i trakten av 850 milj.ton. Mot det står alltså dagens kapacitet på 750 milj. ton som deökade investeringskostnaderna gör det nästan ekonomiskt orimligt att möta denkraftigt ökade efterfrågan. Då uppstår en stälkris av ett annat slag.Naturiigtvis blir följden prisökningar, men inte nödvändigtvis mycket störrevinstmöjligheter för stålföretagen. Situationenblir en annan för den som har möjlighet att investera i nya anläggningar , . Vivet att vi borde göra del för all möta en bättre situation . menvi har inte råd. Om anser sig ha råd med en sådan satsning, finansieradöver skatter och på annat sätt, så måste jag säga atl vi avundas er." Enav toppfigurerna i ett av världens slörsta stålföretag avundades oss alltsåplanerna på 80, som då ännu inte hade rivits upp. Han klargör att detkommer att finnas en marknad för stålverk och vinster alt hämta för dem som ärframsynta nog och har resurser att bygga ut, särskilt om man, som han säger, kaninvestera i helt nya anläggningar. Den5 mars intervjuades chefen för iAftonbladet Han anses vara en av världens främsta bedömare av stålindustrinsutveckling, skriver . Mintrop säger bl. "Medhänsyn till den gynnsamma placeringen vid kusten och de väldiga svenskamalmtillgångarna samt den i detta sammanhang jämförbart ogynnsamma situationeni andra ståltillverkningscentra, anser jag detta projekt vara fullt försvariigtatt genomföra." 80, m. m. 80, m. m. Vitror på projektet i den form som tidigare beslutat om. Till dem somtror som vi och som inte har fogat in sig i ledet hör bl. a. landshövdingRagnar Lassinantti i . Han är skarpt kritisk mot den planeradenedskärningen. Han har också intervjuats i . Han ärvisserligen ingen stålexpert, men jag har lärt mig bedöma honom som en karl medåtskilligt sunt förnuft. Jag vet också att han har en ärlig känsla för länetoch dess utveckling. I intervjun i säger ; "Detolyckligaste som kan ske är att vi får ett invalidiserat stålverk i , eltstålverk som liksom gamla NJA redan från början är dömt att bli etlsocialfall." Närhan tillfrågas om sin reaktion på det nya 80 där produktionen skallhalveras men där man försäkrar atl sysselsättningen skall bli densamma svararhan: "Jagär ytterst osäker på om del verkligen kan bli sä. Det nya förslaget innebär,som jag ser det, en tillbakagång lill 50-lalels NJA-politik. Vi bygger upp enorationell S 80-enhet där man av sysselsättningsskäl försöker pressa upp antaletanställda." Lassinanttiklargör också alt det enligt hans sätt att se finns avsält-ningsmöjligheler.Lassinantti fortsätter: "Valsning och bearbetning kan vem som helst klara,men ämnesproduktionen blir den strategiskt, ekonomiskt och förhandlingsmässigtviktiga processen i ett resursknappi ." Lassinanttihar också intervjuats av Norrskensflamman. Där säger samma landshövding sähär; "Jagupplevde förslaget om nedbantningen som ett slag mot intressen.Jag litade på och som betytt så myckel för besluten omStålverk 80. Bortsett från deras kvalifikationer som stålmän, som är allmänterkända, hade de ju tillsammans höjt omsättningen i från250 miljoner kr lill 1,8 miljarder. De visste vad de talade om." Somnorrbottning är del för mig omöjligt att förbigå sysselsättningsaspekten, somju redan har diskuterats åtskilligt här. Jag tror inle på talet om atl ellhalverat projekt skall kunna ge lika mycket jobb. Det kan knappast heller gesamma spridningseffekt, och vi behöver fier arbetstillfällen i alla delar avdet här stora länet Dei nya projektet skulle alliså enligt högst preliminäralöften - så får man tolka statsrådet - ge 2 300 nya jobb. Men vadsom också står klart är atl behöver minst 10 000 nya jobb, om manskall kunna skapa full sysselsättning i detta ords rälla bemärkelse. Vi skulleegenlligen behöva tre 80. I detta sammanhang vill jag aktualiserafrågan: Hur går det med gruvbrytningen i Kaunisvaara? Del projektet har ju ivarje fall i debatten och i försäkringar från NJA spelat en betydande roll ochförknippats med 80. Avsättningen frän brytningen i Kaunisvaara skullei huvudsak gä till NJA. När det ursprungligabeslutet om 80 fattades hälsade vi det med glädje - det har jagredan understrukit Vi såg det som början till en ny politik, en början till enbred statlig industriplanering, som självfallet inte skulle stanna vidStålverk 80 utan gå vidare i förädlingskedjan. Att tillverka stålämnen är jutrots allt bara en bit på förädlingens väg. Från produktionen av järn och stålär det logiskt att gå vidare, att bygga upp en Slor stailig verkstadsindustrioch produktion av lällare färdigprodukter. Det måste ju betraktas som detnaturiiga. Vitrodde all del ursprungliga beslutet om 80 skulle bli början till ennäringspolitisk offensiv, men vad man nu bevittnar är trots allt att regeringentvekar och retirerar. Den offensiv man borde ha slagit in på skulle inte barainnehålla 80 med bieffekter och dess biverkningar i , utandet logiska hade varit att gä vidare och ta in hela gruv- och stålindustrin iett totalt sammanhang, att förbereda sig fördel som , nämligen planhushållning och övertagande av en viktig sektor inomnäringslivet. Stålverk80 kan inte ses isolerat. Det måste sättas in i sitt sammanhang, och då handlardel också om den svenska järn-och stålindustrins framtid. På det området börman i stället ta ifrån Grängesbergsbolaget och storfinansen deras avgörandeinfiytande. Alltså: Regeringen borde tänka på offensiv i stället för reträtt. 80, m. m. Bara en kortreflexion med anledning av del som sade allra sist. Hanefterlyser planhushållning och menar att det är det som skall rädda oss frånproblem av den typ som vi nu diskuterar. Men är det inle just någon form avplanhushållning som vi nu upplever? Del är ju politiska instanser som harplanerat för 80, och den kaotiska situation som uppstått och som denhär debatten handlar om är vad som har blivit resultatet. Jag vill inte med detha sagt atl del alltid behöver gå pä tok när staten ägnar sig åt företagande,utan bara att det långt ifrån är någon garanti för planmässighet att hapolitiker som planerare inom ekonomin. Vadsom har framgått av den här debatten är atl alla partier är positiva till idénatt göra till ett stålcenlrum. Där finns både de praktiskaförutsättningarna och behov av alt skapa mer sysselsättning. Dethar också blivit alldeles klart - industriministern var entydig på den punklen- att det är regeringen som har det främsta ansvaret för den sortens planeringsom vi nu diskuterar och som får bära ansvaret när någonting går på lok. Vadden här debatten gäller är alltså hur regeringen har förvaltat det uppdrag somriksdagen gav den i och med beslut alt bygga det som då kalladesStålverk 80. Skall man kunna utkräva del ansvaret, då måste det bli en debattsom - precis som var inne på - sysslar en hel del med detsom har varit. Vi behöver inte kalla det för att söka syndabockar - det gälleratt analysera det som har hänt för att lära för framtiden. Den sorlens debatterär inte bara tillåtna, de är i själva verket alldeles nöd- 4 protokoll 1975/76. 80, m. m. Industriministernuppehöll sig ganska mycket i sitt andra inlägg vid sysselsättningen. Han hadeen ambition att vara pedagogisk, att förklara hur del kommer sig atl han kansäga att ingen behöver vara orolig uppe i för det inte blir likamånga jobb som lovals , under alla skiftningar i det här projektelshistoria. Men jag måste erkänna, herr industriminister, att jag blev ändå intesärskilt mycket klokare. Minst2 300 nya sysselsättningstillfällen är vad del skall bli i NJA. 1974 lovaderegeringen i proposition till alt 2 300 personer skulle fåsysselsättning i 80. Därutöver skulle 1 000 personer få jobb somskapades genom andra investeringar i anslutning till NJA. Det är klart att endel av dessa 1 000 jobb har kommit till, men långt ifrån alla. Densysselsällning som regeringen lovar att det bantade stålverksprojektet skallge är därför avsevärt mindre, såvitt jag kan begripa, än vad man med yvigapolitiska gester lovade 1974. Varför vill regeringen inte erkänna atl detförhåller sig på det viset? Jaghar valt att jämföra de siffror som man nu säger är aktuella med de siffror manangav i samband med beslutet på vårkanten 1974. Men det projektet är redan mereller mindre historia. Om man i stället väljer att jämföra med de löften mangav i anslutning till en del andra varianter som blev aktuell under liden, dåblir del fråga om myckel slörre gap. I det förslag som presenterades för NJA;sstyrelse beräknades sysselsättningen till 3 700 personer. Till detskulle komma 200-300 personer som skulle anställas tillsammans med , somdå skulle bygga ett valsverk uppe i . Det ger tillsammans 4 000sysselsättningstillfällen. Del är närmare 2 000 sysselsättningstillfällen merän som kommer att bli fallet och, såvitt jag begriper, en nödvändigkonsekvens av bantningen. Jag tycker att det också pä den punkten borde finnasskäl för regeringen atl erkänna att del inte blir riktigt lika bra som manlovat. Entredje diskussionspunkt är hur del blir med bieffekterna avstål-verkssalsningen. Del har nämnts ganska höga siffror när det gäller människorsom skall få arbete i andra näringar som blir en konsekvens av att man byggerett stålverk i . Om man nu bantar stålverket runt omkring, får del inle dåockså konsekvenser för jobben i stålverkets utkanter? Såvitt jag begripermåste det få det. Så inte heller i det avseendet kan man hålla lika mycket somman lovat. Detär nu inte heller längre fråga - som vi kunnat konstatera av dagens meddelandeom den nya propositionen - om ett slålverk som skall sälta i gång 1978, vilkelman tänkt sig ursprungligen, utan först . Det måste innebära att en massa människorsom man tänkt sätta i arbeie nu kommer alt fä jobb förstett par . Det har också konsekvenser ur sysselsättningssynpunktOckså det tycker jag vore motiverat all industriministern erkände. Jagtycker alltså fortfarande att två frågor väntar på silt svar. Jag utgår då frånindustriministerns egen bedömning av sysselsättningsfrågorna. inte från min. Hur kommerdet sig all etl verk med en produktionsvolym på kan ge jobb åtlika många anställda som elt på 4 miljoner lon? Del är den ena frågan. Denandra är: Vad menas egentligen med de siffror som presenteras i dagensinterpellationssvar om de 2 300 nya jobben i NJA. Inkluderar de ellerinkluderar de inte de 1 000 nya jobb som man nämnde uiöver 80 i detidigare beskeden? Eller om man vill formulera frågan pä precis samma säll somjag gjorde i mitt förra inlägg: Kommer det, med den här nya uppläggningen, atlbli utrymme för de ca 7 600 nya jobb 1980 totalt sett, i , som man lovadei proposilionen 1974 och - inle minsl - slällde i utsikt i valrörelsen ? Såtill frågan om marknadsförutsättningarna. Här säger industriministern att enändrad inriktning av projeklel var nödvändig därför all marknadsförutsättningarnaändrats. Det hade man alltså inte kunnat förutse tidigare. Hade man verkligeninte det? Här finns uppenbariigen personer - om jag har förstått saken rällockså inom statsrådet eget departement - som faktiskt ifrågasatte omden här bedömningen var den korrekta. Jag vet inte vad den promemoria innehöllsom docenten utarbetade han var anställd idepartementet, eftersom den är hemlig, men av tidningsuppgifter alt dömainnehöll den just en varning för atl den här marknadsbedömningen var felaktig.Varför fick man inte vela någonling om den kritiken när propositionen lades påbordet? Det fanns ju också utomstående experter som gjorde precis den bedömningsom regeringen nu erkänner är riktig och lägger lill grund för del allernativaprojekt den föreslår. Jag tänker på de tre ekonomer som Industriförbundetanlitade för att göra en analys av regeringens förslag lill 80. Industriministernsade att man hade samma bedömning inom den övriga industrin på det härområdet, dvs. den enskilda stålindustrin. Det är möjligt. Jag kan inle vetaexakt hur man där såg på den här saken när proposilionen utarbetades i börjanav 1974. Men i en TV-debatt som fördes sade Oxelösundschefen lanWachlmeister ungefär följande: - Jag Irodde från början all del skulle finnasgoda avsättningsmöjligheter för de 4 miljonerna ton stålämnen från Stålverk80, men jag har ändrat uppfaltning. Valsverken måsle bygga masugnar i egenregi. Därmed minskar efierfrågan för 80. Detvar alltså så man inom den enskilda stålindustrin, för nu ungefär ell år sedan,såg på den marknadsbedömning som 80-idén byggde på. Deuppgifterna hade också industriministern tillgång till när han hävdadeatt ingenling hade förändrats på marknaden som gjorde del nödvändigt att allsdiskutera om premisserna för stålverket var de rikliga. Vi fick ju inle ensskjuta på saken här i för att få betänkelid. InomNJA-ledningen avvisade man alla betänkligheter med en fnysning. Jag kan inte komma ifrån,herr lalman, atl anledningen lill all man 80, m. m. Om 80, m. m. inte längre bygger på denidé man hade frän börian om stälämnesexport i stor skala är att man upptäcktatt man haft fel i marknadsbedömningen. Jag skulle vilja tillägga att detallvariigasle felet är atl man varit så till den grad litet lyhörd för kritiskasynpunkter. Man hade bestämt sig för hur det skulle vara, och vad andra hadealt säga var något som man bara inte ville höra talas om. Sedanhar vi, herr talman, kostnadsutvecklingen; Visst måste man ha rätt att räknafel när det gäller sådana här jättelika projekt. Hur stor inflationen blir kanman aldrig exakt veta - man kan göra vissa antaganden och även små ändringar iprocent leder ju till mycket stora belopp i fördyringar. Men sedan man sagt detmåste man väl också rimligen mena att det finns gränser för hur fel man fårräkna. Annars är det ju meningslöst att vi här i kammaren fattar beslut omvissa kostnadsramar. Detsom vi log ställning till 1974 var elt projekt som skulle kosta 4,6 miljarderkronor och som då beskrevs som och var den största enskilda industrisalsningeni . När man den 26 februari 1976lämnar in en finansieringskalkyl till departementet är man uppe i en kostnadav 16,2 miljarder i löpande priser. En fördyring på 18 milj. kr. per dag alltsåmellan dessa två tidpunkter. Dåtycker jag, herr talman, att man har passerat gränsen för vad som är tillåtetnär det gäller att räkna fel. Det är ju inte alldeles säkert att , omden hade förelagts ett förslag lill en industrisatsning som skullekomma att kosta , hade sagl att det var vad vi borde gå inför; Vi kanske då hade sagt att det, om det blir så dyrt, kanske finns någonannan användning för pengarna som är ännu bättre för sysselsättningen uppe iNorrbotten och för landet i övrigt. Del är därför som det faktiskt inte ärtillätet att räkna hur fel som helst och räkna med att bli ursäktad iefterhand. Jagtror inle på resonemanget att del är oljepriserna som rår för kostnadshöjningarna!De var kända när beslutet fattades 1974 och i ännu högre grad senare.Jag kan inte heller godta talet om att det är miljökostnadernas fel. Borde inteindustridepartementet veta vilka miljökrav man har? Borde man inte ha gjortden bedömningen mera realistisk? Det tycker i varje fall somju säger att man finner att ofullständigheterna i ansökan "äranmärkningsvärda". Det finns det minsann anledning att hälla med om. Vadhänder nu när vi igen får en proposition från industridepartementet om attbygga ett stålverk i ? Uppenbarligen får vi inga kostnadsberäkningaralls. Tydligen är man - och på den punkten har man lärt av tidigare misstag -bränd. Man vågar inte ge några siffror. Men är det verkligen rimligt attriksdagen nu skall ta ställning till ett förslag om en stor industrisatsningutan att över huvud lagel veta vad den satsningen kommer att dra förkostnader? Jag kan inte finna alt det är rimligl. Den enda vägledning som ges -jag skall dock göra all reservaiion för att jag bara har hunnit bläddra ipropositionen - är att man säger att del kommer att bli enprutning som kan räknas i miljardbelopp. Här harförekommil massor av kostnadsnivåer. Här har fö- den rekommit uppgiften 4,6miljarder, det var den första siffran. förekommit siffran 5,6 ä 6miljarder, och här har förekommit siffran ------ 16,2 miljarder i löpandepriser, som jag nämnde. Från vilken av Om 80, dessa nivåer ärdet som prutningen på miljardbelopp - obekant hur stora m. m. Det kan väl ändå inte vara meningen alt vi skall ägna oss ål någon sortssällskapslek i , när vi skall fatta beslut i kostnadsfrågor av den härdigniteten. Sedan,herr talman, undrade industriministern om jag ändå inte bara ställde en fråga,när det gällde i vilken utslräckning som projektgruppen där uppe arbetade medeller utan NJA-styrelsens vetskap, när man bantade projektet kraftigt i densista vändan. Mitt svar blir att det var någonting rhilt emellan en fråga ochett svar. I en presskommuniké från NJA:sstyrelse , dvs. , meddelade man att man hadebantat projektet högst avsevärt, dvs. från 4 miljoner lon stålämnen till 2,5miljoner. Av en intervju i framgår det - och del är ErikGrafström som säger del - atl inte kände till detta. I enannan intervju, i , kommer själv till tals, ochhan säger: "Jag vissle ingenling om alt del fanns ell nytt alternativ pågång medan jag satt som VD." fick höra atl man"slagit om spår", som han uttrycker det, i 80-projektel påradio, liksom de flesta andra i , inkl. NJA-staben. villindustriministern göra det till en fråga huruvida det här projekiet jobbadesfram föreden ,då avgick, eller . Jag harfaktiskt tagit mig friheten, herr lalman, all dra slulsalsen att man börjadetidigare. Även om väldigt myckel i denna affär har skötts på ell tämligenhafsigt sätl, föreställer jag mig atl man ändå tar på sig förall omvandla etl projekt av denna storieksordning och banta ned del så kraftigtsom här har skett. Jag har också väldigt svårt alt tro att projektgruppen varredo att i stort selt , som meddelade alt hantänkte avgå, sätta i gäng och planera för etl helt annat projekt än det Edströmhade arbetat med. Jag log mig alltså friheten alt dra slulsalsen alt projektgruppenhade arbetat utan vetskap. Hurdel nu förhåller sig på den här punkten är egentligen inte i sak så förskräckligt intressant, utan jag log mest fram delta som exempel på hur det förhöll sig med samarbelel mellan de olika parter som har haft ansvaret för 80. Det har uppenbariigen varit ganska dåligt med det samarbetet. Här har vi haft Statsförelag, vars ledning för resten också, om jag förstått pressen rätt, först i efterhand flck veta om bant ningen av stålverket och som i slorl sett haft en mycket skeptisk inställning lill hela projektet.