prot · FZ0978 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag säger det här ulan elakhet, men faktumär all det förhäller sig pä det sättet. Sedanär det faktiskt så, herr finansminister, att utvecklingen i inle varilså fantastiskt bra som regeringen och finansminister vill göra gällande. Omvi ser lillbaka på ulvecklingen under 1970-lalet, kan vi konstatera - det finnssiffror som bevisar det här - att haft en långsammare ekonomisktillväxt än genomsnittet inom och , Om vi under dessa århade-haft samma tillväxttakt som genomsnittet i vår omvärld skulle vi -jag återkommer till den siffran - ha haft i runt tal 15-mi1jarder kronor meraatt disponera i folkhushållel, för enskildas behov och för reformer, bl, a,för all sänka skatterna. Om finansminislern gör gällande alt detla bara är enlek med siffror, så måste finansminislern påstå att del finns någolslags oskriven lag som säger alt vi häri alltid skulle ha enlångsammare resurstillväxt än andra länder. Och det menar väl inte GunnarSträng, skulle jag tro. Jagskall senare i mitt anförande återkomma till de flesta av de frågor somflnansministern tagit upp, men medan jag kommer ihåg det skulle jag redan nuvilja beröra några punkter. Delär inle, finansminister , "några promilles" förlust avmarknadsandelar som vi gjort internationellt sett på exportmarknaden. Påfärdigvarusidan är det enligt den preliminära nationalbudgelen, som ligger sombilaga till finansministerns egen finansplan, fråga om . Omuttrycket "några promille" som finansministern använder skulle varadetsamma som - och det brukar del vara - är alltså den verkligaförluslen av marknadsandelar 40 gånger större än vad finansministern lät antydaför . Och därmed slår med fiera hästlängderRunebergs mästerprulare, den brunskäggyvige Onirus, Vibrukar alllid i sädana här debatter fä höra all sysselsällningen i ökatpå ell anmärkningsvärt sätt. Men det är inle sant. Om vi även här tittar påOECD:s statistik finner vi alt åtskilliga länder - också länder med högre arbetslöshet- har haft en snabbare ökning av sysselsättningen än vad vi haft. Det gällerCanada och för att bara la elt par exempel, visar välnärmasl all de siffror som finansminislern brukar bolla med i del härhänseendet säger väldigt litet. Statistik skall man nämligen - del sadefinansminislern själv - ta med den försikiighei dennavetenskap kräver, och del gäller även arbetslöshetssiffror. Del finns anledningalt återkomma till det. Ännuen gång tillbaka till min påstådda bristande blygsamhet och detta alt jagskulle vela bättre än finansministern och andra. Del är svårt alt spå iframtiden, det sade finansminislern själv. Men dessa svårigheter kräver ellslorl mätt av ödmjukhet och försiktighet, de kräver alt man gör reservationerför fel, att man inle är alllför kalegorisk i sina bedömningar. Jagvill, liksom många andra, la ell exempel på risken att vara kalegorisk,nämligen 80; det projekl som finansminislern inle vill alt vi skalldiskutera. Vi skall vänta tills vi vel mera, gjorde finansminislern gällande.Men då oppositionen vid olika tillfällen velat veta mer, då vibegäri besked från regeringen om hur projeklel utvecklat sig, har vi blivitavvisade. Vi har tagit upp frågan i molioner och interpeiiationer och begärtatt få besked, men varie gång har man varil oerhört överlägsen och kategoriskfrån regeringens sida. Man har gjort gällande att det varit fråga om politiskamisstänkliggöranden frän vår sida när vi ville veta hur del verkligen förhöllsig. Jag tycker, på tal om blygsamhet, att man skall jämföra vad som sagts fränregeringens sida beiräffande 80 och vad som sagts från vär sida. Vemvar det som, när vi diskuterade ärendets äterförvisning till näringsulskolletför alt få bälire besked, använde uttrycket Mycke skrik och lite ull, sa bonn,klippte grisen? Det var inte finansministern men en framsiående talesman förSlålverk 80-projektet som yttrade detla. Jagfrågar på nytt: Vem har varit mest blygsam i sädana här sammanhang? Jag haralltså ingen anledning all känna mig träffad av anklagelser. Jagvill gärna ge en eloge för det kraftfulla sätt pä vilket hanreagerade mot finansministerns krav att vi skulle hålla tyst i den här frågan,sade precis vad som behövde sägas. Sedanhoppade finansministern på mig för att jag i ett par artiklar sagl alt jagkrävde ett bättre utnyttjande av landels tillgångar och att vi med en annanpolitik skulle kunna åsladkomma ell bättre resultat till gagn för tryggheten,sysselsättningen och tillväxttakten. Jag syftade bl, a, pä arbetskraften,finansministern, och jag syftade framför allt på kopplingen mellan lusten attjobba och att öppet redovisa vad man tjänar mot bakgrund av de marginalskattervi har i vårt land, Marginalskat-lesalserna har fakliskl lell lill - och detvel precis; jag skulle kunna säga, som sade lillnågra av debattörerna tidigare, all är tillräckligt begåvad föralt veta alt vad jag säger är sant, tillräckligt erfaren för all veta all jaginte pratar i vädret - all något slags naturahushållning uppstått i vårtsamhälle. Man byter tjänster: muraren murar åt snickaren och snickaren snickrarät muraren. Tar vi läkare och advokater som exempel förekommer samma byte avtjänster där. Jag vet att della är fel, alt sådanl skall tas upptillbeskattning, men det görs inle av nalurliga skäl. Och hur många är det inte som tar ut ersättning i form av fritid i stället för i pengar? Man liggerinle på rygg ulan man jobbar åt sig själv. Del utgår inle skattpå del man gör åt sig själv. Vihar den högsta frånvaron från arbetet i hela världen. Vår frånvaro kostarmyckel mer än konfiikierna gör i . Vi har en jättelikskallebyråkrati därför att vårt skattesystem är sådant det är och för att vivill se till alt folk inte "bågar" för mycket med skatterna. Vi haren jättelik bostadsbyräkrati därför all vi för en bostadspolitik som skapat behov av sådanl. Så mycketkan vi i alla fall vara överens om alt nog skulle de här människorna kunna gebättre avkastning för hela folkhushållet om de användes för mer direktproduktiva sysslor än för kontrollverksamhet. Vi kan konstatera att värt land befinner sig mill i en vikandekonjunktur. Vi har inte, som finansminislern lovade , kunnathoppa över konjunktursvackan och haka på en uppgående internationellkonjunktur. Lågkonjunkturen utomlands har faktiskt blivit djupare ochlångvarigare än vad regeringen själv räknade med. Och den ekonomiska politikenhär hemma -jag återkommer till den - har inte blivit så framgångsrik somregeringen har försökt göra gällande. Inomden för vår sysselsättning betydelsefulla -jag skulle nästan vilja säga hellavgörande - verkstadsindustrin går fortfarande denna dag orderingången nedbåde på hemmamarknaden och på exportmarknaden. För massaindustrin tycksminskningen i orderingången ha upphört, men nivån är fortfarande myckel låg.För trävaruindustrin är del något bälire pä exportsidan, men pä hemmamarknadenär orderinfiödel fortfarande vikande, och inom induslrin i dess helhet minskadesom bekant både produktionen och sysselsättningen . Produktionen gickned med inte mindre än 3 96, ökade färdigvarulagren kraftigt. Och vibefinner oss fortfarande på väg nedåt. Sannolikt - även om del här är svårt allspå om, del medger jag - när vi inte botten förrän under höstenslopp. Jag hoppas att det blir tidigare, men jag tror det inte, Ifinansplanen räknar finansminister med all åretsbrutlona-tionalproduktökning skall uppgå till . Tar man hänsyn tillden aldrig svikande optimism som är finansministerns mesl betecknande dragärdenna siffra anmärkningsvärt låg. Den är faktiskt, såviti jag minns, lägre äni någon tidigare prognos från finansminislern. - liksom vi moderatergjorde i parlimolionen - att ifrågasätta om det över huvud laget blir någon produktionsökning för så vitt inle alldeles särskilda åtgärder sätts in, Ulvecklingenpå produktionssidan måste hell enkell fä konsekvenser för sysselsättningen. Detfinns elt osvikligt samband mellan de två leden. steg antaletpersoner berörda av permitteringsvarsel med 67 96 i jämförelse med åreldessförinnan. Antalet varsel visar fortfarande - om del inle har hänlnågonting - en stigande tendens. Under de tre första kvartalen 1975 värden registrerade arbetslösheten visserligen låg, men den öppna arbetslösheten ökade inle desto mindre, och i no vember och december var den högre än ell år lidigare och väsentligt högre. Och efterfrågan på arbetskraft går fortfarande ned, Ifebruari sjönk sedan, glädjande nog, den registrerade arbetslösheten än engång. Den var t, o, m, lägre än . Situationen var, somfinansminislern sade, överraskande god. Han blev alltså förvånad över att siffran var såhygglig som den var. Men om man räknar med omskolning och beredskapsarbeten -och dit har man ju fört myckel folk i , myckel mer än vad man gjort påandra håll, vilket i och för sig är bra - var arbetslösheten ändå klarthögre än vad den var . Och sedan har efterfrågan päarbetskraft fortsatt att minska. Regeringenbrukar reagera mot all jag betraktar människor med beredskapsarbete ellermänniskor som är under omskolning som arbetslösa. Statistiskt saknar denaturligtvis inte arbele - de jobbar ju - men de har inle kunnat få arbele päden öppna marknaden. Och deras antal har konjunkiurpolitisk belydelse. Del kanvi väl i alla fall vara överens om. Desenasl offentliggjorda arbetslöshetssiffrorna är i själva verket så låga kan fråga sig om de ger ell riktigt uttryck för hur våraproduktionsresurser, utnyttjas - nu är vi där igen med frågan om att utnyttjaresurserna, , Enbart den omständigheten att industriproduktionen förraåret gick ned med så mycket som 3 96 tyder ju på alt en påtaglig förändringhelt enkelt måste ha inträffat i fråga om näringslivets sysselsättningspolitik.Troligen har erfarenheterna frän den senaste konjunkturuppgångens svårigheteratt nyrekrytera arbetskraft påverkat förelagens handlande, Åmanlagarna,utbildningsslödel och lagerstödet har säkert också spelat en roll. Mångaföretag torde dessutom ha trott på regeringens förutsägelser om en snabbarekonjunkturåterhämtning än den som vi nu har anledning all utgå ifrån. Menalldeles oberoende av orsakerna lill lägel går den här ekvationen medproduktionsutveckling och sysselsättning hell enkell inle ihop - om man inteutgår ifrån, vilket jag gör, alt det finns en stor outnyttjad kapaciiet inomvårt svenska näringsliv, att vi alltså har en tilltagande dold arbetslöshet. Påden punkien torde flertalet ekonomiska experter vara ense. Siffran 10 96överkapacitet i vårt näringsliv har nämnts. Den skulle motsvara en doldarbetslöshet - dvs, anställda som ej är fulll sysselsatta på arbetsmarknaden -av storleksordningen 100 000 personer. Men även om den verkliga siffran skullevara bara hälften så hög, skulle del ändå innebära alt vi samhällsekonomisktsett har en arbetslöshet pä drygt 3 96, Del var där vi låg , om jaginte minns fel. Nuär del naturligtvis bara bra - del vill jag gärna stryka under -att man intefriställer människor. Den ökade benägenheten i vårt näringsliv att behållasina anställda trots minskat arbetskraftsbehov är alltså i och för sig myckettillfredsställande. Detär emellertid nödvändigl all ha den rikliga sysselsätiningsbilden fullt klarför sig. Om man godtar de låga officiella arbetslöshetssiffrorna och bygger sinekonomiska politik på att 98 96 av arbetskraften är fullt sysselsatt, finns delstor risk för att också finanspolitiken blir felaktig. Den önskvärdaproduktionsökningen försenas. Undersysselsättningen består längre än vad someljesl vore nödvändigl. företagen är fortfarandefrån samhällsekonomisk synpunkt nästan lika kostsam som öppet redovisad sådan.Även den dolda arbetslösheten är ett uttryck för bortfall av produklion ochdärmed en välfärdsföriust. Och den innebär dessutom - del borde väl intresserafinansministern - ökade kostnader och inkomstförluster för statskassan, Ilängden kan nalurligtvis inte näringslivet hålla en större arbetsstyrka än vadden faktiska produktionen kräver. Underlåtenhet att ge den ekonomiskapolitiken den nödvändiga stimulansen ökar alltså för varie dag risken för attden dolda arbetslösheten kan förvandlas och bli öppen, att förelagen hellenkelt lill sist tvingas friställa sina anställda. Jagmenar all den risken är belydande. Nästan förekommer uppgifterom nedläggningsholade företag, Senasl talades del om alt tusentalsjobb i var i farozonen, Alla kan inte som begära 1,5miljarder kronor i ägartillskott med skattemedel. Färdigvarulagren är dessutomi dag så stora i flertalet företag att någon nämnvärd ytleriigare lagerökningknappast är trolig även om vi, såsom ju sker, förbättrar lagerstödet. Vifår alltså inle, herr lalman, blunda för de risker som gör sig gällande infördel kommande halvårets ekonomiska utveckling. De som blir friställda riskeraratt få gä ulan arbele längre lid än förut. Vissa grupper kommer att blisärskilt utsatta för de påfrestningar som den stigande arbetslösheten medför.Det gäller tjänstemännen, kvinnorna och den unga generationen.Ungdomsarbetslösheten är - som flertalet talare har strukit under här -allvarlig, 1 del hänseendet torde de nya trygghetslagarna ha fält en motsatteffekt mot den som åsyftades och som också uppnåtts, då det gäller dem somredan har arbete. Lagstiftningen har alltså försvårat för unga människor utanyrkeserfarenheter all få arbete. Företagen har över huvud laget blivit starktåterhållsamma dä det gäller att nyrekrytera arbetskraft. Motbakgrunden av det faktiska sysselsättningsläget och riskerna för att enallvarlig försämring kommer att inträda under vårens lopp, är den ekonomiskapoliliken - för vilken finansministern har ansvaret -inte konsekvent. Under detförhållandevis gynnsamma gavs den offentliga sektorn en expansivfinanspolitisk effekt. Den motsvarade elt efterfrågelillskott avslorieksordningen 3,2 96 av BNP. , då den nuvarandekonjunkturnedgången böriade, reducerades efterfrå-gelillskoltel till nära noghälften eller lill 1,7 96. Och beräknas molsvarande tillskott enligtden preliminära nationalbudgelen sjunka ytleriigare ner till 0,7 96 av BNP. Omman jämför med 1974 har alltså den ekonomiska politiken under dessa är stramatsål med inle . främst genom höjda skatter och höjdaarbetsgivaravgifter. Detla är en ur konjunkiurpolitisk synvinkel minsl saglmärklig utveckling. Den har sin direkta motsvarighet i den politik somregeringen förde 1971 i jämförelse med 1970. Då fick som bekant åtstramningensom följd en rekordhög arbetslöshet. Något sådant kan inte få upprepas. Men, herr lalman, inlebara sysselsättningsläget är oroande. serna stiger trotsprisstopp och trots uttalanden mot prishöjningar från det ena statsrådet efterdet andra. har konsumentpriserna varie år stigit med irunt tal 10 96 - förra årel 11 96. Allt talar för att inflationen även i ärblir i stort sett densamma. Därmed skulle vi här i på bara halyckats försämra penningvärdet med omkring en tredjedel. Variegång vi pä vårt häll begär kraftlag mot inflalionen försöker regeringen emellertidpå ett eller annat sätt bagatellisera den. Den är mycket värre i andra länder,brukar vi fä veta. Men detta är ingen ursäkt och dessutom ingen förklaring,eftersom påståendet är sant. Au prisstegringen här hemma var lägreän på de flesta håll utomlands var riktigt 1974. Men sä är det inte längre.Under 1976 kommer prisstegringarna i att vara större än i vår omvärld,om inle något alldeles specielll skulle inträffa. Jag undantar då länder såsomdet socialdemokraliskl styrda med dess stora ekonomiskaproblem. Prisstegringarnakommer inte längre utifrån. Enligt den preliminära nationalbudgelen var bara entiondel av förra årets 10-11 -procentiga uppgång av konsumentprisindexberoende på förändringar i internationellt bestämda priser. Återstoden, dvs. 996, sammanhängde med den inhemska poliliken. Och är bilden i stortsett densamma. Vi har inte längre någon nämnvärd importerad inflation. Inflationär ett samhällsont. Det har jag sagl så att det nästan böriar blitjatigt. Inflation är politiskt omoralisk. Den drabbar framför alll de små ochsvaga i samhället. Den undergräver förtroendet för statsmakterna och förpolitikerna. Att löntagarna, sade professor , fortsätteratt spara för att fylla på när inflalionen undan för undan urholkar realvärdetav det man tidigare sparat är "den djupt omoraliska sidan avstatsmakternas politik, ett systematiskt bedrägeri i ständig upprepning därrealvärdet överförs från smäspararen lill bl. a. bolag och stal". Närvi moderater för ell och ell halvl år sedan här i presenterade enskiss lill ell program mot inflalionen, var regeringen totalt ointresserad.Vårt förslag kom , förklarade statsministern. Det kom för tidigt,förklarade finansministern. Parterna på arbetsmarknaden måste "få stångasett tag", innan statsmakterna vidtog några ålgärder. Och stångades gjordede som bekant. De stångade sig och med hjälp av regeringen framlill rekordhöga ökningar av arbetskraftskostnaderna i slorleksklassen 25 96 -i vissa fall ännu mer. för någon vecka sedan skulleförklara silt dåliga resullal , pekade KF på en lönekostnadsökningsom sades uppgå till hela 30 96, allmänpolitiska deballen för påstod finansminislern allde förslag som vi moderater lagt fram i våra motioner till årets riksdag skullemedföra en budgetförsvagning på . Några andra från regeringengick ännu längre. Jag har senare fått ta del av det utredningsmaterial som hanstödde sitt uttalande pä. största posten i den s, k,budgetförsvagningen var vårt förslag om indexreglering av skattesystemet -finansminislern har berört del . Detta förslag att infialioneninte skulle få automatiskt medföra höjda skatter skulle enligtfinansdepartementet "kosta" 3,2 miljarder pä . Avvärt s, k, överbud på 7 miljarder skulle alltså nära hälften hänföras tillkravei pä att skall bestämma skatternas höjd och inte inflalionen.När regeringen beskyller oss för alt genom överbud försvaga den svenskaekonomin, är alltså halva det s, k, överbudet hänförligl till all regeringenräknar sig till godo en fortsalt inflation, som automatiskt skulle gestatskassan mera på ett enda år. Inflationen skulle medandra ord bidra till all stärka den svenska ekonomin. Och jag som trodde attdet förhöll sig precis tvärtom. Där ser man hur svårt det här är. Låtoss, herr talman, göra ett tankeexperiment. Antag, finansminister , att vi här i hade ett förslag framför oss som skulle halverainflationen och leda lill att inflalionen stannade vid bara 4 96 i stället förvid de 8 96 som tydligen haft som utgångspunkt vid sinberäkning av "kostnaderna" för en indexreglering av skatterna.Debatten om ett sådanl förslag skulle onekligen bli intressant. Skullefinansministern säga alt förslaget om att halvera inflationen var ekonomisktoansvarigt? Det skulle ju försvaga budgeten med . Ochskulle finansministern som villkor för att godta förslaget kräva enkompensation åt statskassan genom höjd moms eller höjd arbetsgivaravgift? Del skall bli intressant all få höra svaren på frågorna. Dettavisar hur befängt man resonerar i . Vi skulle helt enkeltinte ha råd att angripa inflationen. En framgångsrik kamp mot prisstegringarnaskulle ju få precis samma resultat för statskassan och budgeten som enindexreglering. Närman hör sådant, frågar man sig - det här är kanske inte någon vidare snällfråga - om motsvarande tankegångar också ligger bakom regeringens obegripligapassivitet inför utvecklingen . Föreföll det så lockande förregeringen alt inför ell valår låla inflationen tillföra statskassanytterligare miljarder i skattehöjningar att man ville ligga lågt? Det var judetta som det s, k, stängandet pä arbetsmarknaden ledde till. Del var ju inlelöntagarna utan den offentliga sektorn som fick ul det mesta av de sloranominella lönehöjningarna. Statskassans inkomsier i löpande priser ökade medinle mindre än 22 miljarder , Och kommer inkomsterna att ökamed 29 miljarder enligt den preliminära nationalbudgelen eller med 16 miljarderi priser. Såverkar inflationen - med nuvarande skattepolitik. Del är vi alla som betalarpriset. Attkomma till rätta med inflationen är en fråga som ytterst gäller balansen i helavår samhällsekonomi. Den gäller våra möjligheler alt få jämvikt i vårautrikesbeialningar. Den påverkar vår produklion och Den svenskaexporten minskade som bekant , och den minskade mer än andraindustriländers export. Vi har förlorat marknadsandelar; jag kommer tillbakatill del, Förluslenuppgick alltså inte till de promille som finansminislern sade utan till 8,4 %då del gäller färdigvaror, och ulvecklingen beräknas forigå också ,Varför? Jo, bl, a, därför all de svenska exporlpriserna på grund av deninhemska koslnadsulvecklingen stigit betydligt mera än världsmarknadspriserna.Och föriusl av marknadsandelar innebär ofrånkomligen förlust av sysselsättning.Hur mycket vi förlorat i del hänseendet är vanskligt alt ange i exakta lal, mensiffran 40 000 bortfallna arbetsplatser har nämnts av konjunkturinslitutetsexperter. Nugjorde finansministern i sill anförande gällande alt denslora lagerhållningen skall hjälpa oss att ta tillbaka marknadsandelar. Ja, omdel vore så väl. Om vi skall kunna la tillbaka marknadsandelar beror ju intepå att vi har väldigt mycket varor i lager, utan del beror på vilka priser vikan erbjuda, vilken konkurrenskraft vi har. Den överkapacitet som vi har iSverige finnsju också ulomlands. Även våra konkurrenter har stor överkapacitetoch alltså möjligheter alt vara med och konkurrera. Och de konkurrerar medlägre kostnader än vad vårt land gör. Dessutom är det ju så att storlagerhållning försenar en återhämtning, I och för sig är det därför ingentingatt stå efter att ha slora lager. Del är bra att arbeta på lager när man hararbetslöshet, men del kan inte vara något självändamål att ha stora lager.Tvärtom, det innebär en direkt ekonomisk förlust att ligga med för slora lager. Sedan söktefinansminislern - och del tyckte jag var mycket intressant - tröst i att svenska byggföretagi konkurrens med andra utomlands visat sin skicklighet genom all ta hem den enaordern efter den andra. Jag trodde - jag är nästan övertygad om all detförhåller sig så också - att finansminislern vet alt vihar en utomordentligt fin tradition i värt land då det gäller våra möjligheteratt med tillgång av svenskl kunnande och svensk teknik bygga ulomlands. Heladet senaste seklet visar en enda lång kedja av svenska tekniska projekt -Järnvägar, dammar, bevattningsanläggningar och mycket annal-rum om i världen,där svenska tekniker och svensk teknik har visat sin överlägsenhet gentemotandra. Det skulle väl bara fattas att vi hade förlorat vår tekniskaskicklighet, vår konkurrensförmåga i det hänseendet på byggsidan. Den har vi naturligtviskvar. Dessutomhör det väl till bilden att när vi har kunnat hävda oss bl, a, i öststaternaberor det på att har haft stora möjligheler all ge långa krediter. Mankonkurrerar ju numera inte bara med priser, teknik och yrkesskicklighet, ulan -tyvärr - man konkurrerar också med möjligheter alt ge statliga krediter, ochdär har vi såviti jag minns hållit oss väl framme. Finansministernberömde sig av att investeringsutvecklingen har varil så bra. En lång stundtalade finansministern om den tillfredsställande investeringsulvecklingen. Enav finansminislerns egna partivänner, fi- nansutskollets viceordförande , stod här och citerade ur ? - utgiven av ochSamhälle, SNS, Del må vara tillåtet även för mig att citera några rader ur denrapporten, för den belyser rätt bra situationen då del gäller investeringsulvecklingen, "Deprivata investeringarna kommer all utvecklas svagt. Del svaga efterfrägetägelhar medfört ett lågt kapaciteisutnyttjande, vinsterna rasar, och likviditeten iföretagen sjunker snabbt. av 1975 har flera företagmeddelat alt de senarelägger lidigare beslutade investeringar av belydandesloriek. Även investeringsenkäterna har rapporterat nedskärningar i företagensinvesteringsplaner. Vi antar att näringslivels investeringar i bästa fall ökarmed och i sämsta fall minskar ," Jagtror inte - men jag skall vara ödmjuk och försiktig, herr finansminister - attdel har inträffat någon ändring i detta hänseende dä det gäller prognoserna fördet kommande året.