prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 vår demokrati vill vi alt alla människor skall medverka ilösningen av samhällsproblemen. Vårt näringslivs utbyggnad är ett av de allrastörsta samhällsproblemen, och därför borde det vara självklart attmedinfiyiande och medansvar för de anställda ses som nödvändiga. Menvi måste då också kunna lösa frågan om förmögenhetsfördelningen. Debranschfonder som det talas så mycket om nu måste fungera på det sättet attförmögenhetsökningen inte bara hamnar hos aktieägarna utan också hos deanställda. Jag skall inte försöka beskriva hur de fonderna skall varauppbyggda, men det är väldigt viktigt att de konstrueras på sådant sätt att deanställda får en känsla av medägande och medansvar, att de känner all de är medoch delar på förmögenheter som skapas i förelagen och inte där hålls ål sidansamtidigt som man kräver att de skall visa solidaritet i andra sammanhang. Jagskall inte fortsätta längre med dessa tankegångar - jag har bara velat visavilket behov vi har av samplanering och samverkan mellan samhälle ochnäringsliv. Och när jag talar om näringslivet menar jag två parter - delsaktieägarna eller ägarna, dels de anställda i företagen. Vi får inte mednäringsliv bara mena aktieägare och förelagsledare. De anställda är en myckelviktig del av vårt näringsliv. Hurvår framtid skall se ut avgör vi i stor utsträckning själva. Vi kan inte hindrainflytelser utifrån, men i allt väsentligt ligger möjlig- heierna hos oss,själva.Man vill då hoppas att inte ideologiska skäl skall leda till enhandlingsförlamning - vilket man ofta tycker att man har anledning att befara -för vår ekonomiska utveckling . Dagens debatt harhelt naturligt kommit all handla om vad som är aktuellt just , hur vi skallklara del närmaste året. Men låt oss inte så helt ägna oss ål detta att viglömmer all dagens ekonomiska situation är en bil i ett stort sammanhang somgäller vår utveckling åren framöver. Och utvecklingen av näringslivet hoppasjag skall ske i demokratisk samverkan mellan samhälle och näringsliv och dånäringslivet i betydelsen både ägare och anställda. Vi är alla medvetna om att del samhälle vi formar genom dagenspolitiska beslut i hög grad blir avgörande för hur människorna kommer att levai framliden. I detta beslutsfattande har vi som politiker ett självklart ochstort ansvar för kommande generationer. Situationenför det uppväxande släktet måste ägnas stor uppmärksamhet. Del gäller alt skapaett samhälle som ger barn och ungdom goda möjligheter att som harmoniskamänniskor växa in i sina olika livsuppgifter. Det är uppenbart alt dagenssamhällsutveckling lämnar myckel övrigt att önska i del avseendet. Densnabba befolkningsomfiyttningen och koncentrationen av människor till störretätorter har tvingat fram ett samhällsbyggande, som inte primärt lar hänsyntill individens sociala och kulturella intressen och behov - ettsamhällsbyggande där miljösynpunkterna inte fått tillräckligt utrymme, därmera kortsiktiga ekonomiska och tekniska bedömningar fått dominera. Vihar i samhället byggt in moment av kontaktlöshet och hårda relationer mellanmänniskor. Del finns inte tillräckligt utrymme för spontana aktiviteter ochett gemensamt ansvarslagande bland människorna ute i bostadsområdena. De mångasterila boendemiljöer som skapats är ingen bra miljö för barnoch ungdom att växa upp i. Ingenkan gå oberörd inför det motstånd många människor visar inför dessa nyaområden. De tomma lägenheterna utgör del direkta beviset på altsamhällsplanering och bostadsbyggande misslyckats. Men ingenting är så dåligtatt det inte går att förbättra. Låt oss - inte minst för all ge ungdomen en brastart - på ett positivt sätt la ett rejält lag för alt förbättra ochkomplettera bristfälliga boendemiljöer. Vimåste gå in med åtgärder som gör del möjligt att bo och leva i en stimulerandemiljö där man kan på ett positivt sätt utnyttja sin fritid. Låt oss varaokonventionella när del gäller att utnyttja de möjligheter som de tommalägenheterna trots allt erbjuder. Ge människorna en chans att engagera sig iarbetet på en förbättring av sin hemmiljö! Men ställ erforderliga resurser tillförfogande! Vi har från sida begärt all 50 milj. kr. skall disponerasför förbättringar i boendemiljön. Jag är inte alls främmande för att delbeloppet kan behöva göras väsentligt större. Delär min fasta övertygelse all man med rejäla punktinsatser skall kunna skapagoda förhållanden även i de områden där vi har betydandeproblem. Det är dock inte den enskilde som skall betala räkningen för enfelaktig samhällsplanering. Bristeri boende- och hemmiljö är en svår social påfrestning och ett handikapp för våraungdomar. Vi märker problemen i skolan. Skolor i de elevtäla områdena, dvs.främst de nya hårdexploalerade områdena, har stora svårigheter som inte harnågon direkt motsvarighet i skolor i socialt mer kompletta miljöer. Den snedaåldersmässiga och sociala grupperingen i bostadsområdena och det ofta mycketstora inslaget av invandrarbarn i skolan gör det nödvändigt att skolan geseffektiva medel att överbrygga tidigt uppkomna sociala och ulbildningsmässigahandikapp. Delär nödvändigt att vi intensifierar våra ansträngningar för all finna bra formerför skolans verksamhet. Det gäller såväl de sociala relationerna i skolan somformer och innehåll i undervisningen. Den inre reformverksamheten måste drivasvidare för att inte skolan skall halka efter i en utveckling där den tvärtomborde ligga en bil före. Men vi måste också se sammanhangen mellan problemen iskolan och allmänna samhällsproblem. Ävenhär blir det alltså fråga om att från samhällets sida la ett ansvar för dekonsekvenser som en felaktig samhällsplanering ger. Vi får inte offra barnenför då offrar vi också livskvalitet för kommande generationer. Del är nuviktigt all vi lar vara på de resultat som redan kan uppvisas av den extraresurstilldelning som redan kommit vissa skolor till del för särskilda insatserpå skolans område. Del har gällt förstärkning av elevvården,håltimmesverksamhet m. m. i skolor med stora problem. Samfälltfrån lärare, föräldrar och elever konstaterar man att den s. k. SÅS-resursen ärdel bästa som hänt i skolan på . Detta är i praktiken ett tillstyrkande avSIA-utredningens förslag att styra vissa resurser dit där de bäst behövs.Självfallet måste de olika åtgärderna förankras så långt möjligt genom beslutoch åtgärder i de enskilda rektorsområdena och i skolan. Jagvill erinra om de konkreta positiva resultat som SÖ redovisade i sina pelilamed anledning av de särskilda åtgärderna. Bara en sådan sak som all kostnadernaför skadegörelse hade minskal till en tredjedel mot tidigare talar sitt lydligaspråk. Det är alldeles uppenbart all de kronor man satsar här är väl användapengar när det gäller alt ge barnen en bättre och mer positiv uppväxtmiljö. Detär viktigt att man tar till vara den entusiasm och det ansvar införskolsituationen som visat sig finnas ute i landet. Ansökningarna om statsbidraghar med mer än det dubbla överskridit medelstilldelningen. Statsbidraget måsteställas i rimlig proportion till del behov man upplever ute i kommuner ochrektorsområden. Genomall på detta säll ge ett bättre personellt stöd i undervisningen men kanskeframför allt genom att i skolan bereda bättre utrymme för elevvårdande insatser ochfritidsverksamhet kan vi - det är min övertygelse - för en trots allt måttligkostnad skapa väsentligt bättre arbetsmiljö även i skolorna. Dessutomkan erfarenheter av dessa punktinsatser komma till användning närSIA-förslaget skall behandlas här i . Vihar ingen tid att förlora. Varje termin som går till spillo för ett barn pågrund av brister i skolmiljön kan få förödande konsekvenser för del barnetshela framlid. Vi måste satsa nu och snabbt rätta till del som är fel. Vadbeträffar samhällsplaneringen i stort är del glädjande att på senare lid desociala, medicinska och psykologiska aspekterna alltmer lillmätes betydelse iplaneringen. Utan en helhetssyn på människan som grundval för planeringen kanvi inte skapa goda miljöer för henne all leva i. Fortfarandebrister del dock i kunskap om hur människan i samhället upplever sin situationliksom hur olika politiska reformer och beslut har inverkat på utvecklingen somhelhet. Vi måste få reda på hur långt vi har kommit i jämlikhet mellan individeroch grupper. Hurser människor på sin egen välfärd och vad är del som skall räknas in iden? Vi har helt säkert använt ett alldeles för snävt välfärdsbegrepp.Välfärd är något långt mer än del som kan mätas i materiell standard och ekonomiskatermer. Tryggheteni gemenskapen med andra är oerhört betydelsefull för alla människor - barn sompensionärer, män som kvinnor. Trygghet är en förutsättning för att vi skallkunna utveckla självkänsla, säkerhet och ansvarstagande. Vi behöver kunna upplevadenna trygghet i första hand i familjen men också på arbetsplatser, i skolanoch i den miljö där vi bor. Tryggheten behövs för all vi skall kunna utvecklassom individer efter våra egna unika förutsättningar. Skallde sociala aspekterna på allvar komma med i samhällsplaneringen måste ökadsatsning till på den sociala forskningens område. Som politiker måste vi ocksånoga uppmärksamma de resultat som kommer fram. föreslår därför att enkommitté tillsätts, där politikerna på nära håll får följa den socialaforskningen för att kunna använda resultaten i samhällsarbetet. Det är viktigtall denna parlamentariska kommitté verkligen kommer till stånd. Imitt anförande har jag nämnt barnens situation i bostadsområdena och i skolan.Familjen spelar förvisso den avgörande rollen för barnensutveckling. har därför föreslagit en rad åtgärder för all förbättrafamiljens situation. har redogjort för dessa förslag, därden ekonomiska tryggheten för barnfamiljerna och föräldrarnas trygghet iarbetslivet är två viktiga huvuddrag. Frågan är av stor betydelse framför alltför förläggningen av föräldrarnas arbetstid. Utredningsarbetet på detta områdemåste bedrivas myckel skyndsamt så att förslag om förkortad arbetstid försmåbarnsföräldrar kan läggas fram . Vårdnadsbidragei skallfrämst ses som en ersättning för det arbete som man utför med vårdenav de egna barnen. Liksom andra arbels-'inkomsler bör det därför beskattas ochligga till grund för beräkning av sjukpenning och ATP-poäng. Vårdnadsbidragskall utgå även i de fall när föräldrar förvärvsarbetar hela eller del av dagenoch kan då ses som ett ekonomiskt tillskott för att bekosta entillfredsställande barntillsyn. För all del skall finnas en valmöjlighet föralla föräldrar mellan alt arbeta i hemmet på heltid och att förvärvsarbeta helaeller delar av dagen behövs insatser så alt alla som efterfrågar samhälletsbarntillsyn skall kunna få sådan. Dagenslångsamma utbyggnadstakt har fiera orsaker. 1 första hand ligger förklaringeni den hårt ansträngda kommunalekonomiska situationen. Brislen på utbildadpersonal till barnstugorna har också haft en återhållande effekt. Om de målför barntillsynens utbyggnad som satts upp av barnstugeuiredningen skall kunnanås, måste man få en annan kostnadsfördelning än mellan stat och kommun. Ökadvalfrihet ställer också krav på insatser för att skapa sysselsättning åt alla.Om vi skall kunna nå fram till jämställdhet mellan män och kvinnor och få ettdelat ansvar för barnen och hemmets skötsel, är det nödvändigt att män ochkvinnor behandlas lika i arbetslivet. Vivill med de förslag som vi har lagt fram slå fast föräldrarnas gemensammaansvar för barnens vård, fostran och materiella behov. Vi vill genom förslagenge möjlighet att komma ifrån den låsning i givna könsroller som fortfaranderåder. Det delade ansvaret bör leda till all man fördelar uppgiften somföräldraskapet ger inte efter vad en man eller en kvinna av tradition skall åtasig ulan efter vad som passar bäst för var och en som individ och efter vad somär bäst för familjen som helhet. Avdebatten om jämställdhet mellan män och kvinnor får man ofta intrycket att härgäller del för kvinnorna all till varje pris erövra männens positioner. Deltaär ju alldeles för ensidigt tänkt. I själva verket är del lika mycket en frågaom att släppa in männen på traditionella kvinnoområden. Låt oss i jämställdhelsdebatlen och i samhällsarbetet i stort kämpa föratt våra barn och ungdomar inte skall tvingas in i traditionellakönsrollsfållor utan få utvecklas som individer - som varelse är varje människaunik. Med anledning av synpunkter på barnens och ungdomarnassituation vill jag passa på tillfället att uttala min uppskattning och mittinstämmande i många stycken. Del var åtskilligt i anförande som lågutomordentligt väl i linje med vad som framförts från moderata samlingspartietsedan år tillbaka. Vi har hävdat vådan av de sterila boendemiljöer som skapatsoch ställt kravet alt med ändringar i skattelagstiftningen och andra åtgärderföräldrarnas möjligheter att på ett annat och bättre sätt ta hand om sina barnskall förbättras. Jag tycker all det börfinnas förutsättningar för moderata samlingspartiet och att pådetta område komma fram till ståndpunkter som överensstämmer i hög grad. Såtill ett annat område. Den osäkerhet som råder om den kommandekonjunkturutvecklingen och osäkerheten inför vilka medel som skall tillgripasför att påverka utvecklingen har avspeglats i dagens debatt. De förhandlingarav något slags Hagamodell som alla numera talar om har medfört att olikapartsintressen - såväl politiska som arbetsmarknads-anknutna - framträder medstor försiktighet. Med undanlag av moderata samlingspartiet är det ingen somhillills spelat ut några kort av högre valör. Den politiska debatten hartvärtom fåll en viss karaktär av lurpassande, vilket är att beklaga. Samhällsintressetborde rimligen medföra krav på att var och en kommer med sina förslag till hurde problem skall lösas som vi i stort sett är överens om kommer att uppslå. Inommoderata samlingspartiet har vi ansett del vara vår skyldighet att så konkretsom möjligt lägga fram förslag till politiska åtgärder. Demokratinsarbetsformer förpliktigar partier att i öppen debatt och offentliga handlingarredovisa sina alternativ. Del är fel om alternativen först presenteras iinofficiella slutna förhandlingar. Slutenheten är oftast en förutsättning förall uppnå kompromisser och har då sitt berättigande. Men brister det i fråga omöppenhet, så verkar detta helt enkelt demoraliserande på demokratin. Allinfiationen är vårt största samhällsproblem har redan tidigare påtalats.Likaså har man helt naturligt diskuterat skatternas inverkan på pris- ochlöneglidning. De höga lönekrav som rests från löntagarorganisationernabekräftar dels alt man vägt in vad de skattemässiga marginaleffekterna innebäri fråga om möjligheten alt bibehålla och förbättra människornaskonsumtionsulrymme, dels visar det också arbetstagarnas misstro tillpolitikernas förmåga att stabilisera utvecklingen. Skatleulredningensförslag till skatteomläggning 1976 har av remissinstanserna tydligen mottagilsungefär på det sätt som vi reservanter i utredningen redan från börjanförutsåg. Modellen att finansiera sänkning av den direkta inkomstskatten medhöjd beskattning på arbetskraft -en metod som vi i moderata samlingspartiet fö. inte kan acceptera -innebär att de förmåner och belastningar som skallavräknas mol varandra vid löneförhandlingar kortsiktigt skall vara till förmånför aktuella löntagargrupper. Då utredningen lagt ett förslag där sänkningenav skallesatserna slutar vid en taxerad inkomst på , innebär dettaatt endast ca 5 96 av de heltidsanställda blir föremål för direktamar-ginalskalleändringar. Att sedan även människor med högre inkomster fårtillgodoräkna sig minskningar i de nedre skikten av sina inkomster verkargivelvis dämpande. Men genom den skärpta progressiviteten och en sannoliktganska hög infiationstakt kommer människor även i medelinkomstlägen 1976 altfå uppleva skalleskärpning. Detskatleprovisorium som trädde i kraft /75 och som innebar enbetydande sänkning av marginalskatterna i mellanin- komstlägena, var i sinahuvuddrag, såväl till konstruktion som innehåll, i och för sig väl ägnat attunderlätta löneförhandlingarna. När man nu eftersträvar ett tvåårigt avtalborde ju den politiska logiken bjuda all man gör en skattejusteringsom harmonierar med åtgärderna . Jag har också till skatteutredningensbetänkande lagt en reservation, som inom den givna ramen, ,just innebär sådana korrigeringar av marginalskatterna, att de skulle verkadämpande på lönekraven. Låt oss som exempel ta inkomstgruppen 45 000-55 000kr. Den är ganska intressant därför att man beräknar all LO:s medellön 1976kommer alt ligga vid . Det torde röra sig om ca 800 000 inkomsttagaretotalt. I den gruppen hade man 1974 en genomsnittlig marginalskatt på 63 96.1975 har marginalskatten sänkts till 56 96, men den kommer enligtskalleutredningens förslag all 1976 stiga till 61 96. När man på delta sättåker berg- och dalbana med marginalskatterna -jag vill betona attmarginalskallebegreppel är någonting som de fiesta känner och tillämparvid sina privata kalkyler - så förstår var och en att det icke är lätt alldriva samordnade avtalsrörelser. Delförslag som framkastats i debatten om att höja den maximala sänkningen av denstatliga inkomstskatten från 1 200 till I . kan visserligen ge en någotstörre förbättring av inkomsten efter skatt för inkomsttagare i mellanlägen.Men inte heller ett sådant förslag angriper marginalskalleproblemet. Det voreförvånande om löntagarorganisationerna verkligen ordinerade utskrivandet av ensådan Döbelns medicin . Vad man eventuellt kan vinna just för del åretkommer man att få stort besvär att korrigera 1977. Helaskattedebalten har i värt land på något sätt under del blivitytlig och sprungit runt de verkliga problemen. Jag har tidigare här i kammarenpåtalat den felaktiga föreställningen att skalleomläggning skulle havarit fruklen av den s. k. . I fråga om den statligainkomstskatten var det ju i stället resultatet av en i princip enhälligskatteutredning. Just nu tycks man mest diskutera 1 200-kronorsalternativetkontra 1 550-kronorsalternalivet, men jag vill betona att det enda reelltpresenterade alternativet vid sidan av majorilelsförslaget finnspresenterat i den moderata reservationen till skatteutredningens senastebetänkande. Det allvarliga är emellertid att provisorier av sådan karaktär somde som diskuteras försvårar en definitiv lösning av skattefrågorna. Vi måsteså snabbi som möjligt få fram ett tidsenligt skattesystem, som är enkelt urkontrollsynpunkl och som uppfattas som rättfärdigt av de enskildaskattebetalarna. En fortsättning av metoden all avlösa direkt inkomstskatt medarbetsgivaravgifter innebär att vi mer eller mindre binder oss för ett syslemdär lönlagarnas skatt icke längre uttas individuellt. Jag förstår att det ioch för sig kan vara en dröm för en inkomsthungrig finansminister. I fråga omden direkta beskattningen finns det en faktisk övre gräns för skatteuttaget avinkomsten. Teoretiskt kan man säga att den ligger vid av inkomsten. Endefinitiv övergång till arbetsgivaravgifter skulle innebära att den gränsensuddades bort, och man skulle teoretiskt kunna beskatta inkomsterna med100, 110 eller 120 96. Var och en inser att detta är en utveckling som man intekan tolerera. Jag tror att det skulle vara en mycket vådlig väg om man villkomma bort från det existerande skattemissnöjet. Varje anonymisering av skattebelastningeninnebär att maktbalansen mellan statsmakten och individen/skattebetalarenförskju-tes till statsmaktens fördel. Den enskilde får allt mindre möjlighetatt kontrollera sin egentliga skattebelastning. Jag hävdar därför alt den individuellastatliga inkomstbeskattningen bör bibehållas som princip också . Ävenden indirekta skatten bör bli föremål för översyn. Detta ingår iskatleulredningens huvuddirekliv - om nu utredningen verkligen får lid ocharbetsro all ägna sig ål sina långsikliga uppgifter. I parlimotion till åretsriksdag har från moderata samlingspartiet krävts en utredning av möjligheternaalt avlösa nuvarande livsmedelssubvenlioner med en sänkning eller borttagandeav mervärdeskallen på livsmedel. Vi har lagt fram detta förslag icke så myckelur skallesynpunkt ulan fastmera ur jordbrukspolitisk synpunkt, eftersom vifinner det otillfredsställande att etablera ett nytt system för prispolitikenutan all haft egentligt tillfälle till prövning. F. n. belastas livsmedelliksom alla andra varor med en mervärdeskatt på 17,65 96. Nuvarandelivsmedelssubvenlioner innebär en sänkning av konsumenternaslivsmedelskostnader med ca 8 96. Man kan alltså något förenklat säga, att viåterbetalar halva mervärdeskatten på livsmedel till konsumenterna. Vi finnerdetta orationellt och innebärande en risk för icke önskvärd politiskstyrning av jordbruksnäringen, och därför anser vi det angeläget all densittande skatteutredningen tillsammans med jordbruksutredning får tillfälleatt utreda förutsättningar för en avlösning av delar av nuvarandelivsmedelssubventioner, med mjölken undantagen, mol ändringar i mervärdebeskattningen.Del innebär icke, som det framställts i några pressorgan, att moderatasamlingspartiet ansluter sig till kommunisternas ståndpunkt,vilken ju i den här frågan är något helt annat. Eftersomjag nu kom in på jordbruket vill jag inte underlåta att påtala hur angelägetdel är att jordbruksutredningen så snabbt som möjligt får möjlighet all läggafram förslag till realistiska och tidsmässiga riktlinjer för den svenskajordbrukspolitiken för framtiden. Det är angeläget, därför att formellt gällerfortfarande riktlinjer, vilka byggde på en syn på livsmedelsproblemensom inte ens dess dåvarande förespråkare vill stå för. Vid kommande rådsmöte i kommer man bl. a. all behandlamedlemsförslag om de nordiska ländernas möjligheter att utnyttja sinajordbruksresurser - och då också med hänsyn till världens livsmedelsproblem.Stor enighet kan förväntas, och man kommer då sannolikt alt rekommendera enöversyn av förutsättningarna för samordnade nordiska insatser pålivsmedelsområdet. För att ge underlag för ett meningsfullt nordiskt arbeteinom jordbruksområdet är det också önskvärt, för all inte säga nödvändigt, att1972 års jordbruksutredning så snabbi som möjligt kan lägga fram ettbetänkande. I sitt avslutningslal till socialdemokratiska partikongressanlade den då nyvalde partiordföranden några långsiktiga perspektivpå det årtionde som då stod framför oss, . I en realistiskbedömning sades detta årtionde kunna bli den möjliga förintelsens, våldets,svältens och förstörelsens decennium. Men 1970-ialet förutsades också vara de möjligavändpunkternas decennium. För vårt eget lands del uttryckte , molbakgrunden av vad som sades vara en oundviklig process av alltmer ökandeinternationalisering, en förhoppning alt detta skulle innebära en positivmöjlighet till fördjupad inlevelse i andra människors villkor och till aktivtarbete för fred och samförstånd mellan folken. Vid en återblick på del just gångna , visserligen i ett korthistoriskt perspektiv, framstår det med största sannolikhet som en vattendelarei vår världshistoria. En grupp stater i en ny ekonomisk-politisk maktpositionvisade under detta år sin enhälliga vilja all utnyttja sinmaktposition för all genomdriva förändringar i världsekonomins struktur. Ochdet som kommer att sättas på prov under det just påbörjade vikliga ärjust den rika världens förmåga till inlevelse i de faltiga folkens villkorliksom deras förmåga att mobilisera den politiska viljan all omsättainlevelsens lärdomar i praktisk gärning - i tillräckligt långtgående praktiskgärning. Vadkommer att hända under detta år? Vad kommer det att göra, som i mångasmening och i motsats till så många av västvärldens induslristaler har gåttrelativt skadeslöst ut ur ? Förmånga ter sig naturligtvis del lilla bidrag som så kvantitativtobetydliga i del totala sammanhanget, att de reduceras till symboler. Minerfarenhet säger mig emellertid, alt sådana symboler kan genom initiativ i deträtta ögonblicket bli politiska realiteter. Sålåt oss då se var vårt Ökande beroende av omvärlden kan göra oss till engivande part, inte en tagande.