prot · FZ09136 · 1975-12-31 00:00:00 — 3. alt med anledning avmotionen 1975/76:400 i motsvarande del (yrkande 3 a) och med avslag på motionen 1975/76:2391 i motsvarande del skulle anta 47 >; i del ovanangivna lagförslaget, 4. att med avslag påmotionen 1975/76:400 i motsvarande del (yrkande 3 b) och motionen 1975/76:2391i motsvarande del skulle anta 50 i del under I angivna lagförslaget, 5. att med avslag påmotionen 1975/76:2391 i motsvarande del skulle anta del under 1 angivnalagförslaget i övrigt, 6. att skulle avslåmotionen 1975/76:2391 såviit däri yrkats upphävande av 18-20 >; i lagen omkriminalvård i anstalt, 7. alt belräffandepermissionsreglernas lillämpning m.m. skulle avslå motionen 1975/76:2392, 8. att beträffandeutredning rörande avskildhet i olika former skulle avslå motionen 1975/76:400 idenna del (yrkande 2 a) i den mån yrkandel ej tillgodoseiis genom vad utskottetanfört och hemställt. av (vpk)som ansett att utskottet bort hemställa att med anledning avmotionerna 1975/76:348 och 1975/76:2391 skulle dels avslå propositionen1975/76:165 och motionen 1975/76:400 i denna del (yrkande 2 a, 3 a och 3 b) samt motionen 1975/76:2392, dels hos regeringen begära förslagom avskaffande avsamtliga bestämmelser om isolering i kriminalvårdens anstalter. HerrLÖVENBORG (vpk): I den proposition som vi nu behandlar föreslås avskaffande avisolering som disciplinär åtgärd. Del blir också begränsningar när del gällerandra möjligheter alt hålla intagna i avskildhet. Vianser att tvångsmässig isolering av människor är en inhuman handling som intebör få ifrågakomma. Den blir inte mindre omänsklig om den kallas avskildheteller enrumsbehandling, eller vad man nu kan an- vända för terminologi föralt ge det hela en mindre otäck prägel. Vihar reserverat oss vid utskottsbehandlingen, och vi begär ell nytt den förslag. Jag anser att våra motiveringar är tungt vägande ochborde ha 25 mai 1976 beaktats om man är överensom all tvångsmässig isolering är omänsklig - och kränkande för varjeindivid. Jag har också tyckt att den inställningen Kriminalvård i har funnits när vi iutskottet har diskuterat dessa frågor, men tyvärr anstalt har man inte dragit depraktiska konsekvenserna av resonemanget. man säger alt isolering avintagna på våra fångvårdsanslaller inte är bra, då menar vi all manockså måste avskaffa de bestämmelser som finns om isolering, mendet har man tyvärr inte velat vara med om. Visäger gärna att propositionen är ett steg framåt men alt man stannar på halvavägen - och det är egentligen det som är del allvarliga. Efter en myckel långoch grundlig kriminalpolilisk debatt, där just frågan om isoleringens varaeller inte vara har spelat en stor roll, föreslår man en halvmesyr som intekommer all tillfredsställa vare sig intagna eller personal. Jagtror all vi som sysslar med de här frågorna - juslilieulskotiet ochnaturligtvis som bestämmande instans - måste vara besjälade av ettnytänkande på det kriminalpolitiska området i hela dess vidd. Tvekar vi, såkommer vi att få den ena incidenten efler den andra på våra anstalter. Itidigare sammanhang har jag sagt att jag inte tror att människor blir bättre avall låsas in men att fängelser trots allt troligen kommer att flnnas under långtid framöver. Då gäller det också för oss att göra förhållandena så mänskliga,så uthärdliga som möjligt lill dess all andra och bättre allernativ tar över. Nyligenhar vi läst i tidningarna och följt i TV hur 70 interner vid anstalten i Tidaholmförenade sig i en massiv och uppmärksammad demonstration mot de förhållandensom råder på denna anstalt. Jag vill inte knyta den demonstrationen lill denspeciella fråga som vi just nu diskuterar, men del här visar att ochjuslilieulskotiet på ett helt annat sätt än måste höja ambitionsnivåni strävandena att humanisera och förbättra behandlingen av desamhällsmedborgare som av skilda anledningar hamnar i anstalter. Dendirekta orsaken till aktionen i var, som vi vet, ett självmord. Enintern hängde sig i sin livrem i klädskåpet. Men bakom den handlingen fannsockså någonting annat. De intagna och deras förtroenderåd har talat om psykisktortyr och vanvård, tvångsarbete som upplevs som meningslöst och hetsande, ettbehandlingskollegium som inte fungerar som hjälporgan ulan förvärrarsituationen för de intagna genom att rekommendera isolering som behandling. Självmordetskulle aldrig ha hänt om del hade funnits psykiatrisk hjälp på anslallen, hävdade de intagna när de fick komma till tals i pressen. Sådant vet man ju aldrig, men nog är del beklämmande och skrämmande redan om man kan anta au bristen på psykiatrisk vård är orsak till det som hände. Man reagerar mol en "behandling" som innebär alt man 59 Nr 136 får sitta vid en maskin dagarna i ända och stansa plåtbitar för mellan Tisdagenden ° ' ' timme. Man protesterade mot rigorösabestämmelser 25 mai 1976 ''"'' P kommunikationer och förståelse mellan ledning och intagna. "1 Kumla håller man sig i schack av rädsla föratt hamna på ", Kriminalvård i sadeen av de intagna på presskonferensen efter aktionen på fängelsets anstalt tak.Vi kan självfallet inte i detta sammanhang klarlägga vad som är rikligt, sanning ellerhalvsanning i det som har sagts av intagna och personal vid anstalten iTidaholm, men så myckel kan sägas alt något måste vara fel. Bådesjälvmordet och den protestaktion som följde får väl betraktas som ett uttryckför hjälplöshet och djup förtvivlan som vi i har all anledning all tapå allvar. bör driva på oss i strävandena att humanisera och förmänskligaförhållandena för dem som hamnat i den grottekvarn som kallas kriminalvård. Vibör ta händelserna i som en allvarlig varningssignal och en uppmaningtill nytänkande och praktiska åtgärder. Denfråga som vi nu behandlar faller inom ramen för praktiska åigärder som kanvidtas om man menar allvar med talet om fångvårdens hu-manisering. Det är intehumant alt konservera bestämmelser som ger fortsatta möjligheter tillisolering. Ipropositionen säger man att risken för alt intagna skall få fysiska ellerpsykiska men av att hållas i avskildhet från andra intagna är en omständighetsom väger tungt vid överväganden om sådana åtgärders berättigande i olikasituationer. bör del väl sägas alt omfattningen av dessa risker ochderas karaktär inte är kända. Eflersomman här är klar över alt del finns risker för skador av isolering bordeslutsatsen i proposilionen ha blivit att man skall eliminera dessa risker. Detgör man inte, ulan propositionens slutsats är att man kan behålla isoleringensom behandlingsmetod, om man gör den mindre sträng och i vissa avseendenförkortar isoleringstiderna. 120 S, som ju blir kvar, anges en rad förhållanden som utgör motiv förisolering: hänsyn lill rikels säkerhet, risk föregen eller andras säkerhet,rymningsbenägenhei. Inga tidsbegränsningar anges, ingen begränsning iupprepningen av sådana åtgärder. Delenda som händer är, som det stadgas i 21 §, att den intagne "skall erhållasådan lättnad i avskildheien som kan ske ulan olägenhel". Denformuleringen ger ju inga belryggande garaniier mol missbruk. Del blir ensubjekliv värdering. 1moiionen 2391 påpekar vi också att förslaget till ändring av 23 S kriminalvårdslagen innebär en försämring och en skärpning. Den tidigare skrivningen innebar ju att en intagen kunde hållas avskild på grund av våldsamt uppträdande. föreslås den bestämmelsen utvidgad till att gälla även personer som är påverkade av alkohol eller andra berusnings medel och till följd därav kan befaras störa ordningen. Det är möjligl all delta skall ses som ett tafatt försök all möta de ökade problemen 60 med alkohol och narkotika på kriminalvårdensanstalter, säger vi i mo- Det borde ståklart att dessa förhållanden måste ses som brister hos anstaltssystemet ochinte hos de enskilda intagna och därför inte skall mötas med ökad repressionutan med sådana åtgärder alt den intagne trots tvånget uppleveranstaltsvislelsen som någortunda meningsfull. Vihar i motionen redogjort för en rad andra bevarade möjligheter lill isoleringoch i en del fall uppenbara försämringar. Dit hör exempelvis alt man mjukar uppbestämmelsen om läkarundersökning av den som isolerats på grund av våldsamtuppträdande eller berusning. Härlastar man alltså över ett ansvar på personalen som den rätteligen inte bör haoch som kan leda till svåra konsekvenser. Det är inte alllid lätt att skiljaberusning från sjukdom eller att skilja vanlig alkoholbe-rusning från någol somkan ha åstadkommits med starkare, kanske livshotande gifter eller droger. Vi är alltså inte nöjda med vare sig proposilionen ellerjuslitieutskolieis betänkande. Att ha kvar isolering i en rad former stridermot strävandena att förändra fängelsesystemet till en mänskligare tillvaro förde olyckliga människor som av skilda anledningar har hamnat där. Detresonemanget har också lett oss fram lill det krav som ställs i reservationen,nämligen alt skall begära ett nytt förslag om avskaffande avsamtliga bestämmelser om isolering i kriminalvårdens anstalter. Jag ber all få yrka bifalltill reservationen. I juslitieutskolieis förevarande belänkande nr 43 över proposilionen1975/76:165 om ändring i lagen om kriminalvård i anstalt uttalar utskottel sinsympati för den i proposilionen föreslagna lagstiflningen i stort. Ipropositionen föreslås att 19 ! ; om avskildhet i samband med utredning ochplanläggning av anstaltsvården samt 46 § om disciplinär bestraffning skallupphöra att gälla och att 47 >; om disciplinär besiraffning skall få ändradlydelse. Medtanke på vad som sades från denna talarstol vill jag gärna understryka attdet råderen enig uppfattning om att vården i våra anstalter skall vara humanoch på allt sätt underlätta rehabiliteringsarbetet. Olika former av permissioneroch frigång måste ses som åtgärder tillkomna för att underiätta den intagnesåteranpassning i samhället och en smidig övergång lill frigivning. Utskottethar emellertid velat understryka att de former av avskildhet som ävenfortsättningsvis kommer att finnas inte helt kan undvikas. I 20 § lagen omkriminalvård i anstalt finns exempel angivna på betydelsefulla omständigheter.Hänsyn till rikets säkerhet, fara för inlagens eller annans liv eller hälsasamt skadegörelse på anstaltens egendom nämns. Andra fall där avskildhet kananses befogad är att intagen uppträder berusad, exempelvis vid återkomst frånpermission, el ler att intagen har uttryckt önskemål om all få arbeta i enrumoch au goda skäl talar härför. Det snare skall prövas av läkare. Nr 136 Utskottet vill understryka vikten av att en utredning nu tillsätts med den uppgiflatt undersöka i vad mån avskildhetsåtgärderna kan begränsas 25 mai 1976 ytterligareeller hell undvaras. har ju också tidigare uttryckt --------------- önskemål om detta. framhöll utskottet i anslutning till an- Kiiminalvård I tagandetav lagen om kriminalvård i anstalt del angelägna i att ansträng- ansialt ningar görs för att söka alternativa former för en fungerande säkerhet och disciplin inomkriminalvårdsanstalterna. HerrLövenborg har till utskottets betänkande fogat en reservation, som han nysstalat för. Utskottets majoritet har inte funnit skäl att ändra sillställningstagande och de synpunkter utskottet då gav uttryck för.Dessutom bör den utredning som departementschefen aviserat få tillfälle attframlägga förslag. Man bör rimligen ha vetskap om vilka vägar man kan gå ochvilka åtgärder som kan vara riktiga och kloka. Men som jag tidigare sade råderdel inga delade meningar om att kriminalvården skall vara human och syfta tillåteranpassning. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan på alla punkter och avslagpå reservationen. HenLÖVENBORG (vpk): Vi har inte förnekat att propositionen i vissa avseenden innebär ellframsteg. Den har ju också drivits fram av den starka opinion som under senareår har växt fram mot isoleringen av intagna. FruWiklund sade all regeringen nu skall tillkalla sakkunniga med uppgifl altundersöka i vilken utsträckning olika grader och former av avskildhelsålgärderär alt betrakta som isolering, i den meningen alt den som drabbas av åtgärdernariskerar all få fysiska eller psykiska men. Man skall även undersöka vadisoleringen kan innebära för nackdelar när det gäller rehabilitering avintagna. Vi lycker emellertid att denna fråga är ganska klar och anser att detinte behövs några ytleriigare utredningar. Isoleringens negativa konsekvenserligger i öppen dag. De flesta läkare och psykologer torde vara helt överens medoss om att isolering är skadlig. förnuftet säger att avskildhet av detlaslag måste motverka strävandena all rehabilitera människor. FruWiklund framhåller att förhållandena på våra anstalter skall vara så humana sommöjligl och all man skall försöka främja en framgångsrik rehabilitering. Meningen kan bli samarbetsvillig, mindre hatisk mot samhället eller på annat sättbättre skickad all komma in i en normal sam-hällstillvaro genom isolering. Motsatsenmåste vara fallet. Med isolering motverkar man alltså de strävanden som fruWiklund säger sig omfatta. Det krävs inga omständliga utredningar för att slåfast den saken. Attdel finns intagna som begär avskildhet är inte heller någol argument. Vi anseratt om ett betydande antal verkligen begär all få bli hållna avskilda från deövriga, så måste det också vara något fel. Då måste man gå lill botten med det. Jag kan inte tänka mig att en undersökning kan motverka rehabiliteringav de intagna. Vi skall komma ihåg att del finns olika sorters människor inomanstalterna. Om en inlagen begär att få arbeta i enrum och goda skäl talar fördetta, finns det, tycker jag, anledning alt respektera det. Det finns mångaandra skäl att ta hänsyn till. Sedanvill jag till säga att visst behövs en utredning. Det fattasoerhört myckel forskning inom detta område. Jag tror det är välbetänkt att denkommer lill stånd, och jag hoppas att den inte behöver arbeta så . HerrLÖVENBORG (vpk): Jag kan inte flnna annat än att talar med kluven lunga.Dels är hon motståndare till denna form av s. k. behandling på våra fängelser,dels talar hon för utskottets ställningstagande. med proposilionen är intejustitieministern själv, eftersom han signalerar ytterligare en översyn. Jagvidhåller all det som föreslås är marginella ändringar. Häktesisoleringenblir kvar, kvar blir också utredningsisolering, onykierhetsisolering,arbetsvägrarisolering, rymningsisolering, menedsisolering och vissa former avdisciplinisolering. Dethar från olika håll uttalats kritik mot de olika formerna av isolering ochbekymmer över skadeverkningarna på individerna. Då tycker jag alt del ärkonstigt all man lägger fram en proposition som på vikliga områden gerfortsatta möjligheter all isolera intagna från mänsklig gemenskap. Det är likakonstigt all utskottets ledamöter inte har använt sig av den konstitutionellamöjligheten att lägga fram ett nytt förslag. FruWiklund upprepar i olika sammanhang all man skall göra fångvården så human sommöjligl. Men hon pläderar i alla fall för att isoleringen skall bibehållas påen rad områden. Jag måste med adress till säga all det dunkeltsagda är del dunkelt tänkta. FruWIKLUND (c): Det är som det egentligen hänt något förhumaniseringen av kriminalvården. Vi skall också komma ihåg att de intagna påvåra anstalter kan ha sådana psykiska besvär all man inte med ansvar kan lämnadem att umgås med andra helt eller delvis. Del kan krävas en viss avskildhetunder kortare lid, åtminslone tills läkare har kunnat konstatera hur denpsykiska hälsan är. Jag påstår fortsättningsvis att jag inte talar medkluven tunga därför att jag vill se resultatet av utredningen. Man kan behövaalternativa förslag om vad som är klokt och riktigt i detta avseende. Hen LÖVENBORG (vpk): Jag vill hävda all om de intagna är i ett så psykiskt dåligt skick altde inte kan tillåtas la del i samvaron på en anstalt är det inte isolering utanläkarvård de behöver. yärnpliktsutbild-niiigen,m. I 20 § lagen om kriminalvård åberopas skäl för isolering som man intekan blunda för. Det tycker jag au man måste erkänna. Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels ulskolletshemställan, dels reservationen av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller justitieutskottets hemställan i betänkandet nr43 röstar ja, den det ej vill rösiar nej. Vinner nej har kammaren bifallilreservationen av . Vid omröslning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposiiionen. Då herrLövenborg begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröslning gav följande resultat: Ja- 299 Nej - 18 §11 Värnpliktsutbildningen, m. m. Föredrogs försvarsutskottets betänkande 1975/76:38med anledning av proposilionen 1975/76:199 om ändring av värnpliklslagen(1941:967), m. m. jämte motioner. Ipropositionen 1975/76:199 (s. 39) hade regeringen-efler föredragning av herrförsvarsministern - såviii nu var i fråga dels föreslagit riksdagenall anta förslag lill 1. lag om ändring ivärnpliktslagen (1941:967), 2. lag om ändring i lagen (1966:413)om vapenfri tjänst, dels berett tillfälle att avge yttrandeöver vad föredragande statsrådet anfört om värnpliktsuibildningen utöver vadsom framgick av förslaget lill lag om ändring i värnpliktslagen. Belräffandepropositionens huvudsakliga innehåll anfördes bl. a. följande: "Genompropositionen läggs fram förslag till ändringar av värnpliktslagen (1941:967)och lagen (1966:413) om vapenfri tjänst. Ändringarna innebär väsentligen allbestämmelserna om utbildningstid i lagarna anpassas lill regeringsformensregler om normgivningskompeiensen. Vid utformningen av ändringsförslagen harbeaktats den ändring av grund- utbildningstiden för värnpliktigmedicinalpersonal som beslutades vid riksmötel /76 (prop. 1975:74, FöU1975/76:13, rskr 1975/76:54). Ändringarna i värnpliklslagen innebär vidare auvissa modifleringar görs i det syslem för grundutbildning av värnpliktiga sompå försök har till-lämpats fr. o. m. /73. Förslaget byggeri detta avseende på förslag från överbefälhavaren och innebär bl. a. attuttagning för utbildning lill militär befattning för kompanibefäl inom arménsom har varit frivillig skall kunna ske utan den värnpliktiges medgivande.Kompanibefälsutbildningen föreslås uppdelad på en långplulonbefälsutbildning och en lång utbildning vid kadettskolor. Delinnebär att den plutonsbefälsutbildning som bedrivs vidpansar-, signal- och ingenjörtrupperna upphör. Den totala tiden för utbildningtill kompanibefäl blir oförändrad. Den nya kompanibefälsutbildningen skallenligl förslaget inledas /79." Värnpliktsutbild-niiigen,m. 1detta sammanhang hade behandlats delsde under allmänna motionstiden vid 1975/väckta motionerna 1975/76:731 av henFransson m.fl. (c), 1975/76:1158av i m. fl. (fp), vari hemställts all riksdagenhos regeringen begärde sådana direktiv lill utredningen om ny befälsordningför försvaret att en samordnad lösning av stamofflcerarnas, reservofficerarnasoch de värnpliktiga officerarnas förhållanden kom till slånd, och 1975/76:1169av m.fl. (m) såviit nu var i fråga (yrkandena 2 och 3), delsde med anledning av proposilionen väckta motionerna 1975/76:2517 av herrarOskarson (m) och () samt 1975/76:2518 av herrar () ochStrindberg (m), vari hemställts all beslutade att hos regeringenanhålla om 1. att regeringen vidfastställande av ramen för utbildning av kompanibefäl (plulonchefer ochställföreträdare) vid de av motionärerna angivna förbanden beaktade vad imotionen anförts angående likvärdig utbildning, 2. all regeringen bemyndigade försvarsgrenschef attinom fasisiällda ramar utvälja de utbildningslinjer som skulle erhålla från 12till 15 månaders grundutbildning. 1.all med anledning av proposilionen och motionen 1975/76:2518 skulleanta regeringens förslag till lag om ändring i värnpliklslagen (1941:967) medden ändring att 27 § 1 mom. skulle erhålla av utskottet föreslagen lydelse,innebärande att antalet dagar för grund- 5 protokoll 1975/76:136-137 Värnpliktsutbild-niiigen,m. utbildning av plulonsbefäli särskill kvaliflcerad befallning inom armén skulle bestämmas lill minst 395och högst 450 i stället för enligl regeringens förslag minst 425 och högst 450dagar, 2. attriksdagen skulle anta regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, beträffande regeringensförslag i övrigt och övriga behandlade motioner 3. att lämnade ulanerinran vad föredragande statsrådet anfört om värnpliktsuibildningen, utöver vadsom framgått av förslaget lill lag om ändring i värnpliklslagen, 4. all som sin meninggav regeringen lill känna vad utskollel anfört om försök med frivilligrekrylering lill kompanibefälsulbildning inom armén, 5. all med avslag påmotionen 1975/76:1169. yrkandel 2, lämnade ulan erinran vad föredragandestatsrådet anfört om reservofficersutbildningen, 6. alt skulle avslåmotionerna 1975/76:1169, yrkandet 3, och 1975/76:2517 om meritvärde förkvaliflcerad militär utbildning och tjänstgöring, 7. alt skulle avslåmoiionen 1975/76:731 om reglerad tjänstgöringstid för värnpliktiga, 8. all skulle avslåmotionen 1975/76:1158 om en översyn av skilda befälskategoriers slällning inomförsvaret. belräffandeen samordnad lösning av befälsfrågan för försvarel av herrar iGäddvik (m), i (fp) och () som ansett att utskottet under 8 bort hemställa altriksdagen med anledning av motionen 1975/76:1158 som sin mening gav regeringentill känna vad reservanterna anfört om en samordnad lösning av befälsfrågan förförsvaret. Tillbetänkandet hade fogats särskilda yttranden 1. belräffande uttagning avvärnpliktiga till kompanibefälsulbildning inom armén utan eget medgivande avherrar i Gäddvik (m) och (), 2. belräffande meritvärdering avkvaliflcerad militär befälsutbildning av herrar i Gäddvik (m) ochDanell (m), 3. belräffande veckoövningstiden för värnpliktiga avherr i (c). Hen (): I försvarsutskottets betänkande nr 38 föreslås en del ändringar avrent formell natur. Men dessutom behandlas ett par utomordentligt viktigafrågor av principiell natur. a. berör utskottets betänkandevärnpliktstidens längd och den försöksverksamhet med förkortad utbildningstidsom varit i gång . Bristen på befäl - värn- pliktigt ochreservpersonal - är en annan viktig fråga i belänkandet. Vadbeträffar värnpliktsiidens längd måste man först och främst försöka dra någraslutsatser av den försöksverksamhet som medfört att de grupper som tidigarehade 15 månaders utbildning för alt bli plutonsbefäl haft12 månaders utbildning, utom vissa speciella grupper som hafl . Avde studier som gjorts av utbildningen av värnpliktigt befäl har man kunnatkonstatera alt utbildningstiden i försöksverksamheten blivit väl kort på grundav att flera viktiga utbildningsmoment inte fått den tid som behövs. Förde alltmer tekniska uppgiflerna krävs ökad kunskap, och även i befälsföringbehövs i många fall mer träning. I den allmänna nedrustning som genomförts ivår försvarsmakt är det emellertid omöjligt att få de resurser som behövs föratt ge utbildningen erforderlig längd. Det blir ett stort och kanske alltförtungt ansvar som vi tvingas lägga på många värnpliktiga befäl när vi inte kanerbjuda den utbildning som vi helst skulle vilja ge. Trotsallt finns det någol positivt i den här frågan i utskollsbelänkandet, då manbl. a. kan läsa att värnpliktiga med särskilt kvalificerade befattningar äveni fortsättningen skall kunna få en längre utbildning än de gängse tolvmånaderna. Till frågan om värnpliktsiidens längd och många andra vikliga frågorfår vi anledning att återkomma i samband med nästa års försvarsbeslut. Närdet gäller försvarsmaktens svårigheter att rekrytera frivilligt befäl är detdäremoi beklämmande att se hur litet man gör för attändra på den allvariiga situationen. Läget är det att luckorna bland befälen ivår krigsorganisation ökar oroväckande snabbt. är det avplutonchefsbefatiningarna som inte har kunnat tillsättas med rätt utbildadpersonal, och ' av de befallningar som skall besättas av reservofficerarestår tomma. Detta läge är ingalunda nytt.