prot · FZ0910 · 1975-12-31 00:00:00 — Denna osäkerhet i fråga om prognoserna tyckerjag pekar i den riktningen att man behöver en ordentlig marginal för att kunnamöta skiftande behov på området. Det behövs en elastisk organisation för attundvika onödig ryckighet i planeringen, en utbildningsorganisation som kan mötaolika utbildningsbehov i samhället. Jag vill erinra om alt skolöverstyrelsenockså framlagt förslag om en basorganisation. [utskottet arbetade vi rätt intensivt med au försöka få fram underlagför en bedömning av behovet när det gäller lärarutbildningen. Men det är klartatt vi på den korta tid som stod oss till buds inle kunde nå samma resultat somman bör kunna göra i departementet, där man har andra resurser och kan användamer tid för att få fram underlag för bedömningen. Departementschefen bör ocksåha möjlighet all väga samman olika fakta och ta hänsyn till långsiktigatendenser då det gäller ubildningsbehovet. Jagser alltså fram mot en kommande diskussion här i kammaren då vi på nytt får taupp den mycket viktiga lärarutbildningsfrågan. HerrJOHANSSON i (c): Det är inte utan att jag är litet nyfiken på vad fru statsrådet menade,när hon i sitt andra inlägg sade att det skulle vara intressant att gå in isakfrågan, något som hon sedan inte gjorde. Men jag tyckte att hon ändå gicknågot djupare in i ämnet, när hon bemötte interpellanten och frågesiällarna. Nutror jag emellertid fru statsrådet om gott och antar atl hon håller med mig omalt en högskola som avlövas helt när det gäller andia utbildningsmöjligheter,t. ex. lärarutbildning och ämneslärarutbildning, har svårt att hävda sig iframtiden. Det tror jag också är fru statsrådets mening. Överläggningenvar härmed slutad. S Rik'.,l(rcii\ piiiinlnlli9'5!76:S-lil Nr 10 § 8 Om översyn av vapenfrilagen försvarsministern erhöll ordet för atl i ett sam- manhangbesvara dels i (c) Om översyn av anmäldainterpellation, 1975/76:20, till , dels herr vapenfrilagen Ekinges(fp) anmälda fråga, 1975/76:3. och anförde: har frågat om jag är beredd att medverka lill en störregenerositet mot de ungdomar som, efter att ha brottats med problemet, vägraratt bära vapen. i Falköpinghar frågat justitieministern om han är villig medverka till att gällandevapenfrilag blir föremål för en översyn samt alt sådana regler förtillämpningen av lagen på området skapas att förtroendet hos allmänheten samträttssäkerheten kan upprätthållas. Interpellationen har överlämnats till migför besvarande. Jag besvarar frågan och interpellationen i ett sammanhang.Regeringen tillsatte en utredning för översyn av lagen omvapenfri tjänst och av sanktionerna vid vägran att fullgöra värnpliktstjänstgöringeller vapenfri tjänst. Utredningen har följande fyra huvuduppgifter: 1. altprecisera förutsättningarna för vapenfri tjänst, 2. att överväga frågor om devapenfrias tjänstgöringsområden, 3. alt undersöka möjligheterna att förbättrautrednings-och prövningsförfarandet samt 4. att överväga sanktionerna vid fallav vägran att fullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Vapenfriutredningentorde komma att avlämna sitt betänkande . Vi får då anledning altnoggrant pröva dess material och förslag. Jag är därför inte nu beredd attvidta några särskilda åtgärder på detta område. HenBÖRJESSON i (c): Jag ber att få framföra mitt tack till herr försvarsministern försvaret på min interpellation. Den var föranledd av det uppmärksammade falletmed vapenvägran och maistrejk av en person, som på grund av sin religiösaövertygelse hade kommit till insikt om att det med hänsyn till lära ochhumanitetens krav är orätt att lära sig döda människor. Hans nådeansökan tilljustitieministern beviljades inte. Händelsenväckte stor olust hos en bred allmänhet, och jag vill erkänna att jagpersonligen berördes illa av det inträffade. Man frågade sig osökt om gällandevapenfrilag har så preciserade regler som vore önskvärt, eller om lagensinnehåll kan tolkas olika från fall till fall. Av allt att döma kommervapenfriutredningen, som statsrådet här hänvisar till, att ta upp en rad frågorsom tarvar närmare övervägande. Det är också bra om utredningen kan avlämnasitt betänkande . Jag förväntar mig också att när utredningen harlagt fram sitt betänkande skall det inle dröja alltför länge förrän propositioni ärendet föreläggs . Detär inte tillfredsställande med en vapenfrilag som, liksom i det 114 åberopade fallet, helt kan sättas ur spel ochutelämna en person som hänvisar till lagen försin vapenvägran. Män kan med fog ifrågasätta rättssäkerheten för enskildamänniskor, om lagar kan åsidosättas på ett sätt som vederbörande inle finnervara rättvist. är det obestridligt att det behövs vissa spärrar, somhindrar personer all medvetet och lojalt utnyttja de möjligheter de ser i envapenfri lag. Detär en grannlaga uppgift för den sittande utredningen att göra de nödvändigaövervägandena och ändringarna i nu gällande lag, men jag tror att många delarmin uppfattning att det krävs mer preciserade regler för vapenfri tjänst ochäven förtjänst inom totalförsvarets ram överhuvud taget. En vapenfrilag rör ettså känsligt område att den ovillkorligen måste inge förtroende hos allmänhetenför alt den skall respekteras. Min förhoppningar, herr talman, att utredningensförslag uppfyller detta krav. Hen EKINGE (fp): Även Jag beratt få tacka statsrådet för svaret. Jagbeklagarden negativa inställning som statsrådet har till dessa frågor. Jag kaninte tolka svaret på annat sätt än så, atl försvarsministern tycker att det äri sin ordning att 800-900 unga män fortfarande döms till fängelse förtotalvägran. Jag kan personligen inte se det på det sättet. Dessa förhållandenär, menar jag, helt ovärdiga vårt samhälle, om vi över huvud taget gör anspråkpå att respektera samvetsfriheten hos den enskilda människan. Jagmåste bekänna att jag hade förhoppningen att statsrådet skulle ha tagit i varjefall något intryck av propåer. Men tydligen är även denmaktlös. Kanske del också är en alldeles för liten grupp för att den skallkunna öva något infiytande. Enligtden statistik jag har tillgänglig skulle f n. två av tre sökande som av etiskaskäl anser sig för sitt samvetes skull icke kunna fullgöra vapentjänst få avslagpå sin ansökan. Det måste tolkas så, att alla dessa skulle ha mer eller mindregrumliga motiv för sin vägran. Tror verkligen försvarsministern alt det är pådet sättet? skrev på tal om det stora antalet unga mänsom befolkar våra fängelser för sin vägran följande: "De svenskapolitiska fångarnas antal uppgår procentuellt sett till ett skrämmande högtantal." Anserförsvarsministern att denna ordning är bra? Stämmer det med vår allmänna syn pårättssamhället att befolka våra fängelser med dessa unga män? Vadjag med min fråga närmast efterlyste var ett besked om i vilken utsträckningförsvarsministern ville medverka till en liberalisering. är det Ju på detsättet att vapenfrinämndens beslut kan överklagas, och sådana överklagandenhandläggs såvitt jag vet inom försvarsdepartementet. Därvid har alltsåförsvarsministern en utomordentlig möjlighet att påverka utvecklingen genom enmer liberal syn och mer liberal handläggning vid behandlingen avavslagsärendena. Det skulle också kunna påverka rättsutvecklingen på dettaområde, och den möjligheten hade Nr 10 Jag hoppats att försvarsministern skulle nyttja. Tillvägagångssättet vid handläggningen av ärenden inför vapenfri nämnden kan inte heller anses tillfredsställande. En utredare skall bilda sig en uppfattning om vederbörande sökande och hans motiv. En utredare Om översyn av föredrar ärendet inför vapenfrinämnden.Möjligheterna för nämndens le- vapenjrilagen damöteratt självständigt bilda sig en uppfattning om en sökande måste vara ytterst begränsade.Borde det inte finnas anledning alt nu och då kalla in vederbörande sökandetill nämnden, detta framför allt innan avslag lämnas på en framställning - ettavslag som man vet i praktiken innebär utdömande av fängelsestraff på minst enmånad? Så långt jag vet är denna möjlighet för sökande att få framträda införnämnden praktiskt taget obefintlig . borde väl vara en åtgärd somskulle kunna vidtas utan omfattande, tidsödande utredningar? Ja, i detta fallskulle det kunna ske ulan avvaktan på utredningens förslag och den vidarebehandlingen av dess förslag. Irättegångsbalkens bestämmelser finns det stadgat om möjlighet att ha etttrovärdigt vittne närvarande vid förhör. Den bestämmelsen har givetvistillkommit för atl öka den enskildes rättssäkerhet och för alt ge garantier fören i alla avseenden korrekt behandling. Likaså skapar man härigenom möjlighetatt styrka vad som framkommit vid förhöret. Och man skulle kunna tillägga attden metoden med förhörsvittne också ger undersökningsledaren ett skydd genomatl han då löper mindre risk för att bli utsatt för falska beskyllningar omfelaktigheter. Jagskulle vilja fråga försvarsministern: det inte rimligt att den som skallundergå undersökning i samband med sin ansökan om vapenfri tjänst på samma sättfinge tillgång till ett förhörsvittne, dvs. alt någon som han själv utväljerfinge närvara vid utredningsmannens förhör med honom? Del här är ju också enåtgärd som lätt kan åstadkommas, och för den behövs det inte heller någonvidlyftig utredning. Det skulle innebära en värdigare och riktigare behandlingav en sökande. Delär alltså tre punkter som jag har velat ställa i förgrunden för att åstadkommaen värdigare och rikligare behandling. Helstskulle man naturligtvis vilja se att hela detta undersökningsförfarande kombort och att en sökande i stället med intyg skulle få styrka sin uppfattning omsina samvetsbetänkligheter. Men Jag kan förstå att en sådan åtgärd måsteutredningen närmare få överväga. När det gäller vittnes närvaro borde detemellertid vara möjligt att åstadkomma något . Jag tror att det skullemedverka till att vi slapp så många avslag och så många tragiska fall som vi får. Dessa vittnen skulle också i viss utsträckning kunna kallas in tillnämnden eller uppmanas att skriftligen ge sin syn på undersökningen av ensökande. Jaginstämmer gärna i den oro som skrivelse ger uttryck föröver det sätt på vilket vapenvägrarna behandlas. Men jag beklagar - jag måstesäga det än en gång - den brist på engagemang som präglar regeringens handlandei denna fråga. Jag vill gärna säga till i , som Jag tycker hartagit mera seriöst på frågan än , all jag delar hans förhoppning atldenna utredning skall komma med ett förslag som gör det möjligt för oss attytterligare förbättra prövningen. Jag hoppas också att man skall kunna finnafler områden där man kan rekommendera de pojkar som vill göra vapenfri tjänstatl arbeta. Vidare är det min förhoppning att vi skulle kunna finna något annatkorrektiv än fängelse. Det är klart uttalat i direktiven att utredningen skallsöka ett alternativ till fängelse. Jaghoppas alltså, liksom i , att det skall vara möjligtför oss att göra sådana förändringar att vi får en något bättre ordning än denvi har . Den nuvarande ordningen har naturligtvis sina brister. Närdet gäller måste jag säga allt han tydligen för egen del inte harbehov av något trovärdigt vittne. Han kommer med påståenden om min uppfattningi dessa frågor som han absolut inte kan grunda på mitt svar. Detta är enalldeles fri beskrivning av min inställning i dessa frågor. Jagär väl underrättad om hur ser på denna fråga, och jagbehöver inte något ombud för att få veta dess ståndpunkt. Men jag vill erinra omatt frågan är långt mer komplicerad än vad föreställer sig. Närdet gäller de värnpliktiga som åberopar en grund för sin vägran har vii dag den ordningen att övervägande antalet får befrielse. Problemet gäller demsom inte kan åberopa en grund ulan som på andra grunder finner deletiskt motbjudande att delta i en utbildning av detta slag. I dessa fall är detoftast svårt alt komma fram till vad motivet djupast är. Jag har inte hörtnågon säga annat än atl del bör vara en prövning av dessa ärenden. Vi har ocksåtillsatt en särskild nämnd som prövar ansökningarna -det ankommer egentligeninte på statsrådet all göra det. Nämnden haren mycket bred förankring medrepresentanter för bl. a. kyrkan och de fackliga organisationerna. I nämndeningår vidare jurister. Del är denna nämnd som har alt ta ställning till de falldär myndigheterna inte kunnat medge befrielse. Nämnden har då alt pröva fråganom vapenfri tjänst. Detär detta organ som vi skall sätta vår lil lill. Jag tror också alt nämndenverkligen försöker atl på ett riktigt sätt följa den gällande författningen. Sedankommer ett antal ärenden över till departementet och blir där föremål förprövning. menar att jag i dessa fall tämligen okritiskt skullebevilja alla ansökningar. Hur skulle då de personer känna sig som i nämnden ärsatta all sköta den här uppgiften? Om jag plötsligt skulle börja tillämpa enannan ordning än den som förutsattes när man inrättade detta institut tror jaginte atl det skulle dröja länge förrän nämndens ledamöter skulle ha tröttnatpå uppgiften. y Riksda;.ieiis promko/l 1975/76:,S'-/0 Nr 10 Det bör inte gå till på det sättet att jag sitter i efterhand ochkorrigerar T- 1 1 nämndensbeslut. Därför inskränker sig antalet ärenden där departemen- 28 ktnher 1975 ' ®" annan ställning än nämnden och ger befrielse lill ca 15 om Departementetsställningstaganden i dessa fall beror på att del kom- Oin översyn av mitfram nya omständigheter under ärendets behandling. vapenfrilagen Jagtycker att den lon som anslog i den här debatten är ovärdig när mandiskuterar dessa verkligt seriösa frågor. Det är verkligen inte bara herrEkinge som känner för de vapenvägrare som inte får den bedömning som de självaanser vara den rätta. Men detta är en svår fråga, och vi skall som sagt försökaförbättra bedömningen och utredningsförfarandet. Jag anser också att det ärviktigt alt vi söker oss fram till ett annat korrektiv än fängelse i dessafall. Hen i (m); var syrlig, inte bara mot försvarsministern utan också motvapenfrinämnden och framställde den som om den bestod av en skara hårda män ochkvinnor som efter eget skön dömde än si, än så. Men vi har en lagstiftning atthålla oss till och den kan vi ju inte lämna, fast vi försöker vara så grannlagavi kan. Jagtycker nog som försvarsministern att inte tog särskilt seriöst ochkristligt på den här frågan. Det var ett demagogiskt exempel som han tog närhan talade om att två av tre som åberopar etiska orsaker för sin ansökan omvapenfri tjänst får avslag. Exemplet gällde Ju en person som åberopadereligiösa orsaker. Det vet måhända att de - som försvarsministernsäger - i mycket stor utsträckning verkligen får sin ansökan bifallen. Denutredning som sitter har ju att se över de här frågorna och försöka kommasanningen närmare. Den mänskliga faktorn spelar alltid in. Men det kan jagsäga, , att vi allesammans är besjälade av den inställningen atl manhellre friar än fäller. En annan sak är atl lagen också måste följas. HenEKINGE (fp): Först några ord till i . Jag hoppas alt han i singärning som tolkare av Skriften inte förfar på samma sätt som när han tolkarvad jag sade, för då blir det snett även där. Detfinns knappast någon anledning att närmare beröra hans anförande. Låt mig bara säga att vad jag behandlade när det gällde de etiska va penvägrarna. var den uppgift jag har, nämligen au 31,4 "n av dem fick tillstånd till vapenfri tjänst, dvs. två av tre fick föregående år avslag på sin framställning. Det är den uppgift jag har. Om den uppgiften är demagogisk förstår jag inte hur uppgifter över huvud taget kommer fram. Del innebär, som jag sade och det vill jag undersir>ka. att i\å av tre sökande enligt nämndens bedömning måste ha haft grumliga motiv för sin framställning. Jag kan bara slå fast faktum. 118 Försvarsministern ansåg inle atl jag log seriöst påden här frågan. är glad attförsvarsministern nu i sitt anförande tar seriöst på frågan Nr 10 - hangjorde det inte i svaret. Jag kunde ha fått detta besked i svaret, men där fickjag bara veia att en utredning pågår, en utredning som jag själv varit med ochbeslutat om atl den skulle igångsättas. Det förvånade mig och jag kunde absolutinte utläsa något engagemang ur svaret. Detfinns i den här frågan företeelser som man ändå slår väldigt fram- vapenfrilagen mande inför. Jag måste, herr lalman, få ta upp en sådan härsituation som den har delgivits mig. Härförledenryckte ett antal värnpliktiga in till ett regemente. Bland dem fanns ett antalunga män som hos vapenfrinämnden ansökt om vapenfri tjänst men fått avslag påsin ansökan. De blev inkallade i vanlig ordning och ryckte alltså in. deskulle kvittera ut sin utrustning och börja sin tjänstgöring var denaturligtvis tvungna att vägra om de skulle följa sitt samvete. Då blev delotalvägrare. I vanliga fall är gången sådan att vapenvägrare blir hemförlovadeoch får vänta på atl bli kallade till polisförhör och densedvanliga behandlingen fram lill fällande dom och fängelse. Men vid det härtillfället var rutinen en annan. De fick inte lämna regementet, enligt deuppgifter jag har, i och med atl tillförordnade regementschefen undertecknat hemförlov-ningsordern.I rummet intill satt nämligen polisen för att snabbutreda ärendena, och i delföljande rummet satt åklagaren som därefter överlämnade en stämning förinställelse till domstolsförhandling, som skulle äga rum . Härarbetade alltså militär, polismyndighet och åklagarämbete så alt säga pålöpande band och hemförlovningsordern blev alltså giltig först sedan åklagarenhade handlagt ärendet. Jagmåste fråga försvarsministern: della en riklig ordning? Jag kan också frågasom min sagesman: inte myndigheterna här mera våld än nöden krävde motunga män som själva vägrade alt bruka våld? Unga män kan brytas ned av mindreän att bli utsatta för något dylikt. Bara detta att en ung man vägar hävda enavvikande mening mot befäl, mot kompanichef, bataljonschef och regementschefvid sin första inställelse och sin första kontakt med krigsmakten ställerstora krav på ett moraliskt ansvarstagande. Att sedan i omedelbar anslutningtill det bli utsatt för polisutredning, åklagarbeslut och stämningsinkallelsetill domstol med nästan omedelbar verkan är, så långt jag kan se, helt enkeltett övergrepp mot den för vårt rättsväsende nödvändiga humanitetshänsynen. Justitieministernbrukar Ju ofta tala om det här. Anser försvarsministern att en sådan härhandläggning är bra, eller vill försvarsministern ta avstånd från ett sådantförfaringssätt? Såvitt jag har mig bekant var det första gången något sådantinträffade. Kalladet gärna att inte ta seriöst på frågan, kalla det gärna att vara demagog, men jag har tagit exempel ur livet och visat på förhållanden som vi mera s. k. etablerade kanske står utanför och inte känner så mycket av. Allvaret i min fråga och svagheten i försvarsministerns svar måste ändå klart kunna dokumenteras genom den här debatten. !\r 10 Hen i (c): -T- I , Herr talman! Jag håller med försvarsminisiern omatt del aren verkligt den TO I . u in-7c seriös och svår tråga som utredningen ochförsvarsministern har att la ställning till, en fråga som sannerligen inle är sålätt atl handskas med. Omöversvn av Jag tar fasla på försvarsministerns förhoppningarom atl vi skall få vapenfrilagen framett annat alternativ än fängelse för dem som av samvetsskäl vägrar alt bära vapen. Atl enbättre ordning skall komma lill slånd hoppas jag också, och jag lar fasta påuppgiften om atl vaptenfriutredningen kommer att avlämna sitt betänkande undernästa år. Jag förväntar alt försvarsminisiern har ambitionen alt snarastmöjligt efter det att vederbörande betänkande remissbehandlats föreläggariksdagen en proposition i ärendet. I varje fall tolkar jag inleförsvarsministerns inlägg i debatten på det sättet att han är negativ lill denhär frågan utan tvärtom så att försvarsministern ser allvarligt på den. Hen i (m): Del är nog sant att jag lar litet allvarligare på ord än på herrEkinges, men det må förlåtas mig. Vadsedan gäller demagogin finns den verkligen kvar. använder begreppetetiker på ett sätt som inte utomstående fattar, för de räknar med att ävenreligiösa människor har etik. Men i det här sammanhanget talar man om etikernär det gäller sådana som inle anför religiösa skäl. Det är däri demagogin frånherr Ekinges sida ligger, att det begreppet känner bara den lill som sysslarmed de här frågorna. Justsådana fall som berättar om - och jag skulle kunna fylla på medmycket fier exempel - har gett anledning lill en översyn av vapenfrilagen. Jagtycker au bör besinna att alla vi som har ylirat oss här , ochsom sysslar med de här frågorna, lar lika allvariigi på dem som lilla ödmjukheten borde kunna kosta på sig. Jag avslår från att gå in på enskilda fall, även om vill hamitt omdöme om en del fall som han åberopar. Däremot har jag redan sagt att jaganser att det finns brister i nuvarande ordning och att vi skall försökaförbättra den. Närjag säger att del är meningslöst atl diskutera de enskilda fallen kan jag erinra om just del fall som föranledde så mycken diskussion genom all en person visades upp i TV då han tvångsmatades osv. Men hur förhöll det sig där? Jo, den här personen hade genomgått sin grund utbildning, t. o. m. som befälsultagen. Han hade, om jag inte missminner mig, gjort en repelitionsövning. När han sedan kallades in till en övning brydde han sig inte om alt söka vare sig vapenfri ijiinsi eller anstånd utan vägrade då han kom in. Hur vi än utformar kungörelsen om vapenfri tjänst kan vi inte komma lill rätta med sådana problem, när en person 120 inte bryr sig om att söka. Av de mellan 2 500 och 3000 som söker vapenfri tjänst får Nr 10 ungefärtvå tredjedelar det. Del kan vara rikligt, vilket framhållits, atl Tsrlappt 1 det mest är fråaa omJehovas vittnen och vissa andra som kan doku- -lo i . u in-?..- 28oktober 1975 menlera alt de har betänkligheter av religiös art. Dessa har i ökad ut- ._ Avde andra, som inte har sådana skäl, är det bara en tredjedel som vapenfrilagenfår ja. Men ingen har sagt alt ansökan avslås på grund av att motiven ärgrumliga. Jag har i varje fall aldrig använt något sådant uttryck. Det ärsjälvklart all en sökande får åberopa de skäl som han vill ha anförda för attfå sin ansökan tillstyrkt, men dessa håller . Del inträffar många gånger- Jag tror att det gäller de flesta fallen - att den som har fått avslag sedangör sin militärtjänst. Mycket lyder på alt del går utomordentligt bra för dem ialla fall. Det här är inle riktigt klarlagt, men jag vågar ändå säga att manhar anledning alt räkna med att det är så. Detsenaste året vägrade bara 170 av dem som hade fått avslag - och det rör sigkanske om ett tusental under samma lid. De fiesla har tydligen ställt upp ochgjort sin värnplikt, även om de fåll avslag på sin ansökan. Vad värre är: 600stycken kom tiil tjänstgöring utan att i förväg ha sökt vapenfri tjänst ellerbefrielse men vägrade vid inställelsen. Dettagör atl frågan är långt mer komplicerad än föreställer sig. Vimåste se över problemen, så att vi kan komma till rätta med dem och ge demänniskor för vilka del är motbjudande att vara med i det här sammanhangetchansen att komma undan - utan att vi därmed visar mannamån. Vi får aldrigglömma bort atl del svenska försvaret fortfarande bygger på värnplikt och altdet här rör sig om en undantagsbestämmelse. Jagvill alltså med mill anförande peka på all detta är, som iFalköping säger, en komplicerad fråga och atl vi skall försöka åstadkommaförbättringar. Att lala om grumliga motiv osv. har vi dock inte anledning atlgöra, utan del gäller atl pröva vad som står i överensstämmelse medförfattningen, dvs. all del skall vara fråga om verkligt djup samvetsnöd. Jagmedger atl del är svårt atl styrka en sådan, men jag tror alt vi fått en alltbättre handläggning av dessa ärenden och att även de som handlägger dem ivapenfrinämnden är engagerade för atl försöka göra bästa möjliga bedömningar. Mendet f\r\r\s något som heter chansning i detta sammanhang, och det är kanskeinte något för unga människor främmande atl kasta in en ansökan för atl se hurdet går. Får man inte bifall, ställer man ofta upp i alla fall.