prot · FY0998 · 1975-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes till en börian av fru tredje vice talmannen. Den ekonomiska politiken m. m. § 1 Den ekonomiska politiken m. m. Fortsattesöverläggningen om finansutskottets betänkande nr 25 och skalleulskottetsbetänkande nr 34. Hen (): Den här ekonomiska debatten har haft sina förövningar genom storvulnaultalanden frän regeringshäll, ganska livligt kommenterade i pressen.Uttalandena har närmast gått ut på att är ell bra land med god ekonomi,som oppositionen nu är i full färd med all fördärva. Vi har haft en högsysselsättning, och vi har hållit prisstegringarna och inflationen pä lägrenivå än genomsnittet av jämförbara länder, har det sagts. Dagens övningarskulle även vara avgörande för om den nuvarande regeringen fortsättningsvisskall administrera del här landet. Närman hör dessa stora ord och läser den till ulskollsbetänkandel fogadesocialdemokratiska reservationen, och ännu mer när man hört dagens debatl, kanman inte underlåta att fråga sig: Var del dä barnfamifierna som skulle räddalandets ekonomi, var det förelagarna eller ytterst de anställda inomnäringslivet i det inre stödområdet som skulle göra det? Det finns liksom ingenrimlig proportion i den debatten. Detsamma kan man även säga om deballen här , såsom den förts framför allt frän statsministerns sida. Även om det kantyckas vanvördigt alt ullrycka mig sä, dristar jag mig faktiskt all omstatsministerns lem-peramentsfulla lal säga som den som klippte suggan, all delvar mycket väsen och litet ull. 1vad gäller de angrepp som riktades mot oppositionen, framför alll mot cenlern.kan man väl säga - även om man inte där blir svaret skyldig - att uttalandena ifräga om vår hållning belräffande utlandsupplåningen närmast var enförolämpning, om nu statsministern hade läst utskollsbetänkandet. Redan SaligDumbom visste pä sin lid att ju mer man lånade, desto mer satte man sig iskuld. Förall nu fortsätta debatien i del kortsiktiga perspektivet, som jag tyckeralllför mycket dominerar den ekonomiska politiken och debaiten kring densamma -finansministern brukar ju oftast föra en runt-hörnel-debalt - sä är del möjligtatt köpkraften och därmed också efterfrågan pä varor blir stor, i vafie fallunder . löneökningarna harnämligen varit stora, större än någonsin i värt land. Lälmig då först säga att i det sammanhangei är det köpkraftspåslag som sker viahöjt barnbidrag och en reducerad arbetsgivaravgift iinre stödområdet något mycket marginellt. Det kan inte ha någon avgörandebetydelse totalt sett. Insatt i sammanhanget torde man kunna säga beträffandebarnbidraget att det endast i nägon män mildrar den ökadelevnadskostnadsfördyring som vi, enligt propositionen, själva ordnat tillsedan finansplanen lades fram vid årets början och som naturiiglvis drabbarbarnfamifierna särskill hårt. Jaghar inte pä något sätt initierat tidigareläggningen av höjningen avbarnbidraget. Men sedan man fick vela hur stor löneökningen blev, tycker jagfaktiskt att den tidigarelagda höjningen av barnbidraget har etl störreberättigande, därför att löneökningarna i sig driver fram en kostnadsökning somslår särskilt hårt i de stora barnfamifierna. Beträffandesänkningen av arbetsgivaravgiften i det inre stödområdet finns säkert ocksåfullgoda skäl för denna lättnad, inte minsl efler årets avtalsuppgörelse. Denskall därtill inte träda i kraft förrän . Det kan också sägasom denna åtgärd att den betyder inte något direkt köpkraftspåslag som riktarsig mot konsurritionen. Man skulle snarare kunna säga att det är ell slöd åtinvesteringssidan, och del kan ju rimligen inte förstöra samhällsekonomin. Vadsedan gäller löneutvecklingen och avtalsuppgörelsen som ju släppte loss deslora pengarna - enligl riksbankschefen alldeles för myckel - lär del inte varanågonting som oppositionen rår för. När regeringen hoppat in och låtit denoffentliga sektorn bli löneledande är det bara att konstatera att regeringenmedvetet låtit inflationen rulla vidare i ännu hastigare takt. Jaghar lidigare påtalat det felaktiga i att den offentliga sektorn görslöneledande. Det måste vara fel i alla lägen men naturligtvis alldeles särskilti etl läge där risk faktiskt finns för både ökad inflation och sysselsäilningssvärigheier.Också de socialdemokratiska reservanterna har berört löneutvecklingensinflalionistiska inverkan, men man hoppas där all en dämpadvärldsmarknadsutveckling skall neutralisera densamma. Sådana förhoppningar kanman naturligtvis ha men självfallet inle som man hoppas pä godakonjunkturer utomlands som en stimulans för den svenska ekonomin. Sammanfattningsvisvill jag säga beträffande det här avsnittet att det finns åtskilligt avhemmalagade spänningsmoment i den svenska ekonomin. Man kan härleda dem frånlöneutvecklingen, från skatterna och även frän andra områden isamhällsekonomin. Det är i och för sig ingenting nytt. Att utfallet i ärblivit särskilt slort är naturligtvis i hög grad en ackumulerad effekt av entidigare lättsinnig politik. Man kan, om man så vill, säga alt vi har levtöver.tillgångarna. Och ansvaret för detta kan ju rimligen inte ettregeringsparti med en finansminister som skall 30-ärsjubilera - lät varainte. som flnansminisler men som statsråd - skyffla över påoppositionen, i vafie fall inte om man vill göra gällande att man lettutvecklingen i det här landet. Jagsade inledningsvis att vi alldeles för mycket har varit fångade i del kortaperspektivet. Vad jag här sade om ackumulerad politik ger i hög grad anledningall blicka framåt. Vad som då är oroande och som finansministern också angersom oroande - det temat har i nägon män varit genomgående i debatten här i dag- är den för vär del negativa utvecklingen av handelsbalansen trots att vi harhaft goda exporikon-junklurer för våra stora exportartiklar malm och trä. Viden mer långsiktig bedönining av den här frågan finns det egentligen ingenanledning att falla i gräl om mer kortsiktiga ätgärder av typ barnbidrag,förändringar i momsuttag etc, inle heller om vad oppositionen föreslårbeträffande arbetsgivaravgiften. De ålgärderna kan synas felakliga från vissautgångspunkter men tidsmässigt rätt inpassade kan de ändå vara rikliga -rikliga därför att det är verkningsfulla åtgärder i ett led att hållasysselsättningen uppe i en temporär konjunktursvacka. Det är i ett sådant lägesom vi från har rekommenderat dem. På sikl löser dock inte de häråtgärderna vare sig interna eller externa balans-problem, det vill jag gärnaunderstryka. Härfinns egenlligen bara två vägar. Den ena är att dämpa efterfrågan och likasåkraven på samhället. Den andra är alt producera mer och effektivare. Strängttaget är det väl bara den senare som är gångbar i ell land som vårl. I bådafallen krävs prestationer av oss som enskilda individer, del skall vi göraklart för oss. Men naturligtvis är den ekonomiska politik som förs avgörandeför den enskildes presiationsmöj-ligheter. Mot denna bakgrund, främst med tankepå den externa balansen, är näringslivets utveckling av helt avgörandebetydelse. Ocksä socialdemokraterna säger detta, framför alll vid högtidligatillfällen. Men de har ocksä gjort det i finansplanen, vilkel i och för sig ärglädjande. Politik och vardagsresonemang går emellertid inte alltid ihop med destorstilade manifestationerna. Detsenaste året har sysselsättningen varit god. Antalet sysselsatta under förstakvartalel i är var 115 000 fler än under moisvarande lid , trots altsysselsättningen även då var relativt god. Av denna ökning svarade emellerlidden offentliga sektorn för hela 60 000 och industrin för endasl 40 000. Vi harfrän åtskilliga gånger - väl medveina om all del inom den offentligasekiorn görs både nyttiga och nödvändiga arbetsinsatser - påtalatnödvändigheten av en balanserad ulveckling mellan dessa sekiorer. Främst medtanke pä det externa balansförhällandet finns anledning att ånyo understrykadelta. Ingenling kan ändra det förhållandel all det är exportindustrin, denimporlkonkurrerande hemmamarknadsinduslrin och jordbruket som här spelar denavgörande rollen. Jaghar lidigare i mill anförande sagt att inom de ramar som finns och deekonomiska förutsättningar som skapas av politikerna har den enskildesprestation och insalser en avgörande belydelse. Individen, som enskild eller ikollektiv, är en del i samhället och inte en part gentemot Denekonomiska politiken m. m. Nr 98 det. Vi skall således som individer inte bara kräva av samhället ulan också själva görainsatser. Omvänt gäller för politikerna att inte bara ställa ut löften - i varie fall inte utan alt försl ha överblickat konse kvenserna. Reformer är bra men de skall betalas, och de dyraste av alla Den ekonomiska reformer är de som man inte behöver anvisa medel för, eftersomde politiken m. m. skall betalas indirekt genom lägreproduktionskapacitet. Vadjag konkret syftar pä är de mycket avancerade diskussioner som i ganska vidakretsar förs om en kraftig reducering av arbetstiden, ökning av semestern etc.Jag förslår över huvud tagel inle vare sig bud eller överbud här, i varie fallinte pä den politiska sidan, eftersom självfallet ingel parti kan ställa utnågra växlar som inle i sista ändan får lösas av medborgarna själva. På det härområdet är det väldigt viktigt - inte minst mot bakgrund av den ekonomiskasituation som vi befinner oss i - all det görs en fullständig analys avverkningarna totalt sett och för alla grupper innan det här smörgåsbordet dukasfram. Delfinns i annal fall mycket stora risker för att ojämlikheten ökar och alt de somminst behöver arbetstidsförkortning färden först, eftersom inotständet häroftast är minst och nägra konkurrensförhållanden inte föreligger. Jag länker däpå den offentliga sektorn, som naturligtvis blir utsatt för en väldig press attvara ledande även pä detta område. Det är ju också frestande för välbetaldagrupper att byta löneförhöjning mot ökad fritid som inte beskatta - etl sättatt bakvägen korrigera skatletrycket till men för de grupper som bäst behöverbäde skattelindring och arbetstidsförkortning. Härkrävs - det vill jag till slut säga, fru talman - en absolut återhållsamhetfrån statens och över huvud tagel den offentliga sektorns sida intill dess desamhällsekonomiska förutsättningarna för arbetstidsförkortningen föreliggerför alla. I annat fall blir resultatet att de grupper som bäst behöver denvarken får den eller har råd att ta den. HerrPETTERSSON i (s): Jag hade tänkt böfia mitl anförande med alt tala till min gode vän ochbänkkamrat . Jag hoppas all han sitter pä sill rum sä att vi säsmåningom kan få till stånd en dialog. När jag lyssnade på broder päförmiddagen lät han nägol beklämd - eller möjligen klämd. Del blev sannoliktlitet trängt i högerburen när även ryckte in. Mendet var inte del jag ville kommentera, utan närmast vad han sade om att del borde finnas sammanhang och konsekvens i politiken. Åtskilliga i den "talrika" åhörarskaran här tillhör finansulskollel,och vi har i gott minne den länga föreläsning som gav oss 0111 riskerna med de höga lönelyften. Vi har faktiskt ända sedan bud getpropositionen diskuterades inom ulskottet haft långa dis kussioner, både formellt och informellt, om vad som skulle komma all hända. Ovissheten om den ekonomiska utvecklingen har varit stor. Vi 144 har alla delat känslan av osäkerhet och pratatmycket om delta. punkt har vi emellertidvarit alldeles överens - att det var nödvändigt med en snabb uppgörelse påavtalsmarknaden för att kunna få överblick över ulvecklingen. Om det harenstämmighet rätt. Omherr länker efler tror jag att han inser all den aktivitet somregeringen visade pä avtalsmarknaden var en logisk föfid av det avfinansutskottet accepterade komplexet med skattesänkningar och löneökningar.Mot den bakgrunden gick det inte att ligga stilla från slalens sida. säger alt del är galet all staten skall vara löneledande och attuppgörelsen har hamnai för högt. Men om man, , på de andraområdena hade stannat på samma nivå där slatsfiänaruppgörelsen ligger hadeavtalsrörelsen varit betydligt lugnare än den vi nu noterar. Men detta är enparentes. Del intressanta är konsekvenserna. HerrLöfgren varnade för de risker som är förknippade med de höga lönepäslagen. borgerliga reservaiionen slår det att avtalsuppgörelsen hamnat ca 2-3 96för högt jämfört med vad som förutspåddes i budgetpropositionen. Jag tror attdet t. o. m. är för lågt beräknat och att det slutliga resultatet komnier attligga ännu ett par procent högre. Jagkan mycket väl förslå den oro som och även andra har känt ochkänner. Det föresvävade aldrig att utvecklingen inteskulle bli så nattsvart som man förutspådde. Ponera att det skulle inträffa somhar skett exemepelvis med förutsägelser om denna vår. skulle vi vara inne i en djup depression imars-april. Ponera alltså att svartmålningarna slår fel och vi inte får någonmärkbar doppning. Dä finns det säkert anledning att vara bekymrad. Slutsatsenav resonemang borde rimligen ha blivit -nu talar jag inte bara omherr utan om alla dem som skrev ihop sig med honom - all vi efter dessakraftiga lönepåslag och mot bakgrund av obalansen i utrikeshandeln bör föra enstram politik för att minska riskerna . Men denslutsatsen drog man inle. I stället gär man nu ut med förslag till direktastimulansåtgärder, som skall komma . Det bedömer jag som alll annalän sammanhang och konsekvens i politiken. Vadär det som inträffar just nu? Det råder en efterfrågan i landet - utifrånkommande och inifrån - som gör alt arbetsmarknadssituationen är typisk för enhögkonjunktur. Efterfrågan räcker lill för att hälla den högsiasysselsättning som vi någonsin har haft i vårt land. Ovanpå delta kommer ijuni bortemot ett par mifiarder kronor i direkt köpkraft utslussade tillsvenska folket. Jag skulle dessutom tro att ovanligt mycket av della tillskottkomnier att konsumeras beroende pä den profil som löneuppgörelsen hade med enmarkerad satsning på de lågavlönade, vilket sannerligen leder till en storkonsumtionsbenägenhet. Manskulle kanske ha varit en smula försiktig med att böfia tala om stimulanser.Man kunde ha gjort som vi föreslog, nämligen väntat till innan manbestämde sig. Sanningen att säga -och där håller jag Denekonomiska politiken m. m. 10 protokoll 1975. Denekonomiska poUtiken m. m. med -har 140 mifi. till barnbidrag sisla kvartalet, sett mot de tvä mifiardersom jag nämnt och ytterligare någon mifiard i köpkraft som kommer genomlönerna, ingen som helst konjunkturpolitisk belydelse. Vi är sams på denpunkten, och jag. Men det löjliga i skrivningen är att ertmotiv för att höja barnbidragen är konjunkturpolitiskt. Fårjag här ta upp en annan sak. Jag lyssnade till , somförde ett mycket besynnerligt resoneniang. Med utgångspunkt i en löneökning pä15 96, en prisökning pä 9 96 och med några utvikningar utomlands säger han, attnär man till slut summerar komnier det att visa sig att delöneanställda har förlorat 1 96 av sin reella lön. Jag tycker att dettaresonemang är ovärdigt intellektuella kapacitet. Det är litet aven förolämpning mot oss som lyssnade på honom. Vad försöker säga ärvisserligen väldigt fcirledande men gravt osant. Vadär det som händer? Jag böfiar med det retroaktiva lönelyftei. Jag häller migtill de 15 proceni brutto som har talat om men som torde bliomkring 9-10 96 netto på den del pä inkomsten som finns kvar efter skatt. Dåhar rält i att del går jämt upp om vi får en prisökning på 9-10 %vid årsskiftet. Men vad händer just nu? Omjag fär halva min årslön ökad med 10 96 och prisökningen är bara 3 96, säinnebär det att 6 av de är en möjlighet till reell förbällring avmin köpkraft. Drar jag sedan fram kurvan och då diskonterar deåterstående prisökningar på , så tordeårsgenomsnittet i reallönelyft för lönlagarna ligga vid 4 å 5 96. Det är mer änproduktionsökningen - O. K., det är del, men det finns utrymme därför att pådet här viset lyckas löntagarna ta åt sig en liten del av det de rimligen bordehafl med av 1973 och 1974 ärs stora företagarvinsier. Sedangår det jämnt upp , men då komnier ju ett nytt avtal där pengarnafaller ul frän . Även om vid årets slul 1976 prisökningar ochlöneökningar tar ut varandra, sä kommer lönlagarna att få en reelllyftning av sin köpkraft. Detandra jag vill ta upp av de ting som de borgerliga föreslagit är sänkningen avarbetsgivaravgiften i stödområdet som utmålas såsom en särdeles förträffligsak ur sysselsättningssynpunkt. Vilka kommer alt fä de pengarna? Jo,självfallet de största arbetsgivarna i området. De största arbetsgivarna finnsinom skogsindustrin, och de behöver sannerligen, om de vill göra någonting iinre stödområdet, inte tillskott av pengar. För pengar har skogindustrin ,men om ni kunde ge dem litet vifia till att göra någonting, då kunde det händanågot. får också en ordentlig slant. Staten, som bygger kraftverk, färpengar. De skogsägande jordbrukarna, som hafl goda virkespriser, fär ellhyggligt belopp. Företag som förmodligen i myckel liten utsträckning komnieratt använda de här pengarna för all ge mera jobb blir i stort sett de som komnier att fä de 200mifionerna. Kommunerna kommer också all fä en del. Men effekten urstimulanssynpunkt för att ge jobb kommer inle alt bli särdeles slor, det törsjag nästan garantera. Dåkommer jag tillbaka till min vän igen. Hans ömmande om det inrestödområdet tycker jag är väldigt sött faktiskt, men tänk om ta och fundera på vår egen hemtrakts problem. Vi är frän samma valkrets,och vi brukar inte här prata lokalpolitik från , men jag skall göra det idet här speciella sammanhanget. Det är möjligt, , all om vi får dendoppning i ekonomin som partiledare talade om, så kommer måhändaMalmö och södra att drabbas hårdare än skogslänen. De storaindustriföretagen i ligger med en likviditet som gör dem mindresårbara. Jagvill påminna om att har och jag fält se 25000 personer flytta frän vår stad. Vi kanske också skall böria säga: Vi flytt'int'! Varför skall inte en malmöbo kunna bo kvar i sin stad? Vi hade under åren1972 och 1973 en arbetslöshet enbart i kommun som var att jämställa medarbetslösheten i skogslänen. Antag, , att vi skulle få sammasituation igen. Förra gängen var det ungdomarna som drabbades värst. har niett program, sade . de arbetslösa ungdomarna i fårett program av , men och skogsbolagen får 200 mifioner eller enbra bit av 200 miljoner. Jagber om ursäkt, fru lalman, för alt jag anfört det här lokala exemplet, men detkan belysa hur besväriigl del är när man genom att använda felakliga metoderfår ell mönster som inte passar och gör av med pengar som kunde behövas bättrei elt annat fall. Och jag skulle mera principiellt faktiskt vifia ifrågasattaom inte detta med stödområden har överlevt sin tid. Vi har det inre stödområdetoch det yttre stödområdet, och så har vi hela den del av landel som är ulanförstödområdet. kryper visserligen stödområdet sakta men säkert söderut, ochfår vi hålla på sä ligger hela i det yttre stödområdet. Däfaller min oro bort, men jag undrar om man inle borde böria på att tänka iandra termer. Vihar områden i , framför allt i sydost, där situationen är precis likaprekär som i de svartaste områdena i del inre stödområdet. Det skall inletolkas sä att de områden i som verkligen är hårt prövade skulletillgodoses på etl sämre sätt än . Men det finns ju ingen anledning altdet expansiva skall ligga i ett speciellt stödområde och det stackarsfattiga skall ligga utanför stödområdet. Jagvet att det här är en sak som måste ses långsiktigt, men jag har velat slällaproblemet i belysning av elt förslag som vi har att ta ställning till. Jagber, fru talman, att fä instämma i yrkande - det täcker ävenmitt. Denekonomiska politiken m. m. Den ekonomiska poUtiken m. m. () kortgenmäle: Bara nägra ord med anledning av i resonemang omstatens inhopp i avtalsrörelsen. Jagtog närmast upp den saken i mitt anförande som ett principiellt resonemang, ochjag hoppas ändå att ger mig rätt i att det mäste vara felaktigtatt den offentliga sektorn skall vara löneledande. Del är nu andra gängen pårelativt som delta inträffar, och båda gångerna har del skett inför enkonjunkturavmallning. Vi ser i varje fall risken för en konjunkturavmallningdenna gång också, och framför alll i elt sådant läge kan det inte vara rikligt,om vårt näringsliv skall kunna konkurrera pä världsmarknaden, att denoffentliga sektorn är löneledande. säger att man från statens sida inte kunde ligga stilla. Ja, jag velinte - del får väl skaffas mera bevis för det påståendet. Vaddet sedan gäller barnbidragen, sä erkänner ju att de 140mifionerna ärell myckel, mycket marginellt köpkraftspåslag, precis somjag sade.Det var ju intressant att få höra det i detta skede av debaiten. , närslaisniinisiern och finansminislern var inne i diskussionen var ju beloppetalldeles avgörande för svensk ekonomi. Kritikensattes nu in på motiveringarna. Ja, är det inte ganska ofruktbart egentligenatt böria föra debatten på del området? Jag sade, och jag säger det än en gång,att sedan löneökningarna blev så stora att de förmodligen kör upp priserna iännu högre grad än vad man förutsatte, så är faktiskt barnbidraget ännu mermotiverat än om lönerna hade stannat på en lägre nivå ur fördelningspoliliskasynpunkter. Jag tycker ändå inte alt det kan vara något fel om man när enkombinationseffekt här. Jagskall inte gä närmare in pä frågan om förhållandena inom det inre stödområdet.Jag tror alt varken eller jag är närmare insatta iförhållandena där. Jag har emellertid den uppfattningen att det i varie fallkan vara mer motiverat att sänka arbetsgivaravgiften där än i . Hen () kortgenmäle: Del kanske kan vara förklarligt au jag, efter att ha föfit denna debattunder en läng dag, har missat av i Malmöanförande och alt jag därför inte till alla delar kan bemöta det han anförde ibörian. vet mycket väl att det är föga fruktbart att nu efteråt göra enanalys av vad som hade uppnåtts i en lönerörelse, om regeringen i tillräckligtgod tid hade insett viklen av all använda sig av ett forum för samråd före enlöneuppgörelse som kunnai ge löntagarna en samhällsekonomiskt rimligreallöneförbäliring men som inte hade inneburil så kraftigtinflationsdrivande prisökningar som denna lönerörelse nu kommer all ge. vet myckel väl vilka olika resonemang jag har fört under en längretid. Jag beklagar bara au regeringen inte har varit till- räckligt intresserad avatt verkligen försöka flnna nya vägar för att nä samhällsekonomiskt riktigareresultat av lönerörelser. Det är därför jag nu har strävat efter att till enkommande lönerörelse fä till stånd ett mer varaktigt skattesystem och sådanasamförståndslösningar att man för framliden kan undvika i varie fall en del avde nackdelar som vi utan tvivel kommer att fä med anledning av den senastelöneuppgörelsen. lalar om problem som uppslår i pä grundav alt folk flyttar ul därifrån. Man fiänar sina pengar i men betalar sinskatt pä andra orter. Del är givetvis ingen konjunkturpolitisk företeelse,utan det är en helt annan sak. Jag kan nämna att jag just har hört iradio att staden håller på att göra konkurs på grund av jusl sanimafenomen. Man står där nu inför nödvändigheten all avskeda ungefär 7 500 av de30 000 poliser man har. Del är bara ett tecken på all det kan finnas problem avhelt annan art än dem som vi diskuterar här . Sett ur den synpunktentrorjag att det kan vara rikligt att inte blanda in frågan om det inrestödområdet i det sammanhanget. Denekonomiska politiken m. m. i (s) kort genmäle: Del går väl inte att generellt säga att stat och kommun inte skall varaeller skall vara löneledande, . Det mä bedömas i vafiesituation för sig. är löneavtalen betydligt mer komplicerade äntidigare. Man förhandlar exempelvis inte i statsverket, och inte heller påandra häll, enbart om löner utan även om sociala förmåner. Pä den punkten trorjag det är rimligt alt bedöma det så, från stat och kommun och fränpersonalorganisationer, alt stal och kommun kan vara i vid mening löneledande.Jag tror dessutom inte, , all det - mot bakgrund av de faklavi nu känner - finns någon anledning att vara orolig för att vår till synesdyra uppgörelse skall ha försämrat vår situation på världsmarknaden ikonkurrenshänseende. Så är dess bättre inle fallel.