prot · FY0997 · 1975-12-31 00:00:00 — Utifrån de härjnledande korta beskrivningarna-jag kommer kanskelillbaka litet mera allmänt lill della - vill jag ändå mycket kortkomplettera den debali som förts och som gäller skiyaktighelernamellan finansutskottets borgerliga majoritet, eller kanske vågar jag säga dennybildade borgerliga kartellen, och de socialdemokratiska reservanterna i finansutskoiielsbetänkande nr 25. Detär naturligtvis en ny situation vi ser i ögonen . Borgeriiga motioner meddiamelrala skifiaktigheler - demonstrerade så sent som i Hagadiskussionen-harnu blivit gemensamma nämnare fören borgerlig front gentemot regeringen. HerrBohman hoppade av i II,som det brukar heta, och jagföreställer mig att det avhoppet måhända har plågat inte bara honom själv utanäven de borgerliga bröderna som har öppnat famnen för genom attlyhört lyssna på hans speciella motioner och skriva ihop sig på den punkten iutskottet. Närjag vill göra de här mer deiafibeionade kommentarerna skall jag böria medfinansutskottets ställningslagande och rekommendationer till ökade påslag päden privata konsumtionen i värt land. Dettorde vara ganska oomtvistat - på den punkten har jag inte hittat någradelade meningar i finansutskottets skrivningar - att vi kan realisera enkonsumtionsökning pä 4 96 i volym sett. Svenska folket fär, som jag tidigaresade, en skattesänkning som är större än de tidigareskattesänkningarna och även något större än den som vi enade oss om för 1976.Svenska folket får lönehöjningar större än tidigare, ochlönehöjningarnas konsumtionseffekl förstärks genom uppgörelser som harträffats och som iräffas nu pä löpande band, förbundsvis och lokalt. Inom vissagrupper - och det är här fråga om relativt tunga löneområden - kan vi avläsaavtalsuppgörelser klart över den centrala uppgörelsens lönekostnadsstegring,som låg någonstans mellan 15 och 20 96. Det råder f n. en intensiv efterfråganpä arbetskraft. Jag tror jag vågar antecipera utvecklingen och säga att när vifår avläsa de nya arbetsmarknadsrapporterna kommer vi att flnna att bland dekassaförsäk- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. rade, vilka jag tidigarehar sagt är ungefär 2 800 000, har vi en situation som innebär att det stårungefär tre lediga obesatta platser pä var och en som anmäler sig och vill sökaetl arbete. Bland dem som anmäler sig och söker arbete är ungefär 40 96 över 60år, dvs. en väsentligt stor del av dem är pensionärer. Dennaintensiva efterfrågan på arbetskraft är ett faktum , och självfalletspelar det en roll i alla de lokala förhandlingar ute på arbetsplalserna därman skall komplettera den cenirala uppgörelsen med den lokala uppgörelsen. Jagtror därför alt vi kommer att få ett inkomstpåslag som ligger ett par treprocent högre än vad som förutsägs i den reviderade finansplanen. I vafie fallär vad vi säger i finansplanen klart i underkant. Finansutskottethar uppskattat den här exlra lönekostnadseffekten på den reellakonsumtionsefterfrågan lill 0,5 96. Det omvittnades av i hansinlägg här . Jag tror uppskattningen också där är litet grand i underkant,men oavsett om det blir 4, 4,5 eller 5 96 i ökad privat konsumtion under 1975skall detta ses mol en allmän tillväxt i vår ekonomi som håller sig på ungefärhälften av denna siffra. Privatkonsumtionenkommer således vid alla jämförelser med övriga sektorer i försöriningsbalansenför del här året alt framstå som klart favoriserad. Den totalainvesteringsexpansionen blir klart lägre med undantag för investeringen inomden industriella sektorn, där speciella medvetna åtgärder har vidtagits förall hälla investeringstakten uppe. Den privata konsumlionens lillväxi kommeralt ligga högre än de antagna tillväxtsummorna både för importen, exporten,utrikeshandeln, offentlig konsumtion och aktivitet. Detframstår således som illa underbyggt då finansulskollel pä allvar rekommenderaren temporär sänkning av momsen som ett lämpligt komplement ikonjunkturpolitiken för sysselsättningens uppehållande. Finansutskottetuppskattar sin egen rekommendation - om man verkligen sätter i gång den härtemporära momssänkningen - till ytterligare någonting mellan en och tvämifiarder, att dä komma den privata kon-sumtionssektorn till hända. uppgörelse som går under rubriken och somsignerades av regeringspartiet, och sade man att detallmänna barnbidraget skulle höjas frän med . Det ärnaturligtvis också ett konsumtionspäslag i ganska exklusiv mening - det är merän en halv mifiard - men vi var överens om det. Vi sade att det har sinfamifiepoliliska motivering. Så länge man häller den här diskussionen på detfamifiepoliliska planet står man, menar jag, med fötterna på marken, men närman föreslär en tidigareläggning av barnbidragshöjningen till den I oktober1975 med konjunkturpolitisk motivering är del - mot den bakgrund jag nyssanförde - en dålig motivering. Den har ingen allvarlig och saklig grund. Somdet har sagts tidigare här har den bedömningen gjorts även frånsocialutskottets och frän regeringens sida. Famifiepolitik är famifiepolitik -där är vi överens om när höjningen skall träda i kraft. Men alt sälla inbarnbidragshöj- ningen som eltkonjunkturpolitiskt element emot den situation vi har är inte motiverat -där bär icke argumenten. Finansutskottetföreslår vidare i sitt betänkande att investeringsfonderna bör lillämpas medfrångående av den individuella prövningen på regeringsplanet. Den frågan harspelat en ganska stor roll i dagens debatt. Man skulle enligt utskottet frångådenjindividuella prövningen utanför stödområdet. På den här punkten .har denborgerliga kartellen blivit enig. betänkande innebär såledesatt den mera generösa regeln skall lillämpas dä fondfrislappen äger rum. Detbetyder först och främst att man fär ut 100 96 av sina insatta pengar, varav 4696 slår på elt konto i och ligger hemma, om jag får använda detuttrycket, i förelagels egen bokföring. Man fär tillämpa de fördelaktigaavskrivningsreglerna för samtliga dessa . Men författningen säger, vilketjag inte är alldeles säker på alt den borgerliga samlingen i finansutskottetverkligen har observerat, att när man tillämpar detta moment i 9 § iförordningen tillkommer det automatiskt ovanpå detta ett 10-proceniigtskatteavdrag på hela investeringens kostnad. Jag har satt mig ned och funderatpå vad det innebär och kommit fram lill alt det innebär - även om maninskränker sig till att göra det här bara under ett vinterhalvår - ett direktinkonistbortfall för statskassan pä ca 200 mifioner, en utgift som tydligeninte alls varit föremål för nägra funderingar vid finansutskottets behandling avärendet. Attföreslå en sådan automatisk tillämpning av reglerna för investeringsfondernamed det automatiska påslaget - utöver de fondmedel - med ett10-procentigt extra skatteavdrag är att bjuda med litet för stora skedar, närvi ändå har en så pass målmedveten satsning på den svenska industriulbyggnadensom vi har f n. Det är den ena frågan. Denandra frågan som också har varil föremål för funderingar här är ominvesteringsfonderna skall användas för att även försöka påverka lokaliserings-och regionalpolitiken i värt handlande. Utskottets borgeriiga majoritet erinrarsig hell plötsligt att där ligger det ändå någonting som man fär fundera på.Då bör man försöka klara det på något sätt. Först vill man visa sig generösareän regeringspartiet när det gäller den allmänna stimulansen till industrin.Men, säger man, vi fär inte spilla bort den fördel som vi har , nämligenatt kunna driva regionalpolitiken hårt. Därefter gör man ett allmänt och tillintet förpliktande uttalande om att man naturiiglvis också skall se till attdet här frisläppet inte konimer i konflikt med det av statsmakterna fastställdamålet för den regionala balansen. Etlsådant uttalande liknar, herr talman, ett försök att bevisa cirkelns kvadratur.Jag tror mig vara vittnesgill när jag uttalar mig om vart det bär hän om mansläpper loss investeringsfonderna generellt över hela landet och med likartadefavörer. Den politik vi fört - att med fondfrisläppens hjälp styraindustriell aktivitet till stödområden och glesbygdsområden - kommer alldefiniiivl få läggas på hyllan under den Denekonomiska politiken m. m. 5 protokoll 1975. Denekonomiska politiken m. m. lid det generellafondfrisläppet gäller. I valet mellan att investera i glesbygd och attinvestera i södra och - i närheten av de stora förbrukningscentraoch med rationellare kommunikationsmedel till bäde intern och extern marknad -gör industrierna kalkyler frän företagsekonomiska synpunkter, och ingen skallanklaga dem för det. De frågar sig: Vilkel är bäst för oss och var fiänar vimest? Med utgångspunkt i det resonemanget ligger man stilla i fråga omaktivitet i glesbygden och i stödområdet i norr så länge det generellafondfrisläppet varar. Det är en brasklapp när utskottet talar om att degenerella fondfrislappen skall kunna kombineras med investeringsaktivitet inomstödområdet och glesbygderna. Jagär - här vill jag understryka vad sade - mycket överraskad överaltframförallt gett sig ul på de här vägarna. Jag är medveten om attThorbjörn och ledning i övrigt har hafl mer än nog medalt fundera över kärnkraftsproblemen och vad därtill hör. Det är ursäktligt omherr Åsling och övriga centerpartister inte riktigt hunnit tänka igenomkonsekvenserna av sitt ställningstagande i den här frågan. är det ,tror jag, all ändra sig - även om röstningen ännu inte gått av stapeln. Men nogvore det klokt om centerpartisterna försökte hitta en utväg ur ett politisktställningstagande som gär på tvärs med vad de under senare är mycket energisktframfört som sin uppfallning i kammaren - dvs. omsorgen om den industriellautbyggnaden i stödområdet och glesbygden. Nuhar utskottet i sitt majoritetsbetänkande också rekommenderat ett särskiltinvesteringsavdrag för maskininvesteringar, tänkt i konjunktur-stimulerandesyfte. Jag skall försöka vara så korrekt som möjligl. Här har utskottet varitrelativt försiktigt - låt mig erkänna det. Man anser att ett sådant avdrag börövervägas - det är väl en rekommendation till regeringen. Man förutsätter attregeringen, när det blir motiverat av konjunkturutvecklingen, lägger förslaghärom, och i kombination med direkta bidrag - dvs. styr skattemedel tillde företag vilkas vinst-resultat inte ger möjligheter all tillämpaavdragsiekniken. Ireservationen 10 A av , m. fl. sägs att dettasärskilda investeringsavdrag inte f n. kan anses påkallat. Den uppfattningenhar också stöd i skatleulskottets betänkande. Reservanterna säger att teknikenkan övervägas inom ramen för beredskapsplanen, men att det f n. inte finnsanledning att aktualisera frågan. Jag har exakt samma uppfattning på denpunkten. Dethärar naturiiglvis också en utomordentligt dyrbar historia för statsverket.Det skall vara en klart annorlunda och ganska avancerad lågkonjunktur innanman skyndar fram med dessa maskininvesleringsav-drag som vi medgav 1971, 1972och som jag vill minnas ocksä ett stycke in pä 1973. Dä var situationenannorlunda, framför allt när det gällde de industriella investeringarna. Detförelåg i varie fall inte nägon prognos om en ökning av de industriellainvesteringarna pä 9 96 när vi beslutade om maskininvesteringsavdraget. Omman sedan skall böfia kombinera dessa investeringsavdrag med Nr 97 bidrag -jag vet att det är gamla linje att alla företag som inte redovisar någon vinst skall få pengar av staten - är det fråga om ett helt nytt subventionselement. Mina försök att bedöma vad det kosiar att sätta allt detta i sjön resulterar i ganska avskräckande belopp. Omjag till vad jag här redovisade om regeringens linje för att stimulerapolitiken m. m. industriinvesteringarna lägger - och detta har också berörts iden tidigare debatten - vad som skett genom förstärkning avkapitalmarknadens ulläningsmöjligheter för stora och smä företag, för inhemskainvesteringar och för exporifinansiering tillika med lättnader i den allmännakreditpolitiken, finner jag att man har gått så längt som man kan våga sig påmed ansvar för alt det skall vara någon rim och reson i det hela. Välmedveten om, framför allt ur bytesbalanssynpunkt, hur nödvändig den härindustriexpansionen är har regeringen det intrycket - i vafie fall är det mitteget intryck, och jag tror att regeringskollegerna delar det - att utskottetsmajoritet, som situationen kan bedömas, sprider ut alltför rundhäntalöften och budskap. Den i reservationen 10 redovisade ståndpunkten är denriktiga. Utskottsmajoritetenföreslår en reduktion av den allmänna arbetsgivaravgiften i del inrestödområdet från . Man ställer också i utsikt att man bör kunna gåvidare på samma väg, kanske ned till O 96, och även med tanke pä influensenhärav i gränsområdet mellan det inre och det yttre stödområdet reduceraprocentsatsen i det yttre stödområdet från 4 till 2 96. Ja,tar man bort arbetsgivaravgiften i det inre stödområdet, är detta att se som enskatteflnansierad lönesubvention. Vi har f n. ett inslag av lönesubventioner idet inre stödområdet - det är jag medveten om - men det gäller som eltinitialstöd, som skall locka företagen till elablering inom stödområdet.Utskottels förslag har emellertid en permanent karaktär, och därmed får manockså med den nya subventionstekniken smiiloeffekler som är svära att undvika. Gränsenmellan inre och yttre stödområde är alltid en irritationskälla. De av kammarensledamöter som tittade på ett program frän , givet i televisionen förnägon vecka sedan, kunde klart och tydligt konstatera att sedan riksdagengjorde till yttre stödområde är nu alla som tillfrågas pä Goilandindignerade och betraktar sig själva som orättvist behandlade därför allGotland inle hänförts lill del inre siödomrädet. Bygger man ut skillnadenmellan de bägge stödområdena, förstärker man naturligtvis också irritationenoch skapar underlag för en ännu mera kontroversiell attityd. Nuhar tidigare varit medveten om de här komplikationerna och föfiaklligen beslutat ge företagsskatteberedningen i uppdrag att utreda hela frågan om man skulle väga sig på något slags differentiering av arbetsgivaravgifterna. Ulredningen har fäll tilläggsdirektiv härom och överväger nu della spörsmål. Mitt under det arbetet menar , eller i varie fall finansutskoiiels majorilel, att vi kan "köra över"det 67 Denekonomiska politiken m. m. gamla beslutet ochförelagsskalteberedningen och utan vidare fatta ett nytt beslut i ärendet. Jaghänvisar lill vad sade här i talarstolen för litet sedan: Detmåste vara logik och konsekvens i ställningslagande ochbeslutföring. Här har man ju ett eklatanl exempel på att dessa fina egenskaperalldeles saknas när finansutskottets majoritet kommer med sina förslag och deskall bedömas gentemot vad har beslutat. Jagvill efter den här korta kommentaren av utskottets betänkande gå tillbaka tillden mera allmänna ekonomiska situationen och utvecklingen. Det finns naturligtvisett kausalsammanhang mellan prisutvecklingen och graden av intensitet i denegna ekonomin. För vär del har vi alltid drivit uppfattningen attsysselsättningen är den primära frågan. Vi har tagit en prisstegring som - deterkänner jag - måhända har blivit några procentenheter högre än vad den i annatfall skulle ha blivit just på grund av vår ambitiösa sysselsättningspolitik. Imotsvarande situation har vi avläst hur andra nationer har offrat mer påprisproblemet och mindre på sysselsättningsambitionen. Så är tvivelsutan falleti . Tyvärr, måste jag säga, har jag samma känsla när det gällerVästtyskland. Sedanhar vi ett tredje slag av nationer där ekonomin har spårat ur i en sådanutsträckning att de här valmöjligheterna inte längre föreligger. Jag tänker härpä t. ex. och , där underskottet i bytesbalansen - benägenhetenatt leva över tillgångarna - har fört nationen in i ett läge där man tvingasacceptera såväl kraftiga prisstegringar som en mycket hög arbetslöshet. Man har- hur brutalt det än kan låta -på grund av en nedkörd ekonomi inte ens råd attarbeia. Det kan synas vara en förbluffande slutsats för den som i likhet medmig har tillbringat ett par tiotal är i sin ungdom med att i ekonomiska tingpredika Keynes filosofi om sysselsättning och underbalansering avstatsbudgetar. Keynes var ett sanningsvittne i fråga om nationernas ochvärldens ekonomi utifrån dess situation, men del går inte attåberopa honom - jag har sagt det tidigare - och tro att man därmed löserframlidens problem i en ekonomisk utveckling där utrikeshandeln för vär del representerar35 96 av den samlade bruttonationalprodukten. Det är i denna ekonomi avinternationellt beroende och internationellt samarbete som nationen blir meraömtålig för bristen på balans i varu- och fiänsteutbylel. Trolsvår ambition i fråga om sysselsättningspolitiken har vi ändå under dennainternationella inflationslid kunnat hänvisa till alt vår prisstegring harlegal klart i underkant i förhållande till övriga industrinationers. Del gälldealldeles uppenbart , och jag tror all mönstrei i siori sell kommeratt hålla också . Ikompletteringspropositionen har vi uppskattat prissiegringen mellan 1974 och1975 till, vill jag minnas, 8 96. Ulskottet vill höja den prisutvecklingstaktenmed ytteriigare 1 ä 2 96. Jag är beredd att säga, herr talman, att i sämstafall kan utskottet få rätt. Det flnns dock ingenting som under de hittillspasserade fem månaderna av detta är behöver desa- vouera den ikompletteringspropositionen angivna prisstegringstakten. Motbakgrunden av den antagna prisstegringen, den beslutade skattesänkningen ochde lönehöjningar som böriar bli färdiga bör svenska folket vara garanteraten real inkomstförbättring - en in-komstförbällring som automatisktgäller för våra folkpensionärer och som gäller för grupperna i aktiv ålder pågrundval av vad jag här refererade. Naturiiglvis bygger denna vid internationelljämförelse fördelaktiga situation framför allt på dagens godasysselsättningsläge här hemma, vår än så länge tillfredsställande valutareservoch vår höga industriella investeringsaktivitet. Vi har emellertid, det villjag erkänna, camouflerat vårt underskott i utlandsaffärerna med en motsvarandeupplåning utifrån. Jaghar tidigare understrukit alt detta endast får vara en tillfällig åtgärd någraär framåt, men inte längre, om inle förtroendet internationellt för nationensekonomiska soliditet skall förioras. Men det ställer oss inför ett ofrånkomligtultimatum. Vi kan icke stimulera fram en ökning av detta underskott, för däföreligger risk att oppositionen, som det framgår av finansutskottetsbetänkande, för att visa en egen profil - och en profil som gentemot väfiarnaframstår som mera progressiv, mera vänlig - ogenerat drar växlar på denulveckling som i sig bygger på en permanent ökning av lånebehovet pä utländskkapitalmarknad. Andtruten strävan all med konjunkturpoliliska motiveringarsalsa pengar dä man inte vet om man har pengarna eller om satsningen behövs -det är inte förenligt med del ansvar för nalionens framlid som i en svår tidanmäler sig. Mankan enkelt uttrycka det så här: Skall vi satsa pengar genom en allmänutdelning, eller skall vi salsa pengar för att använda dem där de behövs ochmed den klara moiiveringen alt sysselsätiningen skall uppräuhållas? Detsistnämnda är den selektiva politik som vi har fört och som vi kommeratt fäföra jusl mot bakgrunden av det internationella betalningsläget. Regeringenhar i sitt förslag satsat så hårt som vi vågar och orkar pä den industriellaexpansionen. Regeringen går ut med förslag om att stödja lagerproduktionen.Redan nu har jag kunnat avläsa hur stora industrier använder sin särskilda fondföratt finansiera en lagerproduktion, och jag tycker del är en utmärkt idé.Efterfrågan kommer ju utifrån, och det är en avgjord fördel om svensk industridä kan offerera ett utbud av varor tack vare en lageruppbyggnad . Vi går ut med detta förslag, som vi upprepar frän tidigare är - 1972- om ett 20-procentigt statsstöd till lagerproduktionen. Författningen togs idenna veckas konsefi och kommer ul frän trycket utan några förseningar. När vi går ut med den här satsningen och säger att det får räcka medsatsningarna pä den privata konsumtionen - den fär ju ändå sina 4, 4,5 eller 596 i en tillväxttakt som ligger strax över 2 96 - är jag väl medveten om attdel är frestande för oppositionen att ytterligare bjuda över regeringensförslag. Som opposition står man ju alltid i lä om överbud resulterar ipolitiskt oriktiga beslut. Det politiska spelets regler är sådana, och jag voreden siste att efter alla dessa år som jag Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. har varit med beklaga migöver delta. Men i elt politiskt läge, så jämnt som i den svenska ,tillstöter en särskild komplikation. Del blir ödets gudinna som avgörallvarliga poliliska ställningstaganden, och det lär på anseende,förmodligen mer än vad vi som professionella politiker alltid uppmärksammar. Finansutskottetsborgerliga majoritet kostar den här gången på sig, om jag räknar samman desskonkreta förslag, dess rekommendationer, dess förpliktande rikllinjer, sålångtgående beslul och beställningar alt ett fullföfiande därav icke ärförenligt med en statsfinansiell hushållning under ekonomiskt ansvar. Det rörsig, herr talman, om miljarder och inte den där försiktiga summan som harnämnls tidigare här . Nukan jag vara beredd på invändningen att det här skall sättas i gäng omkonjunkturen blir gynnsam, men inte annars. J- skulle man då inte kunna avvaktadetta och vara ense med regeringen om att beredskapen skall vara sädan att manär toppruslad men all salvorna inte skall fyras av bara för att man tror altfienden skall konima. Det är nog bättre att spara ammunitionen till dessfienden kommer. Oppositionens politik kan annars leda till att vi står utanammunition när den verkligen behövs. Detta är, herr talman, inte någon ordlekeller någon teoretisk konstruktion. I kretsen av nationer har vi i daglillräckligl avskräckande exempel för att jag skall våga göra dessapåståenden. herr talman, ytterligare ta i anspråk för att i allrastörsta korthet bemöta en del av de inlägg som har gjorts här från talarstolenoch i viss utsträckning varil adresserade till mig. bökade sitt inlägg med att säga atti fräga om barnomsorgen är de borgerliga och regeringspartiet ense, men hanogillade den enighet, som han ansåg vara en hjälplöshetens enighet, som de haderedovisat. För sin egen räkning har han emellertid redovisat en konkret plan påatt man skall bygga 50 000 nya platser. Fråganom barnomsorgen har ju fått sin uppmärksamhet verifierad och beskriven ikompletteringspropositionen. Det sägs där: "Tillgångenpä platser för barnomsorg är av stor betydelse bl. a. för kvinnornasmöjligheteratt förvärvsarbeta. har antaletplatser för barnomsorg mer än fördubblats, frän ca 70 1970 till inemot150 1975. a. utnytfiades konjunkturstimu-lansen 1973-74 för attpåskynda denna ulbyggnad. Trots den ulbyggnad som således ägt rum finns delallfiämt ett stort behov av ytterligare plalser. Utbyggnaden av barnomsorgenkan emellerlid inte betraktas som en konjunkturpolitisk fräga utan mäsleframför allt ses i elt mera långsiktigt sammanhang, med hänsyn till såvälbehoven som tillgängliga resurser. Regeringen har mot denna bakgrund föravsikt att ta upp frägan om på vilket sätt och inom vilken tidsperiodföreliggande behov av platser för barnomsorg kan tillgodoses." Attdetta kommer att innebära även ett ekonomiskt ansvarstagande från regeringenssida behöver ingen betvivla. I varie fall har inte kommunernas representanterläst ut någonting annat. En försia kontaki har även tagits medkommunrepresentanterna i den här diskussionen, Dåmenar att det där att regeringen sätter sig och förhandlar medkommunernas representanter inte bör accepteras. Man skall i stället utan vidarespisning säga: Så här skall det vara. Jagtror att kommunerna har elt seriöst behov att få framföra sina synpunkter päplaneringen, dels för alt se den i samband med sin andra planering och dels föratt se hur man över huvud taget skall lösa frägan. Jag är bestämt av denuppfattningen att moraliserar i onödan i den här frågan. Jagtror inte - och det är min erfarenhet efter många och länga förhandlingar medkommunerna - att man sätter sig inle pä dem utan vidare.