prot · FZ09105 · 1975-12-31 00:00:00 — Detär egentligen i ett enda avseende som man enligt uppgifi verkligen skallbehålla planerna orubbade, och det gäller sysselsällningen. Man skall trotsbantningen av projektet ha samma ökning i sysselsättningen som ursprungligentänktes. Kan industriministern förklara hur det går till? Trots att man bantarprojektet skall det ge samma sysselsättning som man ursprungligen angav. Denförklaring som har framkommit här är au när man ursprungligen beräknadesysselsättningen i 80 och angav den till 2 300 ä 2 700 anställda,hade man även där räknat fel. Förnyade beräkningar mot slutet av förra åretvisade att antalet sysselsättningstillfällen egenlligen skulle behöva vara 3500 exkl. valsverk ihop med för alt tillverka de här lönnen. Vadsom nu har hänt är atl man har bantat sysselsättningen från vad den skulle havaril enligl de ursprungliga planerna, nämligen 3 500, till kanske 2 500.Dessutom har man tvingats plocka bort de 600 syssel-säiiningslillfällen somvalsverket tillsammans med skulle ge. Den bild som framkommer här i vadgäller sysselsällningen - och den ges inte självmant av regeringens företrädare- är en helt annan än den man har försökt ge uppe i . Eftersom jagnyligen har besökt vet jag precis hur resonemangen där går. Man harsvårt att förslå hur det skall vara möjligt att sysselsättningen skall öka ioförändrad omfattning trots bantningen. Någon förklaring har man inte fått; ja,någon sorts förklaring har ju tidigare givils. Slulsalsen är all även i vadgäller sysselsällningen är det en klar bantning i förhållande till vad ett fullföljandeav de ursprungliga planerna verkligen skulle ha inneburit. Tillavigsidorna med vanskötseln av 80-planerna hör all läget i det gamlaNJA blivit mer eller mindre krisartat. Förlusterna var katastrofala,och det mesta tyder på att förlusterna kommer att bli lika stora.Under de senaste åren har man haft omfattande investeringar, men ändå har maninle hamnat på räll bog. Valsverken vid NJA håller på bli omoderna.Produklinriktningen har visal sig alltför ensidig. Mot den bakgrunden är delbekymmersamt att de nya stålverksplanerna satt gamla NJA i skuggan. Att detgamla NJA verkligen kommer i skuggan visas klart av ell uttalande somindustriministern gjorde i en av våra debatter här , närmare bestämti februari, då han bl. "NJAhade på silt ordinarie investeringsprogram en utbyggnad av den egnavalsningskapacilelen i det 'gamla' stålverket. Efter beslutet om 80var det emellertid tveksamt om NJA kunde ta på sig ett finansieringsansvar fören egen valsverksutbyggnad varför denna investering måste skjutas påframliden." Moldenna bakgrund slällde jag en fråga till industriministern om vadman kunde göra för att stärka järnverkets framtida möjligheter. Det svar somjag då fick var följande: "Deåtgärder som efterlyser i syfte atl åstadkomma eltbälire resultat i NJA så att del blir vinstgivande är sålunda i storutsträckning redan genomförda." Verklighetenär att NJA befinner sig i en allvariig kris, som inte bara har atl göra medkonjunktursvängningar. Jag anser att det ställnings-lagande sominduslriminisiern då gjorde är ytterligare ett exempel på näringspolitiskinkompetens. 80 lanserades under valrörelsen . Det befinner sig fortfarande påritbordet och knappasl det. Dessemellan har papperskorgarna fyllts medohållbara planer. Den proposition som industriministern framlägger ärvagare i konturerna än den som förelades 1974 om 80.Projekiet är nu tidsmässigt längre från sitt förverkligande än del tänktes varanär först beslutade om del. beslutade vi om verket, och mantänkte sig produktionsstart därefter. , 1976, tänker man sig, trotsatt har gått, att produklionssiarten vid det nya verket kanske inle blirförrän därefter. Tanken på en sirålande lönsamhet har förbyns iförhoppningar om att hålla nere föriusterna. Regeringen ber nu fattaetl principbeslut utan all det föreligger några lönsamhetsberäkningar. Förödmjukelsenslärospån för regeringen skulle vara välkomna om inte planhushållningensapostlar fortfarande försökte inbilla sig och andra att den socialdemokratiskaregeringen måsle bestämma alltmer i näringslivet. Frånmoderat sida har vi drivit tanken att borde kunna utvecklas till ettverkligt stålcenlrum. Det gjorde vi 1974, vi har gjort det och vigör det fortfarande. Men vi har respekt för kravei på all planer måsle utformasoch sältas i verket med slor sakkunskap. Redan när planerna på 80först kom fram i valrörelsen gjorde jag etl TT-utialande, där jagkonstaterade att om industriministern vore seriös och inte bara ute påröstfiske borde de bedömningar och utredningar som skulle ligga till grund förett beslut redan ha genomförts. Utvecklingen har bekräftat riktigheten i ensådan iakttagelse. När vi behandlade proposilionen i 1974,reserverade sig till förmån för en annan utformning avsiålverksplanerna, nämligen den alt man skulle söka samarbete med andra privataföretag för all försäkra sig om all största möjliga sakkunskap skulle tillförasprojekiet. Förett år sedan framhöll vi att eftersom planerna hade utformats så illa och uppläggningenvarit så svag måste man uppdela stålverksuibygg-naden i två etapper. Vi krävdeockså redan från början alt man skulle vidta energiska åtgärder för attstimulera sysselsättningen i inland och då även i . Jaghar, herr talman, velat göra dessa påpekanden dels för att understryka all viär positiva till tanken på att göra till ett , delsför alt visa att vi inte endast i efierhand kritiserar regeringens hantering. rad av interpellationsdebatter om den här saken som vi hade föregående årfäste jag också, ulan alt industriministern ibg någol Slörre intryck av det,uppmärksamheten på de omfattande risker som är förenade med detta projekt att ta ställning till den nu framlagda propositionen med samma respektför atl det behövs fack-mannamässighet och inte politisering avförelagssatsningar, om man skall skapa sysselsättning och få till ståndutveckling . 80, m. m. 80, m. m. (vpk): Jag ber att få lacka statsrådet för svaret på min interpellation - dethör ju till skick och fason - men jag vill tillfoga att innehållet sannerligeninte är så mycket atl tacka för. Mantar tillbaka löften som tidigare utfärdats. Man bekräftar egentligen alla våraonda aningar. Som norrbottning måste jag säga atl statsrådets besked iinterpellationssvaret verkligen inte fyller mitt bröst med glädje. Dethela ger bilden av dåligt maskerad reträtt inför de krafter som vill stoppa denindustriella utvecklingen i och som vill behålla den landsändan sområvarukälla och befolkningen där som bekväm arbetskraftsreserv. Iregeringspartiels propaganda inför valet lät del som om 80skulle innebära lösningen på alla problem. Näringsulskotlels ordförande målade upp perspektivet av en förädling som inle skulle handla bara om4 eller utan om eller mera. Avde stolla visionerna finns det nu bara kvar lukten av skämt valfiäsk. Av detförslag som en gång lade fram och som kallades 80återstår ett krympt projekt eller, som landshövding det, ett invalidiserat stålverk. Vihälsade beskedet om 80 med tillfredsställelse. Vi trodde på det,liksom så många andra norrbottningar som aldrig lärt sig inse förnuftet i atllänets råvarutillgångar skall plundras ut i stället för att förädlas påhemmaplan. Mendesto större blev besvikelsen över det som senare har skett. Trols alla demångordiga förklaringar som regeringen nu svänger sig med för att förtaintrycket av svek och reträtt kvarstår faktum atl 80 kommer, omriksdagen inte säger nej, att krympas på ett drastiskt sätt. Vadär det som planeras? Ja, när del gäller den etapp som i det ursprungligaförslaget betecknades som en första etapp skärs produktionen ner från 4 till2,. Man nära nog halverar de ursprungliga planerna. Jagbetraktar det här som att tankarna på en stor norrbottnisk vidareförädling harskjutits . Rovdriften med våra malmtillgångar skall fortsätta, ochLKAB får liksom tidigare fria händer att på export sälja den oförädlade malmen.Del är herrarna i Grängesbergsbolaget som triumferar och det är regeringen somretirerar. Delnya förslaget växie fram med förklaringen alt man "anpassar sig till en nysituation". Ja, visst anpassar man sig. Men till vad? Jo, man anpassar sigtill den verklighet som den svenska storfinansen och dess politiska redskapvill ha kvar, nämligen ett där råvaruut-vinningen är detdominerande, medan den betydligt lukrativare förädlingen skall skötas avGrängesbergsbolaget och multinationellt storkapital, ett därrovdriften med naturtillgångarna skall fortgå på samma sätl som . Disponent avgick i protest och i akt och mening all fästa uppmärksamhetenpå det svek som förbereddes. Han kunde inte medverka till att projektetsjabblades bort. Han gick i vrede över atl statliga loppfigurer i regeringensnärhet hade fria händer atl baktala och sabotera projektet 80.Regeringen säger all rnan anpassar sig lill en ny situation, när man krymperstålverksplanerna, men den förutvarande disponenten för NJA tror lika stenhårtsom tidigare på projektet Efter sin avgång gav han en intervju för Aftonbladetden , där han bemötte talet om att det inte går att finna avsättning förstålet. Han sade där bl. "Stålverk80 är bland det största som hänt . Vi har ett in ternationellt gensvar för våra planer. Så ska alltihop saboteras av små handlare. - Vi har gruvorna, malmen, de andra råmaterialen, vi har järnvägen, arbetskraften,hamnen, energin. lill avsättning av 10-20milj. ton till valsverk runt omkring i " Detvar alltså den verklighet som slod framför den förre NJA-dis-ponenlens ögon.Det var underiaget för hans optimism när del gällde 80. Och eftersomman har talal om som den som kan syssla med samordningenav den svenska stålindustrin bör han väl betraktas som sakkunnig. Närdisponent kände sig tvungen all avgå försökte man lill en börjanframställa det hela som om del enbart skulle handla om samarbetsfrågor, enstrid mellan starka personligheter. Men del var en pratbubbla som sprackganska snart. framstår sanningen kristallklar. Det handlade inte omsamarbetssvårigheter mellan personligheter, det handlade i själva verket omprincipiellt olika uppfattningar om huruvida råvarutillgångar skallförädlas på hemmaplan eller säljas på export. Denhär skapade möjligheterna att bygga upp 80. Det beslutetsaboterades konsekvent av bl. a. toppfigurerna inom Statsföretag och . Ochdet är bakgrunden till en av de frågor jag ställt i min interpellation. Ja,de politiska förutsättningarna skapades, men i stället för att användaStatsförelags samlade kraft och resurser för att stötta upp disponent 80 gjorde Statsföretags chef allt för att utså tvivel och misstromot idén om 80. Chefen för gjorde detsamma, och med de ambitionerhan har när det gäller malmexporten är det naturligt Hans åsikt är ju attmalmen i största möjliga omfattning skall säljas på export. Nåväl!Åsikter kan man självfallet inte ta ifrån människor. Men det har ju inle räcktmed all de haft åsikter. Och däri ligger enligt mitt förmenande det oerhörda.Däri ligger sveket. De tilläts använda sin ställning för att saboterariksdagens och regeringens ursprungliga beslut. De har gåttGrängesbergsbolagets ärenden direkt eller indirekt, de har företrätt densvenska storfinansen i kampen mot 80. När man nu slår här medregeringens besked om krympningen av 80, m. m. 80, m. m. 80 måsle manockså fråga sig: Vilka starka påtryckningar kan ha utvecklats från detmultinationella slålkapitalet, som också vill ha kvar Lapplandsgruvorna somstorexportör av råmalm men som då måste se planerna på ökad svensk förädlingsom ett hot mot deras egna intressen? Del är frågor som måste ställas och sominle besvaras i interpellationssvar. Vianklagar regeringen för den reträtt som man har försökt framställa som en"anpassning lill verkligheten". Närbeslutet om 80 kom hälsade vi detta som ett riktigt steg efter allttidigare sjabbel med NJA. Man lät det statliga NJA förfalla ochslitas ner. Beslutet om 80 ingav oss tron atl regeringen änlligenskaffat sig mera kurage, äntligen gjort sig beredd att gå in för en offensiv påett viktigt näringspolitiskt område. propaganda som skall förklara orsaken till all man vill halvera 80försöker man ibland spela ut olika landsändar mot varandra. Sysselsällningeninom varvsindustrin måste räddas. Resurser kanaliseras in i varvsnäringen.Varvs- och rederikapilalisterna måste hållas under armarna. Men man måste ocksåfråga sig vilken roll detta spelar i sammanhanget. Det är en av de intressantafrågorna. Jagtycker att det vilar en otäck doft av utpressning över de senaste faserna iaffären 80, och de som drabbas av operationerna på toppnivå är framförallt människorna i Norrbollen. Det nya beslutet har framkallat en storm avvrede bland folkel i milt län. framställs del nya projektet i en såpresentabel förpackning som möjligt Bl. a. heter det att nedskärningarna intekommer att påverka sysselsättningen. Det låter förunderligt i de fiestamänniskors öron. Etl nästan lill hälften nedbantat projekt skulle alltså gelika många människor arbete som del ursprungliga. Jaglycker att det här bara kan handla om två saker. Antingen är det bara enmålsättning som har till syfte att lugna en vredgad och besviken folkopinioneller också är man beredd att belasta företagel med lönekostnader långt utöverdel normala. Delleder mig också till frågan om man har för avsikt att köra hela företaget ibankrutt Enligl planen för 80 skulle investeringarna för ett ämnesverkmed 1,1 miljon tons kapacitet kunna beräknas till . för 4 miljoner lon skulle dra en investeringskostnad på 1 150 kr.per ton. Det är klart alt summorna kan ha ändrats, men proportionerna kvarstår.Nedkrympningen innebär alltså atl investeringskostnaden per producerat lon stålblir dyrare - det är den enkla logiken. Skall man dessutom ha sarnmaarbelssiyrka som vid del ursprungliga projekiet, ökar också arbetskostnaden perproducerat ton stål med . Jagmåste säga, herr statsråd, att jag lika litet som tror påuppgifterna om att antalet anställningar skall kunna bli detsamma. I varje fallstrider det mot sunt förnuft att ett kraftigt nedbantat projekt skall ge likamånga arbetstillfällen. Jag vill betrakta det som siffertrollerier isyfte att dämpa den opinionsstorm som har blåst upp. Denkurs man nu slår in på är etl återvändande till den gamla kursen alt NJA skallvara något slags beredskapsföretag i etl av arbetslösheten hårt prövat län,inte en spjutspets för en bättre och offensivare näringspolitik, där staten,samhället, kraftigt skall fiylta fram sina positioner. förnekar att det skulle ha funnits ell motstånd inom högsta ledningenför mot NJA och 80 talar han mot bättre vetande. Denmotståndsrörelsen har bedrivits fullt öppet och har dokumenterats av många, bl.a. av NJA:s förre disponent Jaganser att om man skall få någon ordning på statsdriftens utveckling måste manockså ha en annan personuppsättning på de ledande posterna, folk som med livoch lust och av principiell övertygelse slåss för alt utveckla den samhällsägdasektorn av näringslivet. Så är del inie . Statsföretagschef , alltså en av de ytterst ansvariga för statsdriftensutveckling, skrev för sedan i en borgerlig debattskrift bl. a.:"Jag lägger inga politiska synpunkter på om staten skall äga företageneller ej. Mina ambitioner för framtiden är inte högtflygande. Jag är ingenvisionär." Jaganser - och jag hoppas atl håller med mig, i varje fall i själoch hjärta- atl det inom och i spetsen för resp. statsförelagmåste finnas människor med riktiga principer, med visioner och med ambitionerför framtiden. Mol den bakgrunden ansåg jag del fulll befogat alt ställa denandra fråga som finns i min interpellation, nämligen om inte händelseförloppetnär det gäller 80 aktualiserar personella förändringar i StatsföretagAB:s ledning. Dekrafter som har tvingat fram bantningen av 80 är förvisso inteutan principer. De har registrerat en seger för principen att ochframför allt i största möjliga utslräckning skall exportera råvaroroch överlåta förädlingen till andra. Dehyllar principen all Lapplandsmalmen kan förädlas med slor framgång i olikadelar av världen men inle i , inte i . Det är de som harsegrat, inte människor med socialistiska principer, inte människor med visionärlyftning, inle folket i . Ochtittar man längre än näsan räcker är perspektivet egentligen förskräckande.Det handlar inte bara om att man krymper projeklel i . Samlidigl som mangör det ger man nämligen klarsignal för fortsatt utplundring av Lapplandsgruvorna.Nu siktar in sig på nya rekordsiffror för all kompensera del sjunkandeekonomiska ulbytet av malmförsäljningen. Man skall röva borl så myckel sommöjligt för att vräka ut del på världsmarknaden. per lon netto för Kirunamalmen. Det kan väl knappastbetraktas som en god affär. som förädlas till stål, till valsade ellerännu högre förädlade produkter inbringar mer vid försäljningen.Det är också den vägen man måste gå om det skall vara möjligt atl hushålla medviktiga naturtillgångar. Om 80, m. m. 2 protokoll 1975/76. 80, m. m. Viär kritiska mot den skogsskövling som förekommit i stora delar av vårt land,men skog växer ändå igen, malm aldrig. Det är också ett faktum som väger tungti sammanhanget när .vi kräver minskad råva-ruexporl och ökad förädling. Dethar talats om resurser och höga för atl inte säga orimliga kostnader i sambandmed 80 i dess ursprungliga form - det kostade för mycket, sade man.Jag accepterar inte det resonemanget Del tycks finnas obegränsade resurser närdet gäller stödet lill det privata näringslivet. av bidrag ochsubventioner är nu så ymnig atl det knappasl går att hälla räkning på allt.Militärkostnaderna kommer att höjas lill över 11 miljarder kronor.Viggenplan för 25 milj. kr. per styck beställer man dussinvis. Dä finns detalliså goll om pengar. Mennär det gäller ett projekt som måsle bedömas som avgörande för Norrbottensframlid, och kanske för den svenska siålindusirins framlid, då sinarresurserna. Då niåste de stolla planerna krympas. Det som vi betraktade som enförsta etapp i en storstilad expansion med målsättningen att huvuddelen avNorrboltensmalmen skulle förädlas på hemmaplan vill man kväva redan i desslinda. Storfinansenkväste upprorsförsöket gentemot den gamla kolonialpolitiken. Den fick hjälp avkretsar som besitter chefsposter inom stats-förelagens ledningar. Regeringenvek sig inför trycket, och har man bara kvar ambitionen atl försöka maskerareträtten så skickligt som möjligt. Det är sorgligt, övermållan sorgligt. Menkampen är inle slut. Folkopinionen i har vaknat och kommer att kämpavidare för det enda vettiga på längre sikl: bättre hushållning mednaturtillgångarna, förädling i stället för rovdrifi. Regeringenborde stödja sig på den progressiva folkopinionen i stället för atl ge efterför trycket från höger och från svenskt och utländskt storkapital. Jag skall be atlfå lacka industriministern för svaret på min interpellation. Folkpartietställde sig bakom idén all eiablera ell nyll stålverk i . Vi varnaturligtvis medvetna om all del gällde ell riskfylll projekl med många osäkrafaktorer. Vi var också medvetna om all vi i hög grad var tvungna att förlilaoss på de bedömningar av projektets lönsamhet som regeringen presenterade. Utgångspunktenför den här tvärsigenom positiva attityden till en stålverkssalsning i Luleåsom idé är inle minsl insikten om alt vi behöver skapa fier arbetstillfällen iden här delen av landel. slålverk i skulle ge jobb åt många och bildabasen för en fortsalt industriell utbyggnad i området Nuhar de ursprungliga planer som vi diskulerade här i sedanfäll göras om. Om del nya projekl som presenterats i en proposition , somingen av oss ännu hunnit läsa, kan ge det antal Nr 105 jobb som utlovades ,om de nya marknadsbedömningar som Tisdaeen den görs är riktiga och om dekostnadsberäkningar som läggs fram är rea- 20 anril 1976 listiska - om allt dettavet vi ännu ingenling. Det får den kommande Menklart är, herr talman, att riksdagsbehandlingen den här gången m. m. måste bliväsentligt mer kritisk och väsentligt mer ifrågasättande än däprincipbeslutet togs. För vad som varit typiskt för hela 80-affären ärju hur dåligt underbyggda regeringens förslag varit även på viktiga punkter,hur ovillig man varit att lyssna till sakkunnig och konstruktiv kritik och hurrädd man varit för insyn från sida. Typisktnog vill industriministern i sitt svar lill mig inte vidgå någonting avden kritiken. På min fråga om han anser att beredning och planering hittillsvaril tillfredsställande blir hans svar ett obetingat "ja". Han harfullt förtroende för alla som sysslat med denna fråga och uppenbarligen ävenför sig själv. Någon anledning lill krilik finns inte. Att projektet under dehär två åren ständigt skiftat gestalt, att kostnadsberäkningarna visal påständiga fördyringar, alt rader av ansvariga för projektet hoppat av i protest- ingenting av detta finner industriministern på minsta sätt anmärkningsvärt. Närriksdagen fattade sitt första beslut om 80 byggdeprojektet på idén att vi skulle exportera slålämnen i stor skala. Marknadenhärför ansågs mycket gynnsam, näst intill omättlig. Kapaciteten i skullei varje fall i första omgången bli slålämnen . Närriksdagen elt år senare hade anledning att fatta ell beslut omstålverket - då gällde det en aktieteckning i på 175 milj. kr.- hade projektet visseriigen hunnit bli en miljard eller mer dyrare, men detvar i övrigt samma projekt vi tog ställning till. Ingenlingsom gör en omprövning motiverad har inträffat, försäkrade industriministern. Mentydligen dröjde det bara någon eller några månader - om ens det - efter dennaförklaring av industriministern i innan han själv ochprojektledningen var inbegripna i planeringen av någonting helt annat. Denmarknadsbedömning som "var tillräckligt välgrundad för atlriksdagen skulle fatta sitt beslut" blev plötsligten helt annan. Deplaner man presenterat för om stälämnesexport i stor skala hade mannu i stort sett övergivit skulle man väsentligen salsa på valsade produkter,för vilkel man behövde ett eller helst tvä valsverk. Vad man nu sysslade medvar i långa stycken ett hell annat, myckel större och mycket dyrare projekt ändel man hade fått godkännande för. Menomprövningarnas tid var uppenbarligen inte slut med detta. nog framträdde siålverksplanerna i ännu en skepnad, nu väsentligen ban- 19 80, m. m. Kruppkoncernen varborta ur bilden. 80 var på väg alt bli 81 eller 82.Ämnesproduktionen skulle skäras ner från 4 miljoner lon som man hade utlovat i1974 års proposition till 2,5 miljoner lon. Detenda som skulle vara oförändrat var antalet sysselsatta. Vad man än skullesyssla med, oberoende av investeringskostnader och oberoende avproduktionsvolym skulle det bli lika många jobb uppe i . Det fannsnämligen en rörlig faktor, kostnaderna, och när det gällde dem hade manuppenbarligen inga som helst hämningar. För precis som om man fortfarande hadebefunnit sig i ett myckel tidigt skede av planeringen då man på inget sätt varbunden av något riksdagsbeslut om investeringsvolym har man laborerat med allaslags kostnader under den här liden - frän 4,6 miljarder i riksdagsbeslutet1974 till 5,5 ä 6 i en annan variant, lill. 12 och rent av 20 miljarder, föratt i den senaste versionen vara nere på en nivå som tydligen - trots att detnu handlar om ett kraftigt bantat projekt - ligger kanske mer än dubbelt såhögt som del ursprungliga, mycket mer vidlyftiga förslag som logställning till. Detvar mot den bakgrunden, och efter all ha läst om hur försi en hel radtoppkrafter bland de anställda, sedan alla branschexperter i styrelsen ochtill sist också NJA;s verkställande direktör hoppat av. alla från olikautgångspunkter förebärande kritik mot planeringen av 80, som jagslällde min fråga till statsrådet om hur han anser alt den här saken skötts. "Bra",menar . Han finner, som jag sade och som han själv ocksånyss sade, "ingen anledning lill kritik av beredningen och planeringen avSlålverk 80". Jag föreställer mig, herr talman, att industriministern ivarje fall utanför den innersta kretsen av kvarvarande ansvariga är ganskaensam om uppfatlningen atl planeringen av 80 inle motiverar etl endalitel frågetecken. Viandra ser ganska mänga sädana, både stora och små.