prot · FY0917 · 1975-12-31 00:00:00 — Nuvill jag i ärlighetens namn säga att man från socialdernokratiskl håll saluförsin propaganda på två sätt. Man låter statsministern agera landsfader och talaom samförståndslösningar och om socialdemokraternas önskan att få bredamajoriteter. Ja, del har blivit breda lösningar i många fall genom uppgörelse iutskotten mellan socialdemokraterna och ett eller flera av deicke-socialistiska partierna. Men många uppfattar som om han menar altförslagen redan när de kommer från regeringen accepteras av de borgerligapartierna. Så har del ju mestadels inte varit. Detär emellertid en annan sorts saluföring från socialdemokratiskt håll vad gällerresultatet av riksdagsarbetet som jag reagerar mot. Varie söndag harsocialdemokraterna en helsida i , där man lovordar partiets insatseroch skriver minst sagl nedlåtande om oppositionen. Visst är vi alla angelägnaalt framhålla det egna partiets förträfflighet och nog vill vi gärna dänga påvåra politiska meningsmoiståndare. All ge och la i sådana sammanhang hör tilldet politiska spelet, och sådant måste vi politiker tåla. Men vibör väl i alla fall eftersträva att sådana här reklamsidor inte förvanskarverkligheten så till den grad som de socialdemokratiska annonserna gör. Detfinns dock visst material som man inte kan ha någon erinran mot. a. komponerade med bildmaterial i form av teckningar som är både roliga ochhar en stor portion av politisk satir. Men textmaterialet går mestadels stick istäv mot vad som förevarit i riksdag eller också publiceras vissadelar av riksdagsbeslut och man utelämnar del som ej passar. Låt mig ta ett parexempel. Vidnyårstid skrev man bl. a. på en annonssida, att de borgerliga partierna krävdeall AP-fonderna skall bara få äga en mindre procentandel av ett förelagsaktier. Så långt var det i stort sett rätt. Men sedan påstods alt centernaccepterade alt det inte var nödvändigt med några sådana begränsningar och attmotionerna avslogs. Är del ett korrekt återgivande av vad som hände här iriksdagen på vårkanten i fiol? Nej, ingalunda. Alla vet vi om att det blev enuppgörelse mellan och socialdemokraterna om den fiärde AP-fonden. Menverkligheten var en helt annan än den som den socialdemokratiska annonsen häråterger. Låt oss rekapitulera vad som hände. Ivår parlimotion i fiol anfördes all skulle avgöra fondens storlek ochatt skulle få en redogörelse för verksamheten. Vi vidhöllockså vad som anfördes i den motion som väcktes den gången när fiärde AP-fondenkom till, nämligen att köpen i varie förelag ej fick överstiga 5 96 av densamlade aktieslocken. En kompromiss innebär ju alt både ge och ta, och som regelkan inte en sida få igenom alla sina önskemål. Men i del här fallet vill jagnog påslå all av tre punkter fick igenom två. Kompromisseninnebar alt skulle besluta om fondens storlek, ej som tidigareregeringen, och all den årliga redovisningen över vilka företag man köpt aktieri också skulle ske till . Men även på återstoden blev det en hyggligskrivning, där man menade alt den fiärde fonden endast har varit i verksamheten . Frågan bör därför enligt utskottets uppfattning kunna anstå tillsnärmare erfarenheter vunnits, varvid också fondens placeringsprinciper kan bliföremål för prövning. Så var det alltså med den saken. Men därom ingenting iannonsen. Dentillfälliga momssänkningen i fiol kan naturligtvis inte heller lämnasocialdemokraterna oberörda. Men hur skall man tackla denna i en annons utanatt behöva tala om hela sanningen? Jo, då skriver man att alla de borgerligapartierna krävde all momsen skulle sänkas med 5 96 för alt stimulera köpkraftenmen alt och fann all köpkraften lika väl lät sigstimuleras vid en momssänkning på 3 som på 5 96. Ja, låt så vara, del varbättre all stimulera med någon lägre procentsats än som socialdemokraternafrån börian ville, ingen momssänkning alls. Jag är övertygad om att del skulle tjäna politikens anseendebättre om man förklarade alt jämviktsläget i gör partierna merasamarbetsvilliga. Någon har sagl att det nuvarande pariamentariska läget i vårtland ger hela svenska folkel möjlighet all regera. Påslåendet är inte heltosant. HenLIDGARD (m); Jag skall be att få använda mina minuter här till att korrigera enfelaktighet som har förekommit i den europeiska tidningspressen och som ocksågivit vissa utslag i svenska tidningar. Förungefär stod det i de flesta större europeiska tidningarna ochi några svenska - inte så många därför all problemet i och för sig inte ärsärskilt aktuellt här i , men man hade observerat det ändå - attEuroparådels juridiska kommitté rekommenderar dödsstraff för terrorister. Jagvill, herr talman, verkligen korrigera detta. Jag tillhör kommittén. Vi harabsolut inte på något sätt rekommenderat att man skulle använda dödsstraffet. Vadsom ligger bakom är del förhållandel att jag har haft uppdraget att i dennakommitté utarbeta en rapport som gäller frågan om avskaffande av dödsstraffDen rapporten utmynnade i en rekommendation till medlemsländerna att avskaffadödsstraffet. Detta är en kontroversiell fråga ute i - inte hos oss, vihar dess bättre passerat den diskussionen. Det fanns ledamöter i dennakommitté som ansåg all del inte är Europarådels sak att skapa opinion i ensådan fråga, alt del inte är den rätta liden alt föra fram dessa tankegångarnär man har en mängd nya brott - terrorism, flygplanskapning, bankrån medlagande av gisslan etc. Man har andra argument också. Jag skall inte beröra dessa argument. Det endabeslut som fattades var emellertid att man inte i nulägetskulle föra fram frågan till Europarådels rådgivande församling för endiskussion. Jag tror att det är viktigt att detta slås fast här i vår kammare.Vi har, som jag sagt, tradition när del gäller avståndstagande fråndödsstraffet. Brottsutvecklingeni med dessa s. k. nya brott och inte minst den speciella terrorism somförekommer i Storbrilanien gör att man kanske kan förslå att del finnsmänniskor som grips av hämndkänslor och inte heller kan hitta på något annatavskräckande medel än det yttersta av alla straff Men som jag ser del och somjag tycker att vi måste se det har hämnd över huvud taget ingen legitimeradplats i ett straff-rättssystem. Straffrätten skall inriktas på andra mål, denskall vara rehabiliterande, och man skall ha siktet inställt på att den somhar förbrutit sig mol de normer vi har i samhället på bästa sätt skallåteranpassas i samhället. Men hämnden som sådan har ingen plats i dendiskussionen. Om man har den inställningen - och jag hoppas all den omfattas av allakammarens ledamöter - inser man också hur viktigt det är alt främja enkriminologisk forskning som inriktar sig på frågan hur man skall la hand om densom förbrulil sig och föra de synpunkterna vidare till de länder somfortfarande diskuterar detta grymma och fruktansvärda straff Vårtland har varit med om att underteckna den europeiska konventionen om demänskliga rättigheterna. I artikel 3 sägs att medlemsstaterna inte skallanvända grymma och förnedrande straff Som jag ser det är dödsstraffet ett grymtoch förnedrande straff Det är inte bara de 13 medlemsstater som har dettastraff kvar i någon form som skall rätta sig efter konventionen, utan de fyrastater som avskaffat dödsstraffet måste utöva påtryckning och en ständigutpressning - om jag får uttrycka mig på del sättet - på de andra länderna föratt få dem att befria sig från delta inslag av bristande humanitet. Nikan naturligtvis fråga: Vad kommer detta oss vid här i - här är det ingensom funderar på atfåterinföra dödsstraffet? Nej, inte - och vi skall välhoppas inte heller i framliden. Men låt oss erinra oss den debatt som i mittenav december i fiol fördes i det engelska parlamentet. I avskaffade mandödsstraffet , men två gånger därefter - 1973 och alltså i slutet av förraårel - har man i pariamenlel diskuterat ett återinförande under trycket av envåldsam opinion. Jagkänner det nödvändigt att säga att vi måsle för oss själva och över helavärlden söka förhindra all sådana opinioner kan komma till stånd. Del kan manbara genom alt konstruera nya former för omhändertagandet av dem som gör sigskyldiga till mycket grova brott - former av omhändertagande som i bästa fallleder till återanpassning i samhället. I andra fall blir del väl ungefär så somjustitieministern sade, all del får finnas möjligheter att ta dem om hand föratt förhindra dem att begå brott i fortsättningen. Jag skall sluta här. 1 ett anförande för sedan gjordejustitieministern gällande att hämnd är ett inslag i kriminologin.Jag bestrider detta. Jag har deltagit i diskussioner utomlands i denna frågaoch jag har alllid hävdat att hämnd icke har någon plats i sammanhanget. Jaghar gjort del oemotsagd. Vi skall då inte heller föra in hämnden som motiv förstraff i vårt svenska syslem. HenTORWALD(c): I del här inlägget tänker jag inskränka mig till att ge någrasynpunkter på den bekymmersamma situation som redare för mindre fartygbefinner sig i, detta så mycket mer som vi här i kanske alltförsällan diskuterar denna för vårt land så viktiga näring. Här torde det gamlaordspråket att "man saknar inte kon förrän båset är tomt" vara på sinplats. Som framgår av vad jag kommer alt säga är del också angeläget med snabbasamhällsåtgärder, om vi inte snart skall stå där med "tomt bås" inomdenna viktiga transportseklor. Kustsjöfarleni har alltsedan varit på tillbakagång och har intefått den del av det allmänna uppsvinget inom transportsektorn som vore rimligt.Medlemsregistret för för mindre fartyg är mycket belysande förutvecklingen. Den1 hade föreningen 193 fartyg i sin medlemskader och dessaomfattade 113 000 dödviktston. 3 protokoll 1975. år senare, hade antaletfartyg minskat med 15 och var nere i 178, men dödviktslonnaget hade ökat till129 . Myckel oroande är emellertid alt den harfartygens antal minskat med inte mindre 27 till 151, och lastkapaciteten harreducerats till 103 500 dödviktston. Detta är alltså en minskning under ett parår i fråga om båtantalel med 20 96, dvs. Tonnagel har också underbara tre kvartal reducerats med ungefar lika mycket. Dennautveckling måste inge stora farhågor. Under de första kvartalen 1974 har intemindre än 34 fartyg försålts. Av dessa har 21 köpts av utländska redare. Definns alltså inte kvar i den svenska handelsflottan. harvisserligen TO fartyg anskaffats, men av dem hänför sig 8 till internatransaktioner mellan svenska redare. I realiteten är det alltså bara två nyafartyg som har tillförts handelsflottan, nämligen ett på 3 187 dödviktston ochett på 960 dödviklslon. Vilkaär anledningarna till denna oroande utveckling? Lönsamheten för det mindresvenska tonnaget har ständigt sjunkit beroende på konkurrensen från utländskafartyg. Därigenom har de utländska redarnas kostnadsläge påverkat fraktnivånför den svenska kustsjöfarten. Den ökade utländska konkurrensen har inneburitatt en allt större andel av transporterna utförs med utländska fartyg. I svenskinre sjöfart har den utländska andelen ökat frånknappt 2 till drygt 20 96, vilket innebär alt praktiskt laget hela ökningeninom denna sektor har tillförts utländska redare. Möjligheternaatt bedriva kustsjöfart och inställningen till sjöfart är dess värre starktvarierande i olika länder. Speciellt besvärande för den svenska kustsjöfarlenhar varit bemanningsreglernas utformning i i relation till andranärliggande och konkurrerande länder. Fartområdesgränserna ibemanningsbesiämmelserna skall rent allmänt dikteras av säkerheismässiga krav.Del verkar emellertid som om det inte var samma säkerhet man stiftadebestämmelser för i de olika länderna. ISverige bestäms bemanningen uppenbarligen alltför strikt efter vissa bestämdaparametrar och tar inte rimlig hänsyn till fartygets reella storlek ellermanöverbarhet. Det finns knappast anledning att här i detalj gå in på dessaparametrar och deras verkningar. Låt mig bara hänvisa till några exempel somanfördes i en interpellalionsdebatt i mellanherr i , kommunikationsministern och mig själv. Påuppdrag av statens mindre sjöfarten har in-siitulionen förtransportteknik vid i under andrakvartalet 1974 verkställt en undersökning beträffande den svenskakuslsjöfartens arbetsvillkor och framtidsutsikter. Vid denna undersökningnoterade man bl. a. att de svenska redarna för det här aktuella tonnagel i dagfinner del omöjligt att bedriva verksamheten i den konkurrenssituation som ärför handen. För att undgå konkurs så säljer man båtarna till utländska redare. a. att gränserna för fartområden ses över. alt de svenskabemanningsreglerna omarbetas så att de kommer i bättre överensstämmelse med vadsom gäller i övriga konkurrentländer och att de svenska säkerhetsbestämmelsernafår samma utformning som närliggande länders. Dessutom anser utredarna altpartrederilagstiftningen bör överses. 1delta sammanhang bör man kanske notera all när det gäller bemanningsreglernaär del i mycket liten omfattning fråga om anställda. Reglerna berör i dettafall ägarna och deras anhöriga. Enligtdagsaktuella uppgifter finns del inte någon svensk redare, somvågat beställa fartyg i de aktuella och mest trans-porlefterfrågade storlekarna500-1 200 dödviktslon, eftersom svenska bemanningsregler gör det omöjligt altkonkurrera med utländskt tonnage i motsvarande storleksklass. Vi får alltsåimportera dessa transporlljänster med därav följande påkänningar påvalutareserven och minskad sysselsättning för svenskt sjöfolk - främst dåbåtägarna och deras familjer. Ibudgetpropositionen noterar kommunikationsministern delta på s. 285 i bilaga 8med följande skrivning: "Genom den delvis ändrade låneinriktning somlånenämnden fick fr. o. m. har lå-negivningen mera generelltinriktats på den mindre företagsamheten inom rederinäringen och blivit mindrebunden till viss tonnagestorlek. Detta har lett till alt lån nu ges även förstörre och mera kapitalkrävande fartyg ." Vadsom anförts är givelvis i sak riktigt, men faktiska bakgrunden torde irealiteten vara, att man inte fått in några låneansökningar avseende fartyg islorieksklasserna under 1 200 dödviktston. Del enda man fått fram har varitlitet större tonnage, som är mera konkurrenskraftigt, men som inte kan arbetapå bl. a. vissa kanaler. Jagnoterar med tillfredsställelse att departementschefen tillfört statens lånefondför den mindre skeppsfarten ett betydligt ökat anslag även om han inte helttillgodosett lånenämndens önskemål. Däremot har tyvärr varken lånenämnd ellerstatsråd aktualiserat en förlängning av amorteringstiderna för dessa lån.Många mindre redare anser del omöjligt att amortera dessa lån så snabbi som nukrävs. Detta gör naturligtvis att många inte vågar la risken all investera iett nytt fartyg av denna Jag har med delta inlägg velat uppmärksamma och dess organ påde svårigheter redarna för de mindre fartygen brottas med. Jag hoppas att dettaskall öka benägenheten att vidta snabba och effektiva åtgärder för att öka delsvenska mindre tonnagets konkurrenskraft gentemot exempelvis danskt ochvästtyskt tonnage. Först då kan vi hoppas att nuvarande illavarslande trend förde mindre svenska fraktfartygen i kust- och kanalsjöfart skall kunna brytas. I sitt tal vidriksmötets öppnande sade statsministern bl. a.: "Vi gläds åt attdemokratiska krafter på nytt har hävdat sig i flera av stateroch alt befrielsen av de undertryckta folken i gör framsteg. Sverigestöder dessa folks strävan att vinna sin frihet." Imitt anförande under höstens remissdebatt talade jag om de baltiska staternasofrihet och vår skyldighet att hjälpa dem ur deras förtryck. Men på denna punkthar regeringen inte några ingripanden att berömma sig av, inga stoltadeklarationer, inte ett enda ord! De många balterna i vårt land har förtjänatett bättre öde. Vårflyktingpolitik är över huvud taget höljd i dunkel. Huvudansvaret förflyktingöverföring och omhändertagande har alltför länge vilat uteslutande påarbetsmarknadsstyrelsen, med den självtillräcklighet som kännetecknar dettaverk. Del är dags för en större insyn i denna verksamhet och för medverkan avalla de ideella organisationer som har en så stor och långvarig erfarenhet avinternationellt arbete på del här filtet. Jagavvaktar med stor spänning den proposition som skall komma med anledning avinvandrarulredningen. De förslag som där förs fram är oerhört väsentliga förinvandrarna här i vårt land. Det är glädjande all förslag om rösträttför våra invandrare skall föreläggas , men en sådan reform kaninte ersätta del stöd till invandrares kultur, som utredningen förutsätter,det kan bara komplettera. Rösträtt och kulturellt egenvärde måste följas åt. Invandrarulredningensäger när det gäller jämlikhetsmålet: "Valfriheten innebär alt medlemmarav språkliga minoriteter skall kunna välja i vilken grad de vill uppgå i ensvensk kulturell identitet, och i vilken grad de vill behålla och utveckla denursprungliga identiteten." Skall samma valfrihet inte gälla minoriteternaoch de svenska politiska partierna? Moderatasamlingspartiet anför i en parlimotion iill årets riksdag; har vidtvå olika tillfällen uttalat sig mot kollektivanslutning av exempelvis fackföreningsmedlemmartill politiskt parti. Hittiäis har regeringen inte vidtagit några åtgärder föratt tillgodose önskan. Kollektivanslutningav utländska medborgare ter sig om möjligt ännu mer upprörande odemokratiskt ännär det gäller svenska medborgare. Svenskar har ändå möjlighet att förstå vaddet rör sig om. även om de ofta utsätts för trakasserier ifall de utnyttjar sinreservationsrätt. Men utlänningar, som varken talar eller förstår svenska, blirutsatta för övergrepp genom all anslutas inte bara till en fackförening utanockså till det socialdemokratiska partiet. Många kan väl skrämmas till tystnadgenom att de inte känner den svenska arbetsmarknaden och gällande lagar. .Ävenom kollektivanslutning inte är ett brott mot någon bestämd paragraf iinternaiionella överenskommelser, ter den sig ändå som ett övergrepp mol denfrihet som vi vill tillerkänna individen. antog 1966 en internationell konvention ommedborgerliga och politiska rättigheter, som avser all bereda varie människaskydd för vissa grundläggande medborgerliga och politiska rättigheter, såsomrätt till frihet och personlig säkerhet, rätt till tankefrihet,samvetsfrihet, yttrandefrihet och församlingsfrihet. Man kan också erinra omEuroparådets antagna konvention angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna. Vi har här i Sverigeratificerat de här konventionerna - om också med vissa förbehåll. Regeringenkan naturligtvis ändå sätta sig över dem när det gäller svenska medborgare, mendet är annorlunda beträffande utländska medborgare. Isamband med att rösträtt och valbarhet ges till våra invandrare måsteockså kollektivanslutningen till politiska partier upphöra. Inte minst frånfinländskt håll både här och i hemlandet har man protesterat mot dennatvångsanslulning av finländare som arbetar i vårt land. Enligt min mening bordevi här eftersträva en europeisk överenskommelse i denna angelägna fråga. Denvalfrihet som vi vill tillerkänna våra invandrare när det gäller språk, kulturoch religion bör gälla också i politiken. Föross i moderata samlingspartiet är individens integritet av oskattbart värde.Jag hoppas att regeringen i sin fortsatta invandrarpolitik inte skall kränkavåra invandrare eller inskränka deras frihet genom kollektivanslutning ellerandra åtgärder. Hänsynstagande tillminoriteter måsle prägla vårt handlande. Hen (): Jag har inte för avsikt att debattera kriminalpolitik , men medanledning av anförande måsle jag fådeklarera följande. Somen enkel demokratisk socialist i justitieulskoltet ber jag spontant och avhjärtat alt få ta avstånd ifrån hennes inlägg. Det var bedrövligt konservativt. Så till mitt egentligaämne. Arbetarrörelsens pionjärer hade en dröm. De ville förändra samhället,göra det rättfärdigare, präglat av solidaritet. Men verkligheten var hård. Ettslitsamt jobb krävdes för all få bukt med del brutala och otrygga samhället.Arbetarrörelsen fick samla hela sin folkrörelsestyrka i en intensiv idé- ochintressekamp. Det gamla eländiga agrarsamhället omskapades till envälfärdsstat. Visom lever i detta industrisamhälles välfärd möter nya krav, berättigadekrav. Nya drömmar vill ta verklighetens form. Allt tydligare känns risken avatt mänskliga, sociala och kulturella värden trängs tillbaka, underordnas kravpå effektivitet och lönsamhet. Behovet av att humanisera industrisamhälletupplevs av allt fier som nödvändigt. Drömmar om en ny livskvalitet söker sigfram. Dessadrömmar, funderingar, omkring begreppet livskvalitet hänger samman med aningarom tillväxtens gränser. Funderingarna söker efter en väg församhällsutvecklingen innanför tillväxtens gränser. Funderingarna omlivskvalitet ifrågasätter inte välfärden men önskar ge välfärden en sådandefinition att den verkligen kan fungera som ett mål för sam- den 6 febmari 1975 Mansöker något mer än enbart materiella resurser. Man söker ett sätt all mätavälfärden i kvalitet. Mångaav oss minns sparbankernas barntidning ch Slösa". Det sägsatt den fick läggas ned därför alt barnen tog parti för fel ideal. "Slösa" log hem poängen, "Spara" verkade så trist. Men-måste sparsamhetens samhälle vara tråkigt? Kanske är del i stället så alt vinu har möjligheter att bygga ett bättre samhälle, där statusjakt och slöseriblir mindre dominerande. Ett samhälle med en ny livskvalitet! Detfinns ett uttryck -jag tror att har lanserat det - som på ett fintsätt förklarar begreppet livskvalitet, nämligen "ett mjukaresamhälle". Mänskliga värden får inte trängas undan, får inte underordnaskraven på effektivitet och lönsamhet. Välfärden måste ha ett socialt värde.Varie individ skall ha möjlighet till en meningsfull tillvaro - och detta ärnågonting betydligt mer än att på borgerligt maner främst tala om möjlighetenatt delta i konkurrensen om del meningsfulla. Den som tror att frågan om livskvalitet enbart är individualistisk, enbartgäller enskilda människors målsättningar, har inte förstått det hela. Vad detprimärt gäller är samhällets utveckling. Frågan om livskvalitet är en politiskoch social-elisk fråga. Iarbetet på en humanisering av industrisamhället finns - och del är värt attobservera - många tendenser till en medveten strävan till ett förstärktFolkrörelsesverige. Förutsättningarnaför folkrörelserna har förändrats påtagligt i vårt land. Jag tänker t. ex. påfolkomflyttningen från landsbygd till småstad, från småstad till storstad. Istorstadsmiljön kräver föreningslivet betydligt större insatser.Folkrörelsernas problem är inte främst idémässiga, men problemen kan fåidémässiga konsekvenser. Fatliga folkrörelser med ledarbrist har inte råd medoch inte möjligheter till idé- och utvecklingsarbete. Verksamheten kan mannödtorftigt hålla i gång. Men samhället förändras, och resurserna räckerdåligt för all möta förändringarna. Resultatet kan bli all folkrörelserna blirganska likgiltiga. Så får inte ske. Folkrörelsernaär nämligen omistliga element i "det mjuka samhället", i gemenskapenssamhälle. Folkrörelserna fyller en utomordentlig funktion i arbetet påvälfärdens kvalitet. Folkrörelserna utgör vårt kanske bästa stöd i kampen motde kommersiella intressena i samhället. Dåjag talar om folkrörelser avser jag naiurtigtvis inte enbart arbetarrörelsenutan hela den brokiga och härliga skalan av idéburen verksamhet. Engrundprincip för samhällets stöd måsle vara att någon särbehandling inte börifrågakomma. Vad gäller stödet till kristna samfund och organisationer måslevårt pluralistiska samhälle medföra alt även det stödet ges opartiskt. bör inte ha någon särställning. Staten skall inte lägga sigi samfundens tro och övertygelse. Om statskyrkosystemet tycker jag alltså inte.Det är en kvarleva från en odemokratisk epok. Genom 1974års kulturreform har folkrörelserna officiellt De måstefå leva sitt eget liv i kraft av sina egna idéer. Utbildningsministern sade iett föredrag : "Folkrörelserna betraktas inte längre av samhälletenbart som mottagare av besiällningsarbeten; de ses som oumbärligainstrument för utveckling av demokratin just när och om de lever och utvecklarsina egna idéer.