prot · FY0985 · 1975-12-31 00:00:00 — a. socialdemokralerna. Del är rikligt, , att mina ord i hastigheten föll så alt densociala snedrekryteringen skulle vara störst på de fria fakulteterna. Delta ärinle korrekt. Vad jag avsäg att säga varall det visar sig att de fria fakulteterna Reformeringav högskoleutbildningen m. m. icke pä nägol sätt skapatgarantier mol den sociala snedrekryteringen. Den s. k. frihet som för har visat sig inle kunna motverka de tendenser lill ökning avsnedrekryteringen som ofta blir föfiden itillströmningen till högskoleutbildning. avgörande, , är att om man, såsom , försöker slälla sigpositiv till alla utbildningsreformer som är rikliga -eller hur sig - så kan man inle pä det uppenbara sätt som ni gör försökaförhindra alt vi får planeringsramar och en resurstilldelning som ger stadgaåt kursutbud och utbildningsmöjligheter över hela landet. Under sken av och talom frihet minskar och begränsar ni människornas möjligheler att få utbildning.I själva verket lalar ni för en koncentration - och därmed också för enbegränsning - av människornas möjligheler att della i den högre ulbildningenlill de klassiska presligeorlerna när del gäller högre ulbildning. Jag lyckeratt del är ganska märkligt att ni försvarar en modell - om del nu är en modell- som visat sig vara ohanterlig när del gäller all värna om en vidgning,socialt och geografiskt, av den högre ulbildningen. Dessutom - och det borde herrMolin inte vara alldeles okunnig om - medför ell uteblivande av sådana härplaneringsramar och av en vettig fördelning av resurser på de olika enheternaatt man skapar en betydande otrygghet för dem som är anställda vid högskolan. Sedanär del säkerligen sant som mänga säger alt del finns andra former att väfia föralt göra den högre utbildningen mera dynamisk. Jag var i mittinledningsanförande inne på frågan om distansundervisningen ocheleruniversilelen. Jag är glad över kommentar - och jag troralt även var inne på samma sak - i sitt huvudanförande. Ni log bådapå säll och vis avstånd från er litet hurlfriska reservalion där ni säger attvi bör lägga oss lill med en engelsk eler-universilelsmodell. Del är bra alt nimodifierat er på den punkten Som jag sade förut är de engelska erfarenheternaav den karaktären alt del finns anledning all gå ganska försiktigt fram om manvill försöka kopiera den modellen. Fråganom lokaliseringen av den högre ulbildningen spelar naturligtvis en slor roll.Man kan naturligtvis fundera på betydelsen av alt utskottet inle har förmåttvara lika stramt vid behandlingen av lokaliseringsfrågorna som vidbehandlingen av övriga delar av propositionen. Del finns en frestelse att såalt säga tala väl om alla. Jag ser utskottets mycket öppna skrivning på de härpunklerna som elt program på lång sikt. Detär rimligt all säga att vi har betydande svårigheter när del gällerall få ett tillräckligt differentierat utbud på de s. k. filialorlerna.Riksdagen har varit överens med regeringen om att särskilda stödåtgärder måstesältas in för all förslärka filialernas ställning. Men hur väl jag än kanförstå all vill tillgodose alla orter och önskemål, måste det varaell förstahandsiniresse all bredda utbudet på redan etablerade orter. De nyaulbildningar som vi lägger ut måsle vara grundade på välmotiverade krav. Mittalldeles bestämda inlryck är att vidgningen av högskolan med hell nyahögskoleutbildningar och med de nya ulbildningsformer som YTH och annat innebärskapar förutsättningar för en ny lokalisering av högskoleutbildning. Men om manförser sig med en högskolesyn så traditionellt förankrad som den som kanskeframför alll moderalerna och folkpariiel har givit uttryck för, är naturiiglvislokaliseringsdiskussionen oroväckande. Därför finns del på den punkten en visskonsekvens i herrar Nordslrandhs och Molins resonemang. Men för oss, som serdenna reform såsom etl vitall sätt all förändra människors möjligheler när detgäller tillgäng till högre ulbildning och som vill skapa hell nya högreulbildningsformer, kommer naturligtvis lokaliseringsdiskussionen i elt annalläge. Reformeringav högskoleutbildningen m. m. HerrMOLIN (fp) kort genmäle; Vi har inle motsatt oss att man använder någon lyp av ramar när detgäller det centrala planeringsarbetet och den centrala resursfördelningen. Vadvi har motsatt oss är au dessa ramar omsätts i intagningsbegränsningar. Jagtycker inle att utbildningsministern är rättvis, när han nu kommer igen ochpåstår alt vi värnar om en socialt exklusiv rekrytering och vill begränsahögskoleutbildningen, eller när han talar om klassiska prestigeorter. Jaghar försökt visa att folkpariiel genom en rad åtgärder är berett all vidgatillträdet lill högskolorna. Såvitt jag förstår har ingen socialdemokratisktalare kunnat påvisa en enda reell punkt, där vi är emol en utvidgad och meröppen högskola. Genom att säga nej lill totalspärrar, genom en utbyggd studie-och yrkesvägledning och genon-| effektivare studiesociala åtgärder, somspeciellt riktar sig till dem son-| kommer frän studieovana miljöer, är viverkligen beredda att ta konsekvenserna av vad man kan kalla en vidgadhögskola. Det måste ändå vara svårare för dem som är för nägon form av spärratt säga att de står för en vidgad högskola. Jag sade i mitt inledningsanförande lillulbildningsminislern all det naturligtvis ligger någonting i all ert förslaginnebär en högskola för alla - men bara för dem som råkar komma in påhögskolan, och däri ligger skillnaden mellan er och oss. All göra utbildningen tillgänglig för fler människor har varit en starkdrivfiäder bakom de många utbildningsreformerna under del senasie decenniet.Deras gemensamn-ia syfte har varit alt rasera studiehinder av olika slag ochskapa faktiska förutsättningar för människor att skaffa sig den utbildning somde själva vill ha. Närvi nu står i begrepp att fullföfia reformarbetet inom ungdomsutbildningen päden högre utbildningens område, måste samma slrävanden som tidigare lill endemokratisering vara vägledande. Reformeringav högskoleutbildningen m. m. synpunkten kan emellertid,som andra talare varil inne pä före mig, starka invändningar riktas mol delförslag som vi nu behandlar. som man öppnar högskolan genomatt vidga behörigheten, slänger man porlen genom en lotalspärr, som har redovisat. Del kan vi från sida inte accepiera. Enöppen högskola, som ger stort utrymme för den enskilde all uiforma sinulbildning, ser vi som ell vikligl mål. Efterdetta, fru lalman, vill jag övergå lill att beröra frågan om lokaliseringen avden högre utbildningen. Den är central när det gäller att ge nya gruppermöjlighet all studera vidare. Det gäller t. ex. för de mänga människor somgenom famifi och arbeie är starkt bundna till en ort. Deras möjligheler attdella i undervisning på högskolenivå är hell beroende av all den ges på eller inärheten av hemorten. Erfarenheterna från tillkomsten avuniversitetsfilialerna och från den decentraliserade utbildningen visar ocksäau del på niånga håll finns ell stort och uppdämt ulbildningsinlresse som kanrealiseras försl när utbildningsmöjligheter erbjuds pä den egna orten. Menerfarenheten visar ocksä en annan sak som är viktig i sammanhanget, nämligenall det uppdämda utbildningsintressel relativt snabbt betas av och alltillströmningen lill utbildningen kraftigt avtar efter etl inledningsskede. Detär en av förklaringarna till de svårigheter som univeisitetsfilialerna brottasmed . Utifrånvår önskan om en öppen högskola har del varil naturligt för alluttala sig för all högskoleutbildning av olika slag, kortare yrkesinriktadulbildning, fullständig ämnesutbildning, enstaka kurser i grundläggandeuniversiletsämnen etc. kan erbjudas på många håll i landet. Men, fru talman,en jämnare fördelning av utbildningsmöjligheter kan ske på många olika säll.Det visar intressanta erfarenheter frän andra länder. Elablering av permanentautbildningsresurser utanför nuvarande universitets- och filialorter - som ärden kungsväg som proposiiionen och utskottet anvisar - är därvid bara en vägbland flera. Andra sätt är en kraftigt utbyggd decentraliserad undervisning ochett bällre utnytfiande av etermedia för undervisningsändamäl, gärna ikombination med siudiecirkelarbete och intensivkurser på folkhögskola. eller snarare kombination av vägar man väfier för att åstadkomma engeografisk spridning av högskoleutbildningen är beroende av en radavvägningar. När det gäller att etablera permanenta utbildningsresurser ellernya utbildningsvägar på en ort är det nödvändigt att ta hänsyn till bl. a.möjligheterna all upprätthålla sambandet mellan forskning och ulbildning, tillmöjligheterna att uppnå rimlig bredd och differentiering i utbildningsutbudetsaml lill konsekvenserna för befintliga utbildningar och gjorda investeringari undervisningslokaler, studentbostäder och annal på andra orter. Fråganom den framtida lokaliseringen av högskoleutbildningen måste också bedömasutifrån hur del ser ut . Då är det ju sä, vilket man kanske ofta glömmerbort, all permanenta resurser för högskoleutbildning i den vidare mening som vinu använder begreppet finns pä ett 30-tal plalser i landet, och pä ylleriigareetl antal orter erbjuds högskoleutbildning i form av decentraliseraduniversitetsutbildning eller studiecirklar i regi av studieförbund o. d.Bredden i utbudet och utbildningskapaciteten varierar naturiiglvis från ortlill ort, men kvar slår att del förekommer högskoleutbildning ibetydande omfallning utanför universitets- och filialorlerna. U68 presenterade ursprungligen elt myckel vidlyftigt utbyggnadsförslag. Det möttestark och berättigad kritik, och det är bra att de som därefter haft atthanlera förslaget försöki vara nägol mer realistiska. Del gäller både U68-beredningen, som föreslog en del modifieringar, och utbildningsminislern somgäll ännu ell par sleg i riktning mol slörre realism. Det är t. ex. vikligl i propositionen genom en rad förlydliganden och preciseringar gör klartalt det inle är fråga om all bygga upp nya högskoleenheler pä elt antal ortereller all förlägga sådan utbildning som ges vid universiteten och derasfilialer till nya orter. Jag vill i det sammanhanget särskilt slryka underutbildningsministerns egna ord, att det "inte är fråga om att bygga ut dentraditionella universitetsutbildningen". uttalande måste varariktningsgivande för arbetet både i de organisationskommittéer som skalltillsättas och för de regionala organ - samrådsnämnder eller styrelser - somskall ta över efter dem. Därför bör del ocksä upprepas av . Det är nu beslöt alt inrätta universitetsfilialerna.Del skedde till ackompanjemang av slora förhoppningar om att de studerandeskulle visa stort intresse för all bedriva sina studier vid dessa orter. Menden bild som vi möter på filialerna är alll annat än positiv. Denminskade tillströmningen till universitet och högskolor har drabbat filialernahårt. Antalet nyinskrivna har minskat kraftigt , trots allantalet ämnen och kurser ökat betydligt. Resultatet har blivitalt man fått svårigheter att få ihop tillräckligt mänga studerande för allstarta och genomföra avsedda kurser, vilket nalurliglvis ytterligare minskarfilialernas attraktivitet. Mankan därför, fru lalman, säga alt filialernas situation är näst intillkrisartad, och det måste vi ta hänsyn till i våra beslul här . Filialernasproblem kan inle mötas med tillfälliga stödaklioner. Del gäller i stället allla lill vara den resurs som de representerar och se till att de utvecklas lillfullvärdiga utbildningsalternativ. Med lanke på del prekära lägel och gjordautfästelser och investeringar mäste verksamheten på filialorterna ges enordentlig bredd, innan utbyggnad av nämnvärd omfattning kan ske på andra häll.Del är därför också lillfredsslällande all ulbildningsminislern så klartullalal all "befintliga resurser för högskoleutbildning skall ulnylfiaseffektivt och all investeringar som gjorts för ulbildning och forskning inlefår äventyras". Den logiska konsekvensen av della ullalande är att denforlsatla ulbyggnaden av högskoleutbildningen skall planeras sä attverksamheten vid nuvarande universitetsfilialer samt universiteten i ochLinköping får ett tillfredsställande underlag innan Reformeringav högskoleutbildningen m. in. 9 protokoll 1975. Reformeringav högskoleutbildningen m. m. nylokalisering till andraorter blir aktuell. Mednuvarande studerandeiillströmning föreligger lyvärr relativt småförutsättningar fören omfattande utbyggnad på orter utanför universiieis-ochfilialorterna. Men det är min förhoppning, fru lalman, all trenden skall vändaoch fler människor, och dä inle minst vuxna med yrkeserfarenhet,, skallupptäcka de möjligheler som den högre utbildningen erbjuder. Och bör delfinnas förutsättningar för en utbyggnad av åtminstone kortare yrkesinriktadhögskoleutbildning på orter utanför universitets- och filialorterna. Härvidlagbör fyra orter- , , /och /-komma i fråga. Utöverdessa orter vill utbildningsministern och än mer utbildningsutskottet peka utytterligare ell antal platser som s, k, utbyggnadsorler. Det rör sig i hög gradom ett principbeslut. T. o. m. utbildningsministern medger ju i proposiiionenalt del för dessa orters del inte kan bli fråga om någonting annat änulbildning i form av enstaka kurser, och del finns ju redan på de här orterna.Det är därför något av ell skenbeslut som man vill att skall fatta.En annan olycklig konsekvens av ell principbeslut är att man därigenomavskärmar etl antal andra tänkbara orter från att kunna komma i fråga när delunder senare hälften av 1980-talel evenluelll kan bli fråga om allriksdagsbeslutet fåren mer konkret innebörd. Enligt mening bördärför avstå från att namnge andra utbildningsorter än dem som nämntshär tidigare. Det räcker all fastslår all en eventuell utbyggnad avhögskoleutbildning bör förläggas endast lill sädana orter som harpern-ianenta resurser för högskoleutbildning, [därmed utesluter man inga av deorter som utbildningsulskollet nämner men inkluderar jämväl en del andra. Tillslut, fru talman, vill jag säga några ord om den decentraliseradehögskoleutbildningen. Det är min övertygelse att man genom den med litetfantasi och genom all ulnylfia de erfarenheter som gjorts utomlands kan nåutomordentligt längt när det gäller att bereda människor utbildningsmöjligheter.Del pågår nu en försöksverksamhet i UKÄ;s regi. Den måsle vidgas och fördjupas.Universiteten och de större högskolorna bör ocksä få egna medel att på egenhand driva en sådan verksan-ihei och finna de former som passar dem bäst. "eteruniversilet" skulle vara ett viktigt komplement till den decentraliseradeutbildningen. Modellen för ett sådant kan vi hämta pä så nära håll som iStorbritannien, men systemet har med framgång prövats ocksä i andra länder. Detär en enkel och smidig väg att nå ett slort antal människor och effektivtutnyttja utbildningsresurser av olika slag. Jag hörde tidigare i debaiten - iutbildningsministerns första inlägg -att hans kontakter med rektor för OpenUniversity i hade lett honom till den slutsatsen att verksamheten inlegav de resultat han möjligen hade hoppals och all det endasl rörde sig om ett80-tal kurser, om jag uppfattade del rätt. Jag har hell sett i etlmeddelande i tidningen att man just för året kommer all ha 50 000 studerande vid dellauniversitet. Del är alltså fem gånger den intagningskapacilet som vi har föralla svenska universitet och högskolor. Jag har svårt att se all del är enkvantitet som man skall negligera eller betrakta som mindre belydelsefull. Jagtycker tvärtom del visar all den ulbildningen spelaren myckel slor roll. Lålvara alt befolkningsunderlaget är mycket större i än vad vi kanprestera i . Det är likväl ell betydande antal sluderande i den härulbildningsformen. partimolion från har vi närmare skisserat buren svenskteleruniversilel skulle kunna byggas upp, och jag går därför inle närmare in pädet här. Men, fru lalman, jag vill uttala min fasta förvissning om .att etlsådant syslem skulle vara elt verksamt medel för att erbjuda envuxenundervisning som annars av resursskäl inte skulle bli allmänl tillgängligi värt land. Jagber att fä yrka bifall lill reservalionerna 23, 24. 25 och 26 av iutbildningsutskottets belänkande nr 17. Reformeringav högskoleutbildningen m. m. HenGUSTAFSSON i (s): Au en del av den proposilion som vi nu behandlar rör kompetensfrågornahar framgått av flera lidigare inlägg. Del är närmast den delen jag kommer allta upp i mitt anförande. Jag får då anledning att kommentera reservalionerna7-12. De har med ell enda undanlag moderata samlingspartiels ledamöier somundertecknare. Undanlaget är reservaiionen 10, där också har slutitupp. Annars kan man säga att i det här avseendet är ganskaisolerade politiskt i sin syn pä kompetensfrågorna. Del framgår avförteckningen över reservalionerna. Menlät mig, fru talman, innan jag går in pä de speciella delar som reservalionernaberör mycket kort åtminstone antyda bakgrunden lill kompetensdelen ipropositionen. 1november 1965 tillsatte man kompelensulredningen. Den kom med sina förslag1970. Betänkandena kallades för Vägar lill högre utbildning. Där berördes deallmänna behörighetsvillkoren, de särskilda förkunskapskraven samt reglernaför meritvärdering och urval. Utredningens förslag var med avsikt inledetafieral. Det förutsatte tvärtom forlsalt utredningsarbete, och detta beroddepå att ulredningen själv lagit initiativ lill etl försök vars resultat avvakta. Försöket gällde dels vidgat tillträde till vissuniversitetsutbildning, vilket böfiade 1969, dels tillgodoräknande avarbetslivserfarenhet som merit vid urval lill socialhögskolorna, och detböriade 1971. Pågrundval av kompetensulredningens förslag förelades pä våren 1972propositionen 84, som berörts här tidigare. Den innebar i huvudsakprincipförslag om att allmän behörighel till högskoleutbildning skulle erhållasgenom minst tvåårig linje i gymnasieskolan och dessutom vissa kunskapskrav isvenska och engelska motsvarande tvä årskurser på social linje. Riksdagenbiföll propositionen, och den liksom kompelensulredningen förutsatte attutredningsarbetet skulle fortsätta. Reformeringav högskoleutbildningen m. m. drogs ålkompelenskommillén att ta band om delta. Den tillsattes ochvar klar , . Man kan säga alt kommitténs förslag imycket stark koncentration innebar följande: Denallmänna behörigheten skulle vidgas ytterligare genom alt en rad specialkurseri gymnasieskolan och en del annan ulbildning utanför gymnasieskolan, t. ex.folkhögskolan, skulle föresläs ge allmän behörighel. De s. k. 25;5-ornasbehörighel skulle utsträckas lill att gälla all högskoleutbildning. Somsärskild behörighel föreslog kommittén i regel tre ä fyra ämnen för studier vidolika grupper av ulbildningen inom högskolan. Som kvalitetskrav föreslog manmedelbetyget 3 för dessa förkunskapsämnen. Kommittén ville ocksä vidga sättetpå vilkel kunskaperna skulle dokumenteras. De behöver inle dokumenteras enbartgenom gymnasiebetyg. Kommittén betonar den reella kompetensen, inle denformella, genom all framhäva de s. k. molsvarandebedömningarnas stora belydelse.Kommittén skifier också pä krav för tillträde lill fullständiga utbildningslinjerä ena sidan och krav för tillträde till enstaka kurser å den andra. 1 detsistnämnda fallet föreslås betydligt friare bedönining, där den sökandesbakgrund, behov och lokala bundenhet skulle betyda mest. Som meriter skulleenligl kommittén kunna räknas inle bara betyg också arbetslivserfarenhetoch resultat av sludielämplighelsprov. Därvid föreslog kommittén alt allarbetslivserfarenhet skulle vara meriterande, liksom också bl. a. värd av egetbarn i hemmet. Handikappade skulle få förtur till viss ulbildning på viss ortefter bedömning från fall till fall. var i kortsammandrag kommitténs förslag. Jaggår sedan över lill reservationerna 7-12 och tar upp reservaiionen 7 försl. hävdar all de som fär allmän behörighet genom ålder ochyrkeserfarenhet har behov av kunskaper i svenska och engelska moisvarande tvåårskurser på social linje när studier skall bedrivas på utbildningslinje.Reservanlerna formulerar sig, lycker jag, precis som om ulskottet hadebehandlat svenska och engelska på samma sätt, dvs. inte krävt två årskurser påsocial linje i gymnasieskolan för nägoldera av dessa språk. När det gällersvenska är det riktigt. Utskottet anser precis som kompelenskommillén ochproposiiionen alt vuxna personer med erfarenhet från yrkesverksamhet får ansesha kunskaper i svenska som ungefär motsvarar två årskurser på social linje igymnasieskolan. När del däremot gäller engelska anser utskollet liksomkompelenskommillén och även proposiiionen att två årskurser i engelska på linjei gymnasieskolan skall vara elt allmänl behörighetskrav. Jag tycker det verkarsom om reservanlerna missförstått utskottet pä den punklen. Problemet behandlasi kompelenskommillén, i proposiiionen och i utskottet under rubriken allmänbehörighel. Redan av del borde ha framgäll alt det är ett allmäntbehörighetskrav det gäller. Utskottet säger också all del ankommer påregeringen alt besluta för vilka ulbildningar del allmänna behörighetskravetskall gälla saml om erforderiiga undanlag. temas önskemål, formuleratsom om de föredrar att kravet på engelska skulle uttryckas som etl allmänlbehörighetsvillkor angivet av regeringen, är således uppfyllt genom ulskollelsskrivning pä s. 36 i stycket efter det reservanterna ändrat genom sinreservation. Jag förslår egentligen inle varför reservaiionen omfallar ävenengelska. Kompelenskommillén, propositionen och utskottets majorilel är eniga idel här avseendet. Ioch med reservaiionen 8 går moderatreservanlerna över lill de särskildabehörighetskraven. Där menar de all betyget 3 i varie särskill förkunskapsämneskall vara kravet i motsats lill kompelenskommillén, propositionen ochutskottet som menar all medelvärdet av betygen i de särskilda förkunskapsämnenaskall vara minst 3,0. Utskottet anser för sin del att del är en onödigdelafiering all slälla krav för varie enskilt förkunskapsämne. Det väsentligaär var kunskapsnivån i alla förkunskapsämnena tillsammans ligger, och därförhar förslaget hos KK utformats som elt medelvärde. Moderalerna säger sig ivanliga fall vara motståndare till detafiregleringar, men det gäller lydligeninte när det är fråga om kompetens. Jag lycker liksom utskottet all man låserbehörighetskraven alldeles för myckel i delalj genom all kräva etl visst,exakt angivet lägsta betyg i varie ämne. Man ju därigenom svårare för desluderande att fä tillträde ulan att vinna nägol väsentligt belräffandekvaliteten på deras förkunskaper. Etl medelvärde garanterar nivån, och del ärdel väsentliga. Betygen är inle heller, måsle man lägga lill, så exaktamätinstrument att det finns anledning all låta dem sä där i detafi varaavgörande. Jag behöver inte här utveckla del påståendet ytterligare. Kompeienskommilténsprincip alt hälla isär kravel för studier och krav för det yrke som föfier påstudierna är inle invändningsfri, säger reservanterna. Nej, man kan fråga sigvad som egentligen är invändnings-fritt här i världen. Jag vill påminna om attkompelenskommillén säger så här: Under kompeienskommilténs arbete har ocksåmånga gånger sådana krav aktualiserats som är vikliga särskilt för denframlida yrkesutövningen. I den män del är möjligl och meningsfullt att skifiamellan ä ena sidan vad den högre ulbildningen och å andra sidan vad det efterföfiandeyrkesarbetet fordrar av grundläggande förkunskaper vill kompelenskommillénhävda att yrkeskrav i första hand skall tillgodoses genom högskoleutbildningen. Vidaresäger den: Kompelenskommillén har alltså sökt hålla isär förkunskaper som ärnödvändiga för en ulbildning från renodlade yrkeskrav och från andra krav ochönskemål av mer allmän karakiär. Försöken-jag säger försöken - all hålla isär krav pä ulbildning och krav föryrkesutövning är desto mer motiverade och önskvärda som man i flera fall ingetvel vare sig om det individualyrke eller ens om den bredare yrkesgrupp somföfier efter ulbildningen. Moderalerna månar ju myckel om all utbildningarnainte skall snävas in för mycket, och i konsekvens med del borde de nu varaglada över kompeienskommilténs bemödanden pä den här punklen. Att del sedaninle är en lätt uppgift