prot · FZ0993 · 1975-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1975/76:93 §1 Justerades protokollet för den 23 innevarande månad. Utrikes-,handels-och valutapoliiisk debatt §4 Föredrogs men bordlades åter socialförsäkringsutskottetsbetänkanden /76:31 och 32 socialutskottets betänkande 1975/76:28näringsutskottets betänkande 1975/76:39 civilutskotlets betänkanden /76:19-21 §5 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningen 1975/76:160. §6 Utrikes-, handels- och valutapolitisk debatt Herr talmannen anmälde att herr utrikesministernAndersson och herr handelsministern nu skulle lämna meddelanden iutrikes-, handels- och valutapolitiska frågor. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt I av ökat internationellt beroende är det naturligt att Sverigei sin utrikespolitik i allt högre grad tar ställning till vad som sker i våromvärld. Inte minst har kampen för politisk frigörelse och de fattiga folkenskrav på likställdhet engagerat en bred svensk opinion. Insikten har ökat omalla folks gemensamma ansvar för de frågor som i sista hand gällermänsklighetens fortbestånd - kontroll av kärnvapen, hejdande av kapprustningen,hushållning med naturresurserna, jämnare fördelning av jordens rikedomar ochskydd av miljön. Det är bakgrunden till vårt omfattande engagemang i FN ochandra internationella organisationer, där vi deltar i arbetet för fred och enrättvis världsordning. Vi har tagit ställning mot förtryck och starkt reageratmot sociala och ekonomiska orättvisor. Vi har gett stöd åt strävandena efternationell frigörelse från kolonialt förtryck. Vi har hävdat de små staternasrätt till oberoende gentemot stormakterna. Enförutsättning för att denna aktiva utrikespolitik skall vinna respekt och fåtyngd är att vi konsekvent fullföljer den svenska neutralitetspolitiken. Vårobundna position i förhållande til! maktblocken i världen underlättar för ossatt självständigt ta ställning i internationella frågor. En aktivutrikespolitik kan understryka vårt oberoende och på så sätt stärkatilltron till neutralitetspolitiken. Detnordiska området har varit anmärkningsvärt frittfrån spänningar. Stabiliteten i vår del av världen sammanhänger med detsäkerhetspolitiska mönster som skapats i . I detta mönster ingår densvenska neutralitetspolitiken, stödd på ett efter våra förhållanden starktförsvar, som en väsentlig faktor. Utvecklingeni fråga om strategiska vapen och den större vikt som lagts vid vissavapensystem har riktat ökad uppmärksamhet på strategiskaläge: Vi bör noga följa denna utveckling. Det bör enligt vår uppfattning liggai allas, också supermakternas, intresse att stabiliteten i området bevaras. Sammanhållningenmellan de nordiska länderna tar sig bl. a. uttryck i ett långtgående praktisktsamarbete som sträcker sig till samhällslivets alla områden och som är tillomedelbart gagn för våra länders medborgare. I internationella frågor pågår ettfortlöpande nordiskt samråd och samarbete. Det ger oss större möjligheter attgöra konstruktiva insatser för internationellt samförstånd. Lägeti som helhet har konsoliderats genom arbetet inom konferensen omsäkerhet och samarbete i , som avslutades i förra sommaren.Konferensen ingick som ett viktigt led i den pågående avspänningsprocessen. Dedeltagande staterna gjorde en samlad genomgång av ett stort antal frågor avgemensamt intresse och kom överens om riktlinjer för det fortsatta samarbetetpå en rad väsentliga områden. skapade man en utgångspunkt förfortsatta överläggningar om en vidare utbyggnad av samarbetet och om enytterligare stabilisering av det säkerhetspolitiska läget i . Blandde konkreta resultat som redan kunnat noteras efter Helsing-forsmötet kannämnas att mottagit ett fiertal föranmälningar av militära manövrar.Informations- och kontaktmöjligheterna på det ekonomiska området har i flerafall förbättrats. Konferensens slutdokument ger oss större möjligheter attaktivt ta upp frågor om mänskliga kontakter, t. ex. familjeåterföreningsfall,med de östeuropeiska staterna: Vissa positiva resultat har här uppnåtts. Påinformationsområdet har smärre förbättringar av svenska journalistersarbetsvillkor åstadkommits. Viser det som en framgång att respekt för de mänskliga rättigheterna skrivits ini slutdokumentet som en norm för mellanstatliga förbindelser, jämställd medövriga. Pä svensk sida har vi understrukit att påtalande av förtryck ochofrihet är ett sätt atf värna om avspänningspolitiken. Vi kommer att fortsättaatt delta i den internationella opinionsbildningen mot brott mot grundläggandemänskliga rättigheter. Representanterför samtliga deltagarstater kommer att mötas i för att studerahur konferensens principer och rekommendationer genomförts samt för att beslutaom ytterligare åtgärder. Det är en omfattande och tidskrävande process attgenomföra alla rekommendationerna i slutdokumentet, och den ställer stora kravpå tålamod och realism hos deltagarstaterna. InförBelgradmötet har alla europeiska stater ett berättigat intresse av attförhandlingarna i om ömsesidiga styrkereduktioner bedrivs med skyndsamhet.Även om vissa tecken på ett närmande mellan parterna kunnat skönjas undersenare tid är skillnaderna i förhandlingsbud fortfarande betydande. ärinte med i dessa förhandlingar och ser f. n. inte heller skäl att begära ettdeltagande. När vi ändå uttrycker besvikelse över den långsamma framstegstaktenberor det på att utgången av dessa förhandlingar i sista hand berör allaeuropeiska staters säkerhet. Konkreta resultat skulle stärka förtroendet förviljan till verklig avspänning. Förentastaternas och gemensamma ansträngningar att minska riskerna förett kärnvapenkrig utgör grunden för de senaste årens avspänningsprocess. Debåda länderna strävar efter att stabilisera sitt inbördes förhållande ochförhindra att situationer uppkommer som i sina yttersta konsekvenser kan ledatill en kärnvapenkonflikt. Avspänningen innebär emellertid inte att denömsesidiga misstron och motsättningarna upphört mellan ochSovjetunionen. På båda sidor kan vapen med fruktansvärd verkan omedelbartsättas in mot den andra makten. Vi måste dessutom vara uppmärksamma på attsupermakterna fortfarande kan komma att söka främja de egna intressena runt omi världen med hot, påtryckningar, militärt bistånd och andra medel. Enfortsatt avspänning i världen innebär inte att skillnaderna i samhällssystemförsvinner. Den får heller inte innebära att debatten om dessa skillnaderupphör. Tvärtom borde avspänningen möjliggöra en vidgad diskussion om centralapolitiska och ideologiska frågor, inom och mellan länderna. Det innebär attäven samhällssystemen som sådana tas upp Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt till granskning - hur delyckats tillfredsställa elementära mänskliga behov, vilken grad av social ochekonomisk rättvisa de nått, hur stort inflytande medborgarna har i samhälletoch vilken grad av personlig och kulturell frihet som finns: Vi avser att gefortsatta bidrag till denna debatt genom att även internationellt diskuterafrågor om politisk, social och ekonomisk demokrati och genom att stå fast vidvår grundläggande kritik av såväl kapitalistiskt som kommunistiskt fåtalsvälde. Inomden europeiska gemenskapen har man lagt fram en rapport med planer påen mer samordnad utrikespolitik och ett närmare samarbete mellan de nioEG-länderna: Vi har anledning att noga följa dessa samarbetssträvanden, som ärav betydelse för hela . Det är viktigt att gemenskapen visaren öppenhetutåt. En intimare samverkan inom EG får inte leda till att möjligheterna förett ökat alleuropeiskt samarbete begränsas. Planerna på ökad utrikespolitisksamordning inom EG bekräftar riktigheten av regeringens bedömning när denavvisade tanken på ett svenskt medlemskap i gemenskapen. Strävandenaatt ytterligare fördjupa samarbetet inom EG ger oss anledning att värna om detmellanstatliga samarbete som bedrivs inom . Där deltar bådeEG-staterna och flertalet andra västeuropeiska stater. verkar för attEuroparådet skall förbli ett centralt organ på sådana viktiga områden somexempelvis skyddet av mänskliga rättigheter. ISpanien har kraven på demokrati och social rättvisa fått ökad styrka efterdiktatorn död . Regimen har svarat med vissa uppmjukningar avsin politik. Men alltjämt finns diktaturens grunddrag kvar. Demonstrerandemedborgare faller offer för polisens brutalitet. Faran växer attförändringarna kommer , att tålamodet tryter och att folkets så längeundertryckta längtan efter ett fritt och rättvist samhälle bryter sig väg medvåldsam kraft. Enförändring i kan endast genomföras av det spanska folket självt. Deninternationella opinionens uppgift är att ständigt hålla kraven på enförändring till ett demokratiskt statsskick i landet levande. deltogtillsammans med andra europeiska stater i protesterna mot grymheter.I dag sluter vi upp med förnyad styrka bakom de demokratiska krafterna iSpanien och ger vårt stöd åt de många spanjorer som under svåra omständigheteraktivt verkar för ett fritt och mer jämlikt samhälle. IPortugal pågår arbetet att bygga upp ett demokratiskt samhälle efter många årsfascistiskt förtryck och politisk isolering. Ett femhundraårigt kolonialväldehar avvecklats med beundransvärd snabbhet. Det är naturligt att den nyaportugisiska regeringens strävan mot politisk frigörelse och ökad social ochekonomisk rättvisa möter stora svårigheter. Inte minst ekonomin är utsatt förhårda påfrestningar. Sverigehar önskat bidra till det portugisiska utvecklingsarbetet genom samarbete på deekonomiska och sociala områdena: Vi har spelat en aktiv roll i arbetet på attupprätta en särskild fond för indu- strialisering inom EFTA.Svenskt-portugisiskt samarbete har inletts på bl. a. bostads- ochutbildningsområdena. Folkrörelserna i och har påbörjat ettomfattande samarbete. Vårt stöd til! strävanden att förbättravillkoren för sina medborgare och ge demokratin fotfäste måste förbli starkt. Portugisernasuttåg från de forna kolonierna markerar slutet på en epok. Hela efterkrigstidenhar präglats av de gamla imperiernas sönderfall och det koloniala systemetsupplösning. Folken har krävt, kämpat för och uppnått sin rätt tillsjälvbestämmande och självständighet. Menden politiska självständigheten har bara varit ett första mål. Den nationellafrigörelsen får sin fulla innebörd först när de nya staterna också fårmöjlighet att själva styra sin egen ekonomiska och sociala utveckling. Dennamöjlighet är starkt begränsad: Världens handel, industri ochfinansinstitutioner präglas i alltför hög grad av industriländernas ekonomiskamakt och intressen. Detta har bidragit till ojämlikheten i de ekonomiskaförbindelserna och den djupt orättvisa fördelningen av världens totalaresurser. Utvecklingeni de fattiga länderna måste väsentligen vara deras eget ansvar. De nödvändigasociala och politiska reformerna i dessa länder kan bara genomföras av demsjälva. Men är enligt vår mening i sin fulla rätt när demed ökad kraft begär förändringar i det internationella ekonomiska systemet ochett väsentligt utökat bistånd från den rika världen. Vadvi gör för är en fråga om internationell solidaritet. Enförutsättning för att genomgripande förändra relationerna mellan i-och u-länderär att de rika ländernas medborgare vinner insikt om att den fattiga världensproblem också är deras egna. Vi behöver göra klart för oss att dessa problemhar ett samband med vår egen välståndsutveckling. Ett villkor för att de skallkunna lösas är att de ekonomiska relationerna mellan den rika och den fattigavärlden ändras. Vi behöver också göra klart för oss att klyftorna mellan länderoch folk, liksom klyftor mellan samhällsklasser och raser, pä sikt är en faraför världsfreden. Förhällandetmellan rika och fattiga länder har alltmer kommit i förgrunden i FN:s arbete.Bl. a. har två extra generalförsamlingar dragit upp riktlinjerna för en nyekonomisk världsordning. arbetaren grupp i- och i konferensen ominternationellt ekonomiskt samarbete i bl. a. på att söka ge konkretinnehåll åt de allmänna FN-rekom-mendationerna. deltar aktivt i dennadialog. Våra insatser och ställningstaganden i dessa sammanhang kommer attnärmare redovisas i den handels- och valutapolitiska deklarationen. Förhållandettill länderna i tredje världen har blivit en allt viktigare del av den svenskautrikespolitiken. I vår u-landspolitik sluter vi starkt upp bakom kraven påvarje nations rätt till självbestämmande. Det är en huvudprincip för vårtarbete också inom olika internationella organisationer. Vårt stöd förnationella befrielserörelser, vårt mottagande av Utrikes-,handéls-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt politiska flyktingar frånLatinamerika, vårt arbete mot kolonialt förtryck, vår kritik av utländskintervention och vår medverkan i strävandena att minska de små nationernasberoende av supermakterna har skapat förutsättningar för ett förtroendefulltsamarbete med många av de nya staterna. Den svenska politiken avseende södraAfrika och har här betytt särskilt mycket. Vårtintresse för ett politiskt samarbete med tredje världens länder visar vi genomatt delta som gäster vid möten med de alliansfria staterna. Även om mycket sombeslutas inom denna grupp skiljer sig från svenska ståndpunkter delar vi dessfilosofi om nationernas rätt till oberoende och självständighet. Denalliansfria rörelsen är en viktig dynamisk faktor i den internationellapolitiken, och vi avser att även i fortsättningen hålla nära kontakt med den. Vihar vidare inlett ett nära bilateralt samarbete, baserat på ömsesidigaintressen, med ett stort antal länder i , och . Vi harett omfattande utvecklingssamarbete med ett antal av dessa stater. Vi har ocksåväxande industriella och kommersiella förbindelser med många av dem. Regeringenkommer senare att ta upp frågan om hur våra relationer med på olikaområden skall utformas och ytterligare utvecklas. Detsvenska stödet till strävandena för nationell frigörelse har under det senastedecenniet även tagit sig uttryck i ett starkt.stöd åt det vietnamesiskafolkets befrielsekamp. har krigen i äntligen upphört. Folken därkan under fred och oberoende börja bygga upp sina länder efter det modernakrigets ohyggliga förstörelse. Det snart återförenade önskar få tillstånd ett vidsträckt samarbete med andra länder i detta återuppbyggnadsarbete.Vi menar att det är ett internationellt ansvar att medverka i denna gigantiskauppgift. Inte minst gäller det dem som medverkade till förstörelsen. Isödra står folken inför stora förändringar efter upplösningen av detportugisiska kolonialväldet. I , liksom i Guinea-Bis-sau, kunde enenad befrielserörelse ta över makten. I följdes befrielsen av etttragiskt inbördeskrig, där utländska trupper och intressen var inblandade.Sverige tog klar ställning mot all utländsk inblandning i inreangelägenheter. Det var naturligt att vi särskilt vände oss mot att denrasistiska regimen i sände stridskrafter från det ockuperade Namibiain i för att bekämpa MPLA: Vi vill nu uttrycka förhoppningen att detangolanska folket skall få tillfälle att i fred och försoning bygga upp sittland, utan utländsk inblandning. Förnågra veckor sedan fattade regeringen beslut om en första svensk biståndsinsatsför det nu självständiga . Regeringen är beredd att fortsätta sitt stödför att bidra till ett befästande av landets nyvunna självständighet och föratt främja en utveckling mot ekonomisk och social jämlikhet för det angolanskafolket. Detär uppenbart att bildandet av de nu fria staterna och kommeratt påverka frigörelsekampen i södra i stort. Därvid prövas nu åter omförändringar kan åstadkommas endast genom väpnad revolution eller om det kanfinnas en fredlig väg att utrota resterna av kolonialism och apartheid iAfrika. På svensk sida kan vi inte förespråka våld, men vi kan förutse attfortsatt förtryck och exploatering till slut gör att den väpnade kampen bryterut. Det är i första hand de vita regimernas omedgörlighet och förtryck av densvarta befolkningsmajoriteten som drivit fram vad som kan befaras bli envåldsam utveckling i södra med oändliga lidanden för hela befolkningen.Den kan få allvarliga internationella återverkningar. Läget i södra därmed ett hot mot freden. Detta är bakgrunden till att FN:s säkerhetsrådkan och enligt svensk uppfattning bör besluta om sanktioner mot Sydafrikaliksom redan skett mot . Detär ett oeftergivligt krav att majoritetsstyre införs i Rhodesia.Befrielserörelsernas krav på oberoende måste tillgodoses. I avvaktan härpåförordar vi på svensk sida att sanktionerna mot landet ytterligare skärps. Viär beredda att inom ramen för en FN-aktion öka vårt bistånd till ,som beslutat att tillämpa sanktionerna och stänga sin gräns mot . Sydafrikamåste nu dra tillbaka sina trupper och sin administration i och därmedgöra slut på sin olagliga ockupation av landet. Därefter bör befolkningensvilja utrönas genom val under FN:s överinseende. Vi har gett vårt stöd tillförslag i om skärpta påtryckningar mot till följdav läget i , bl. a. i form av förbud mot all vapenhandel med . Engrundläggande förändring måste också ske i det sydafrikanska samhället, varshela struktur nu vilar på apartheidsystemets groteska filosofi. Denna politikinnebär en ständig kränkning av och alla vedertagna principer ommänskliga rättigheter. Läget i är sådant att det enligt våruppfattning motiverar ekonomiska sanktioner. Det har tyvärr inte gått att vinnagehör för dessa tankar hos landets viktigaste handelspartner. De har ingautsikter att förverkligas . Regeringen vill rikta en ny uppmaning tillsvenska företag att avstå från investeringar i . Ansvaretför utvecklingen i södra delas såväl av länderna i området som av FN:ssäkerhetsråd, och särskilt dess permanenta medlemmar. Rådet har möjlighet atttillgripa åtgärder som skulle påskynda en utveckling mot ett fritt södraAfrika. De som vänder sig mot sådana åtgärder ger därmed ett indirekt stöd åtregimerna i och . IMellersta Östern kvarstår den kanske farligaste konflikthärden i dagensinternationella politik. De förhandlingar som förts efter kriget har gettvissa värdefulla resultat. Ett andra Sinaiavtal träffades mellan Israeloch . En återuppbyggnad är på väg i delar av de tidigare stridszonerna.FN:s fredsbevarande styrkor, i vilka trupp från vårt land ingår, har fått nyauppgifter genom bevakningen av den buffertzon som skiljer de båda parterna åt.De underliggande problemen Utrikes-,handels-ocb valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt i Mellanösternkonfliktenhar dock ännu inte angripits. har den tragiska händelseutvecklingen iLibanon medfört att konflikten fått en ny oroande dimension. Riskenkvarstår därmed för en ny väpnad konflikt i stor skala. Parterna tordevisserligen vara medvetna om att ett nytt krig med än mer moderna och effektivavapen skulle åstadkomma oerhörd förödelse också bland civilbefolkningen.Erfarenheten säger oss dock att en väpnad konflikt kan uppfattas som oundvikligom inga framsteg görs i arbetet att lösa problemen i politiska förhandlingar. Mellanösternfråganhar behandlats i FN . har därsökt verka för sådana uttalanden och lösningar som positivt inverkar påförhandlingsarbetet och som tar hänsyn till alla berörda parters vitalaintressen. Införden gångna höstens generalförsamling gjorde vi från svensk sida en aktivdiplomatisk insats för att motverka förslag om att utesluta eller suspenderaIsrael från dess medlemskap i . Under församlingen tog kraftigtavstånd från FN-majoritetens beslut att jämställa sionism med rasism. Sverigehar vidare uttalat sig både i generalförsamlingen och i säkerhetsrådet för attPalestinaaraberna skulle få framlägga sina synpunkter på hur problemen iområdet bör lösas. Palestinaaraberna har representerats av PLO, som enligt våruppfattning är deras mest auktoritative talesman. Flertaletparter i konflikten i har uttalat sig för att Ge-néveförhandlingarnasnarast återupptas. är av samma åsikt. I sakfrågan utgår den svenskapolitiken från principerna i säkerhetsrådets resolutioner 242 och 338: Vifäster avgörande vikt vid att jämte varje annan stat i området får sinexistens och sin självständighet tryggad inom säkra och erkända gränser. I denviktiga frågan om gränser anser vi att läget före junikriget måstevara utgångspunkten. Den har konsekvent stött principen iresolution 242 att förvärv av områden genom krig är oacceptabelt. Denisraeliska ockupationen av arabiska områden kan inte rättfärdigas. debatt föreslogs att till riktlinjerna från 1967skulle läggas bl. a. ett uttalande till stöd för Palestinaarabernas krav pånationella rättigheter, däribland rätten att bilda en egen stat. Sverigeställer sig i princip bakom detta krav. Vi har redan tidigare framhållit attPalestinaarabernas situation inte får betraktas som enbart ett flyktingproblemutan som en fråga om rätt till nationell existens. Detär vår övertygelse att freden i området bara kan bli bestående om den vilar påpolitiskt förtroende lika väl som på militära säkerhetshänsyn. Alla partermåste visa förhandlingsvilja och respekt för varandras intressen. Förtroendekan endast skapas genom kompromisser och överenskommelser mellan ,arabstaterna och Palestinaaraberna. Freden blir annars inte mer än ettvapenstillestånd som tvingar folken att leva i fortsatt oro och som ständigthotar att förbytas i öppet krig. Avspänningen mellansupermakterna måste åtföljas av åtgärder som leder till en begränsningav rustningarna. Till avspänningens motsägelser hör att statsledningarna iMoskva och för att värja sig mot intern kritik avavspänningspolitiken eller för att förstärka sina positioner i förhandlingarnaom rustningsbegränsning kan frestas att öka sina militära satsningar.Teknologiska genombrott som möjliggör framställning av nya vapensystem, kravenfrån de militära etablissemangen, önskan att behålla arbetstillfällen inomförsvarsindustrin, misstro och överdriven sekretess om militära utgifter kanmotverka den politiska viljan att nå verkliga resultat inedrustningsförhandlingarna. Samtalenmellan och om begränsning av de strategiskavapnen, de s. k. SALT-förhandlingarna, utgör ett viktigt led iavspänningsprocessen. Överenskommelserna att inte bygga ut omfattandeantirobotsystem har inneburit att principen om strategisk jämvikt byggd påavskräckning stadfästs. har emellertid inga avgörande framsteg gjortsmot målet att hejda kapprustningen. Denlångsamma framstegstakten i förhandlingarna innebär också ständiga risker attnya teknologiska genombrott kan hota de resultat som redan uppnåtts. Deninternationella opinionen har en viktig pådrivande roll att spela i dettasammanhang. Förhandlingarna rör förhållanden som påverkar hela omvärldenssäkerhet. Alla stater har rätt att kräva att supermakterna uppfyller de löftende gett om effektiva åtgärder för att hejda kapprustningen och inledanedrustning. Supermakternasfortsatta satsningar på utbyggnad av kärnvapenarsenalerna bidrar tilluppfattningen att innehav av kärnvapen medför särskild prestige. Den alltmerutbredda kunskapen om tekniken för framställning av klyvbart material innebärsamtidigt att allt fler länder får förmågan att framställa kärnvapen. Därtillkommer att starka kommersiella intressen tycks göra det svårt att gåtillräckligt långt i fråga om kontroll. Dennasituation innebär allvariiga påfrestningar för det internationella arbetet attförhindra ytterligare spridning av kärnvapen. Den konferens för granskning avicke-spridningsfördragets tillämpning som hölls i lyckadestrots starka motsättningar ena sig om vissa rekommendationer i syfte atthindra vidare kärnvapenspridning. Risken för en sådan spridning utgör ändå ettav de svåraste nedrustningsproblem vi står inför. kommer alt ta nyainitiativ i denna fråga. Särskilt gäller det att förbättra den internationellakontrollen av handhavandet av klyvbart material. I detta syfte har de störstaleverantörsländerna beslutat att tillämpa nya riktlinjer för export påkärnkraftens område. Dessa innebär i vissa avseenden strängare krav ännuvarande internationell praxis. Regeringen har beslutat att Sverigeför sin del skall tillämpa liknande riktlinjer.