prot · FZ09146 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagbegärde emellertid ordel närmast med anledning av arbetsrätts- kommitténs förslag om slopandet av 200-kronorsregeln. Departements chefen har ju med hänsyn till remissyttrandena föreslagit all denna skall bibehållas. Samtliga borgerliga partier har motionerat om att den skall slopas, och utskottet har också föreslagit detta. Jag vill framhålla vad uiskottel i del sammanhanget skriver, nämligen all ett slopande skulle innebära all skadeslåndssanktionerna bättre kan anpassas lill den all männa rälisuppfallningen och lill penningvärdet. Utskottet vill därvid 199 Nr 146 särskilt understryka att detta inte innebär något förord för atlskade- Onsdaeen den ståndsbeloppengenerellt skall höjas, utan de bör även hållas 2 iuni 1976 P" rimlig nivå. Helt i överensstämmelse med arbetsrätiskommitténs --------------- uppfattninganser man all skadesländsbeloppen bör bättre anpassas till Arbetsrättsreform ochha dl visst samband med den skada som vållas, och man kräver m. m. därmed inte på något sätt atl beloppen skall utgöranågon ersättning för den verkliga skadan. HerrGUSTAFSSON i (s) kort genmäle: Herr lalman! Jag vill inte ifrågasättaherr minnesbilder i samband med arbeisrättskommitténs sammanträden iSollefteå, eller på andra orter. Om man emellertid går lillbaka lillLO:s och TCO:s kongresskrifter där de ursprungliga kraven framfördes kan manmycket lätt konstatera att dessa krav gick längre än de förslag som arbetsrätlskommilténslutligen stannade för. Del var heller inte möjligt för dem som representeradelöntagarorganisationerna atl gå på någon annan linje än den som var fastslagenpå organisationernas kongresser. När del gäller 200-kronorsregeln vill jag baraslå fasl tvä saker. Del ena är atl arbelsdomslolen ensam får rätt att bestämmaskadeståndet även om del finns skrivningar som säger att man skall visamoderation i vissa lägen. Del andra är alt inte ens riksdag som hadeborgerlig majoriiei ville gå så långt att man ville införa dl obegränsatskadeslånd. Frågan huruvida man skulle ha etl skadeslånd som var obegränsateller elt som var maximerat lill ett visst belopp var som säkertvet en av de stora debattfrågorna vid riksdag när man antogkollekiivavtalslagen. Ett skadeslåndsbelopp på . utgjorde därvid faktiskten kompromiss mellan socialdemokraternas förslag om . och de borgerligasförslag om högre belopp. HertTRÄFF (m): Den formella anledning jag skulle kunna åberopa för all la lill orda idebattens slutskede är atl jag finns med som motionär på en del av de motionersom väcktes i anslutning lill den nu aktuella propositionen. Men dl starkaremotiv är, all om man som jag i dl styvt kvartssekel har levt med och nära defrågor som den här lagsliftningen berör känns det angeläget att få tillfälleatt ge några kanske mer personliga synpunkter på den här nya och vikligamedbeslämmandelagsiiflningen. Jaghar som egen företagare haft möjlighet att tala med lönlagarna, somstatsministern sade, och inte bara till och om dem. Inte bara med egna medarbetarepå föreiagel ulan också med fackliga föreirädare i både lokala och ceniralasammanhang. Del känns därför viktigtatl redan inledningsvis få bekräfta atl det, trots atl mångareservationer är fogade lill del här betänkandet, råder en myckel stor enighet omsyftet med den här reformen - i varje fall så långt det gäller denram som arbetsrätiskommitténs majoritet drog Jagsåg i en artikel i dagens nummer av en beskrivning Nr 146 aven debatt som tydligen hölls i går med deltagande av representanter den från både en arbetsgivarorganisation och en facklig organisation.Rubriken j över artikeln säger:'"Oroande enighet - bråk behövs."' Jag gör förmod- - ligen en del av minameningsmolslåndare besvikna om inte jag heller Arbetsrältsreförm tycker atl bråk behövs i det här sammanhanget. m. m. Detär emellertid alldeles klart, herr talman, alt den nya medbestämmandelagenmedför förändringar i arbetslivets villkor och i beslutsprocesserna inomföretagen - hur långigående kan vi inte avgöra , för del beror i alltväsentligt på hur arbdsmarknadsparlerna lyckas översälta den här lagen tillfungerande avtal. Omdetta sägs i belänkandet - och det har citerats förut - alt "delöverlämnas ål arbetsmarknadens parier atl fylla ramarna med ett innehåll som ärförenligt med effektivitet och smidighet i beslulsfaltandd hos förelag ochmyndigheter". Dethar också från den här talarstolen av flera uttalats stort förtroende förarbelsmarknadsparlernas möjligheter att fylla den här sannerligenan-svarsfyllda uppgiften. Men tillåt mig säga, herr lalman, att det här betyderall den lagstiftande församlingen överlåter de verkligt svåra frågorna ålarbetsmarknadens organisaiioner - och detla utan att sätta andra gränser"för deras kompelens än den gräns som sätts av den fackliga styrkan iförhållande till motparten. Delär emellertid så atl verkligheten sätter sina egna, mycketbestämda gränser för vad som är möjligt all uppnå av allt del som man kan lyckavara önskvärt atl åstadkomma. Lål mig bara peka på att vårt näringslivsinternationella konkurrenskraft sätter klara gränser för vad vi kan tillåta ossi fråga om produktions- och produktivitetsutveckling gentemot vårahandelspartners. Delär emellertid inte, herr lalman, de närmast liggande frågorna, de som berörförhållandena på arbetsplatsen och personalpolitiken, som jag tror kommer attvålla de stora svårigheterna för arbdsmarknadsparlerna all avialskodiflera. Härhar man ju i många fall hunnit så pass långt redan nu all lagen väl närmastbekräftar existerande förhållanden. Nej, det är de mera långsikligaperspektiven som kan väcka en viss oro. Men jag vill inte spekulera över demnu, även om det i och för sig finns en hel del uttalanden från politiskt ochfackligt håll som indikerar, att man kan ha för avsikt att den härvägen införa ett hell nytt ekonomiskt syslem. Jagvill i stället i det här sammanhanget citera en lilen passus ur LO:s svar i remissen på arbeisräiiskommitténs- förslag. Man säger där bl. a.: "Fackföreningsrörelsen har i praktisk handling visat sin vilja lill soli daritet och etl brett samhällsansvar. del finns ingen anledning atl tro att den fackligarörelsen skulle överge det ansvaret lill förmån för en hänsynslös fackligintressepolilik som skulle stå i strid med dl vidare samhällsintresse." Nej, jag vill gärnatillslå all min erfarenhet av kontakter med 201 Nr 146 fackföreningsrörelsens föreirädare vid förhandlingsborden gör atl jagtror Onsdagenden '''' "''" menar vad man här har skrivit, och jag kan barahoppas att '''"ocksä kommer att leva efter delia. --------------- Jagvill alltså, herr talman, oreserverat bekänna mig till tron på en Arbetsrättsreform fortsatt konstruktiv samverkan som vägen lill alll bättre Ibrhållanden m. m. inom arbetslivets alla områden mellan parter, som naturligtvis intealltid har samma uppfattning omhur frågorna skall lösas men som, hoppas jag, alltid skall harespekt för varandras ståndpunkter och vilja alt finna Det är så - och del kanskekan finnas anledning att erinra kamraterna här i om det - att det inäringslivet, ule i företagen, inte finns något utrymme för alt skilja sig frånfrågor med hjälp av "välvilliga skrivningar"" utan atl man därär nödsakad all la ställning för eller emot. Där äger orden all ditt tal skallvara ja, ja och nej, nej verkligen relevans. har vi ju en godSallsjöbadslradition här i landet, en tradition som förpliktar - inte för sinegen skull ulan på grund av det faktiska förhållandet alt systemet har letttill resultat som omvärlden avundas oss. Men,herr lalman, jag kan se svårigheter på det fackliga området i långt störreutsträckning än på arbetsgivarområdet när det gälleratt medverka till desmidiga lösningar som utskottet förutsätter atl man skall lyckas med. Del måsleju nämligen ibland innebära all man tvingas pruta på vad lagen optimalt germöjlighet lill. Jag har kunnal bevittna och också förstå debekymmer det vållar en facklig företrädare när han inför sina uppdragsgivareskall förklara atl han i en viss situation lycker att han måste förorda enpraktisk lösning av en fråga som innebär en formell eftergift. Av sinamedlemmar kan han då få höra - och del kommer väl att bli mera aktuellt efterlagens ikraftträdande: Här har vi nu kämpat oss lill lagliga möjligheter allvara med och beslula, och så kommer du och lycker alt vi skall avhända oss endel av den rätten. Sådana situationer kommer säkerligen att uppslå och ställautomordentligt stora krav på både civilkurage och kunskaper hos facketsföreträdare. Enannat alltid aktuellt problem, herr talman, sammanhänger med att näringslivetockså är underkastat förändringens lag. Del sker ständiga förändringar, såvälinom företagen som mellan förelagen. Del betyder atl man måsle kunna accepleraförändringar, vilkel kanske inte är så svårt i teorin. Del är inte såmärkvärdigt all stå i en talarstol, här eller på andra ställen, och tala om har klart för sig alt så måsle ske. Det går t. o. m. atl sitta med i enkoncernföretagsnämnd och där medverka i beslut om att en viss produktionsenhetmåsle läggas ner, eftersom marknaden inte längre vill la emot de produkter mantillverkar. Men erfarenheterna har ju, bl. a. på senaste lid, visat alt del ärväsentligt svårare all sedan få kamraterna på den aktuella arbetsplatsen allinse att del är just den arbetsplatsen som måsie läggas ner och atl del ärderas arbeten som försvinner. Delär sannerligen inte bara angenäma beslul som väntar de fackliga Nr 146 företrädarna i framliden, utan även en del ytterst oangenäma. 1 fort- den sättningen blir del kanske dessuiom något svårare att skylla besvärlig- jjuni 1976 helerna på de motsträviga arbetsgivarna. Jag ser i de reservationer som har fogats till utskotts- Arbetsrättsreform betänkandet, och som bär moderaia namn. uppriktiga försök altgöra in. m. den här nya lagen bättre ägnad att redan från början omsättasi praktiska avtal, dvs. all fylla ramarna med etl innehåll som är förenligt medeffektivitet och smidighet i beslutsfattandet hos företagen. Statsministernsade i slutet av sill anförande all inte kommer all bli detsamma efterdel atl har fatlat beslutet om den nya medbestämmandelagen. Jag äremellertid inte alldeles övertygad om atl skillnaden kommer att bli särskiltstor, i varje fall inte till en början. Men jag skulle kanske, herr talman - omjag får lov alt ta kammarens tid i anspråk ytterligare - ändåspontant vilja försöka redovisa hur livet gestaltar sig ule i ett förelag . Jag har nämligen en något besvärande känsla av all även här i kammarenmyckel som sägs i god avsikl är baserat på en i varje fall inte särskilt storpersonlig kunskap om hur det fungerar ule i arbetslivet. Jagskall inte gå in på den lilla dispyten mellan statsministern och svetsaren som inte sov om natten, men jag kanske kan få berätta följandeepisod för kammaren som belyser litet av den problemaliken. Fören par år sedan, vid dl tillfälle när det blåste motvind - konjunkturen vardålig och förelagels resultat var inte vad man hade hoppats på - redovisade jagdetta i vår företagsnämnd. Dagen därpå fick jag veta alt en av de kvinnligaledamöterna inte hade sovit särskilt myckel den nallen ulan legal och gråtit.Hon hade fått den uppfattningen all nu var det verkligt illa ställt medföretaget och alt nog både del ena och del andra kunde hända, och hon kändestarkt sitt ansvar inför arbetskamraterna. Däremot var hennes förmåga att bedömakonsekvenserna av den lämnade informationen, naturligt nog, inte lika god.Ansvar är alllid krävande. Jagkan länka alt en del skulle vilja replikera: Ja. men inte kommer del väl några tårar ur arbetsgivarnas""emaljögon"". Kanske inte, men jag kan försäkra er atl det finns fier företagare än jag som haft anledning all inte bara en och annan natt ligga vakna och fundera över hur problemen skall lösas. Jag tror också att vi är många som haft tillfälle alt konstatera att oavsett hur mycket man engagerar sina med arbetare i beslutsprocessen - och förhållandet kommer all vara delsamma efter den här lagens ikraftträdande - är del ändå i slutändan någon som måsle bestämma och ta personligt ansvar för besluten. Det går inte att falla kollegiala beslut i någon siörre utsträckning i etl förelag. Och i ett familjeföretag - kan jag försäkra er - är ägaren, om han dessutom är företagsledare, sist pä repet i alla de här sammanhangen. Det är också på det sällel atl den som har kunskap och kompetens är den som har 203 Nr 146 makt i förelaget - om man nu skall lala om makt i sammanhanget. Onsdaeenden ''' '''" berätta om en annan medarbetare, enman med vanlig folk- 2 iuni 1976 skoleulbildning- bilmekaniker och fackligt aktiv, verkstadsklubbsordfö- rande.När vi möttes på väg in till det första företagsnämndssammanträdd Arbetsrättsreform frågade jag honom vad han trodde när vi nu skulle införa en ny och m. m. modern form för samarbete i företagel. Han tillade på mig och så sade han: Ja, hördu du, vi har ju alltid kunnal snacka på det här föreiagel förut. Jagär inte så säker på att det blir bättre bara för all vi börjar skrivaprolokoll på det. Jagtror alt man skall ha klart för sig atl del inte bara är den ena parlen som kanvara bekymrad för byråkratisering och för att det kan bli mer sammanträden änsamarbete. Nuär den person jag här berättat om ordförande i hemma och har alltsåhaft anledning all som facklig företrädare redan nu så atl säga vara med ibeslulprocessen inom företagel. Men jag tror att han håller med mig om alt hansinflytande i företagel - genom de beslul som han verkligen är med och fattaroch som har avgörande inverkan på förelagels förmåga alt lösa sina uppgifter -ligger i all han numera fattar dessa beslut i egenskap av servicechef iföreiagel i kraft av sin kompetens och sitt kunnande. Jag tillåter mig att sluta med att uttrycka en förhoppning allarbetsmarknadsparlerna skall lyckas i sin mycket svåra och grannlaga uppgiftatt klara den intresseavvägning inom arbetslivet som uppenbarligenkommer all pålägga dem. HerrSIVERT i (s): Den långa debatten under den här långa dagen har ju behandlat mångating som har mycket slorl intresse för dem som representerarfackföreningsrörelsen i vardagslag. Jag tänker inte la upp alla de argument ochsynpunkter som anförts om den principiella synen inom fackföreningsrörelsen närdet gäller strejkrätten, när det gäller de vilda konflikterna och alll dettasom har diskuterats, utan jag vill bara hänvisa till vad kamraterna på densocialdemokratiska kanten har sagt och instämma i detta. Rättsprincipenbakom S 32 i Svenska arbetsgivareföreningens stadgar är myckel gammal. I självaverket har den sina rötter i den grå forntiden när den förste brukaren av jordanslällde någon eller skaffade sig slavar. Genom industrialiseringensgenombrott infördes rättsgrunden om arbetsgivarens oinskränkta makl överarbetstagarna. Striden kring del som blev S 23, nu S 32, väcktes . 1själva verkei startade denna strid innan Svenska arbetsgivareföreningenbildades. förekom en rad konflikter, främsl avseende rättenalt avskeda. Decemberkompromissen 1906innebar att LO under lockoulhol godtog S 23 mot all SAFaccepterade föreningsrätten. Sedan har del under hela 1900-lalet rått en livligdebatt om arbetsgivarnas suveräna ställning i På flera sätt har arbetstagarna försökt all inskränkadenna Vid sidan av löneavtalen är huvudavtalel från Nr 146 1938 ochföretagsnämndsavialen exempel på dessa försök. Stundomhar betydelsen av reformerna starkt överdrivits. Direkt rö- rande anser jag elt uttalande i LO:s skriftserie vara: "'AttS 23 i sin gamla skepnad nu praktiskt tagel gått lill historien, Arbetsrättsreform lär ingen ha anledning alt beklaga sig över. Alt detta skettunder för- m. m. hållanden som äro ägnade atl inge hopp om en ny tid ochen ny anda på arbetsmarknadens område är enbart glädjande."" Författaren,, har ju senare myckel påtagligt visat hur överdrivnaförhoppningarna var 1939. Företagsnämndsavialenväckte också vissa förhoppningar om bättre insyn och möjlighet till påverkan.Bristen på påföljdsbesiämmelser när det gäller brott mot företagsnämndsavtalenhar inneburit att dessa systematiskt har kunnat överträdas avarbetsgivarsidan. Inflytandeti förelagens ledning och fördelning har stött på motstånd dels närdet gäller utformningen av inflytandereglerna, dels genom etl vittgåendeåsidosättande av reglerna. Delär dessa erfarenheter som har lärt de fackliga organisationerna atl krävalagregler som innebär all del skapas möjligheter all tvinga arbetsgivarna lillefterlevnad av arbelsrättsreglerna. Del är därför viktigt att reglerna intebegränsas till vissa förelag, lill vissa frågor osv. Deförslag om begränsningar i lagförslaget som de borgerliga partierna nu för framstår i god överensstämmelse med arbetsgivarorganisationernas och de enskildaarbetsgivarnas uttalade vilja atl inte omfattas av tvingande bestämmelser förde anställdas inflytande. 1 den riktningen går förslaget atl den primäraförhandlings- och informationsskyldigheten skall begränsas vid småföretagen såatl den skall gälla gentemot de anslällda när det inte flnns fackligarepresentanter vid företaget. Skulle dessa överläggningar ge vid handen attarbetslagarna inte avser alt aktualisera förhandling, sä behöver arbetsgivarnaenligt reservalionen på denna punkt inte dröja med beslul. Delmärkliga är all de borgerliga partierna vill undanta och begränsa dessa skyldighetermed motivering att det är för de anställdas bästa. På punkt efter punktåterfinns borgerliga reservationer med begränsningar i lagförslaget som drabbarmöjligheterna alt driva de anställdas rätt. Som jag tidigare framhållit är delav största vikt alt arbetsgivarnas inbyggda lust alt sälla sig över deanställdas rätt till inflytande stävjas. Dei reservationerna framförda kraven pä begränsningar öppnar vida möjligheter förarbelsgivarna all åsidosätta de anställdas intressen. Lagsliftningen måsleutformas så atl den ger möjlighet att stoppa övergrepp frän arbelsgivarna. 1denna kammare har del vid elt flertal lillfällen framhållits atl del råder ett utomordentligt gott förhållande mellan parterna i små företag. Även om del är sam alt det i många små men även stora förelag råder ett fint förhållande, så vill jag med största bestämdhet slå fasl att det är i de små förelagen som man finner de allra värsta övergreppen mot 205 För anbelysa detta vill jag ta dl par exempel från min egen fackförening, Mdalldtan. Dennavecka genomförs två förhandlingar med små förelag med utgångspunkt ianställningstrygghdslagen. 1 det ena fallet har arbetsgivaren brutit mot snartsagt varje regel i lagen, vägrat förhandla och hotat våra fackliga företrädaremed en omgång stryk. 1 det andra fallel har en arbetsgivare med omedelbarverkan avskedat en ung arbetare med hänvisning lill all han stulit etl verktyg.Atl en arbetskamrat påpekat atl verktyget varit borta och innan denunge mannen var anställd påverkar inte arbetsgivaren. När vi kopplas in vägrararbetsgivaren alt förhandla eller ens lala med fackei. Fallav den här lypen är inie unika, även om de inie är exempel på hur del vanligengår lill. Men jag vill påminna om atl del finns människor i det härsamhället som kanske har svårt atl sova på nälierna av andra skäl än all de harfåll V6x stort ansvar Vqi företagetsledning. Den här unge mannen som blivit beskylld för atl stjäla verktyg och desom blivit uppsagda i strid mot anslällningslrygghetslagens bestämmelser harsannolikt inte särskilt lätt för atl somna om kvällarna. Och jag försäkrar atldel finns många som är i samma situation. Närvi nu aktualiserar en lagstiftning om medbestämmanderätt måsie den läcka inäven arbetsgivare av delta avskyvärda slag. Den rabiat arbetarfientligainställning som de har gör del nödvändigt all ge de fackliga organisaiionernaen stark släilning. De som arbelar i den här lypen av företag vågar inte ensavslöja att de är organiserade, än mindre lala om ifall de har fackligaförtroendeuppdrag, dvs. Jag försäkrar: Vi har storaerfarenhelsfonder när det gäller den här lypen av problem. Minundran är nu: Hur skall inflytandet för de anställda kunna fungera i denna typav förelag, om och idéer om information ochprimärförhandling genomförs? Jag konstaterar alt vad ni föreslår är ingetannat än elt skyddsnät för de värsta typerna inom näringslivet, nämligen desom har skrikit mest högljutt under denna vår. Intressegemenskapenmellan arbetsgivarna och de borgerliga partierna framträder mycket klart idenna fråga. Och del är erfarenheter av den här lypen som gör atl fackföreningsrörelsenhar myckel klart för sig var motståndet finns och var lönlagarna kan finnaslöd. Fackföreningsrörelsen ger därför socialdemokratin ett massivt stöd. Detsker fullt öppet, och vi känner stolthet, herr talman, inför dennafackligt-politiska samverkan. Fröken (): Den debatt som vi nu har fört i etl icke föraktligt antal limmar har imyckel hög grad gällt förhållandena på den privata arbetsmarknaden. Vad angården offentligrältsliga delen har förhållandena för kommun-, landstings- ochstatsanställda dominerat debatten. Men låt mig trots den sena timmen ändå taupp de förhållanden som gäller för de anslällda inom de allmännaförsäkringskassorna, eftersom de har en annorlunda ställningsom offentliganställda. Det är heller ingen annan Nr 146 somhar nämnt dem, varför risken alt upprepa lidigare inlägg är ganska Onsdagenden Min framställningblir kanske något teknisk, men detta tror j jag är oundvikligteftersom området är tämligen komplicerat. Tillsammansmed några partivänner har jag i motionen 2431 tagit upp Arbetsrältsreförmfrågan om försäkringskassornas släilning i förhållande lill den föreslagna m.in. lagen om offentlig anställning. Vi kräver i den motionen att försäkringskassornaliksom jämställs med kommuner och landstingskommuner vad gäller detjänster som är statligt reglerade. Därför yrkar vi all 4-14 kap. i denföreslagna lagen endast skall omfatta de tjänster som är statligt reglerade,eftersom avtal om dessa tjänstemäns löner och anställningsvillkor reglerasgenom avtal med . Ikassorna gäller alltså inte formellt den statliga löneregleringen för ca98 % av de anslällda. Delta är i och för sig hell naturligt, dåförsäkringskassorna är varken statliga eller kommunala ulan självständigaorgan. , som är kassornas statliga tillsynsmyndighet,säger i sill remissvar över förslaget bl. a. alt det förhållandel alt vissatjänstemän har sina anställningsförhållanden statligt reglerade, medan andraföljer reglerna på den privata arbetsmarknaden, har upplevts som en olägenhet.Man menar också all denna kaiegoriklyvning skulle förslärkas vid eltgenomförande av föreliggande kommiltéförslag. Som fackligl aktiv under ca ållaår i , där jag också har deltagit i en radförhandlingar, vill jag kraftigt understryka alt vi på den fackliga sidan intepå något sätt har upplevt delta som en olägenhet, snarare tvärtom. Riksförsäkringsverketmenar vidare all beröringspunkter med verksamhet nästan helt saknas.Men del är fel atl påstå dels att vi följer reglerna på den privataarbetsmarknaden, dels alt beröringspunkter med verksamhet inte finns.Om inte av annat beläggs detta av alt vi i myckel stor utsträckning har följtbåde kommunalijänstemannalagen och staistjänstemannalagen. När nu de här tvålagarna försvinner, är det ganska självklart all det påverkar även våra förhållanden.Jag tror därför alt det i detta sammanhang är riktigt att också la upp fråganom kassornas släilning. Försäkringskassornahar ju sitt ursprung i de frivilliga sjukkassorna. Men dagens försäkringskassorär självständiga offentliga organ i vilkas styrelser, pensionsdelegalioner ochförsäkringsnämnder de förtroendevalda politiska ledamöterna harbeslutanderätten. Kassorna är också på väg atl överta stora delar av människorssociala trygghet. Delär alltså kassorna och deras politiska ledamöter som har att besluta om hur de här reformerna och nya arbetsuppgifterna skall anpassas till kassans övriga verksamhet på ett efter de lokala förhållandena riktigt sätt. Det här innebär en relativt stor självständighet och även en de centralisering av en rad beslut.