prot · FZ0911 · 1975-12-31 00:00:00 — Ellsådant program, menar vi, motsvarar i högre grad lönarbetarnas intressen än denpolitik regeringen kan utarbeta med ett eller flera borgerliga partier. Tyvärrtyder inte regeringens planer på att man ar beredd att bryta med sin nuvarandehuvudlinje. Den ekonomiska bedömning regeringen gör och de åtgärder manföreslår är kortsiktiga och otillräckliga och präglas huvudsakligen avfortsatta bidrag till företagen. Det ar den gamla linjen som har prövatstidigare och som har haft som avgörande effekt att omfördelningen lill bolagensförmån på lönarbetarnas bekostnad har ökat. Sysselsättningseffekterna har intevarit så stora som man trodde atl de skulle bli. Enligtvår mening måste en effektiv kamp mot arbetslösheten och för en ökadsysselsättning som utgångspunkt ha att begränsa kapitalets makt över ekonomin.I del aktuella läget framstår följande krav som särskilt angelägna: Ökat bostadsbyggande och utökade reparationer. Stark utbyggnad av daghemmen. Ökade insat.ser för miljöskyddet. Förbättrade kollektiva transporter. Minskad arbetstid; sjutimmarsdag . Åtgärder för att minska arbetshets och utslagning. Statlig industrisalsning med medel ur AP-fonderna, Ökat statligt stöd för service. Ökat handelsutbyte med de socialistiska länderna. Export tillu-länderna på för dessa förmånliga villkor. Dettaär ett tiopunktsprogram som vi har lagt fram i den aktuella situationen. Förmindre än ell år sedan talade regeringen optimistiskt om högkonjunktur. Nusvänger konjunkturerna, och man finner att arbelslös-hetsproblemet snabbthåller på atl bli värre. Frågan är: Varför planerade man inte för de dåligatiderna? Nuräknar man med alt vi inte kommer alt ha någon ekonomisk tillväxt alls häri . Även om det är bättre att ha O % i BNP-ökning än att som många andrakapitalistiska stater ha en direkt minskning, så är den svenska ekonominsutvecklingstakt på inte myckel alt yvas över. I index räknat, medår 1960 som utgångspunkt, har den svenska bruttonationalprodukten ökatungefär långsammare än genomsnittet för . Vadsom är slående för de senaste årens utvecklingsförlopp är att som en på lång sikt vikande tillväxttakt har prisstegringslakten ökat myckelmarkant. Genom prishöjningspolilik från monopol och stat skärps den ekonomiskastagnationens följder, framför allt för de lönarbetande. Antaletvarsel om nedläggningar och inskränkningarökar, .antalet ny-anmälda ledigaplatser minskar. Arbetslösheten har hållits relativt låg, men ävenkonjunkturinstitutet räknar med "en klar ökning av den synliga arbetslösheten1976". Attpå nytt bemöta en lågkonjunktur med ökade gåvor och subventioner tillförelagen är därför en dålig politik. Det är att ännu mer vältra över krisensbördor på de arbetande. Det skärper inkomstomfördelningen till kapitalägarnasförmån. En sådan politik förmår inte häva de mera långsiktigastagnalionslendenserna i den svenska ekonomin. Den förmår inte atl brytamonopolisering och näringsmässig obalans. Den förmår inte dämpa den regionalasnedfördelningen. Den ger kapitalet fortsatt herravälde över de avgörandesamhällsbesluten, besluten om allas vår försörjning. Dennu förda ekonomiska politiken avser atl dämpa en ekonomisk kris, men är ett mereller mindre fruktlöst försök atl vaska fasaden på ett ekonomiskt system somsnart kommer alt förorsaka en ny kris. Med miljardbelopp ur statskassan sökerman skyla över effekterna av en kris och bäddar därigenom för en ny. Allvarligtär atl kvinnorna och ungdomarna i så orimlig grad drabbas av arbetslösheten.Ungdomar utgör en tredjedel av de arbetslösa . Det relativaarbeislöshelstalet bland dessa ungdomar är så stort som denprocentuella arbetslösheten totalt. Isammanhanget vill jag notera att den arbetslöshetsräkning som AMS sedan någotmer än tillämpar - all bara räkna arbetslösa kassamedlemmar - innebärall man får en grov underskallning av arbetslösheten. Enligt detta sätt atträkna skulle ungdomarna bara utgöra av de arbetslösa. Del lugnar kanskenågon men visar svagheten i atl räkna arbetslöshet som AMS nu harbörjat göra. Ungdomsarbetslöshetenär till mycket stor del också en kvinnofråga. Två tredjedelar av de arbetslösaunder är kvinnor. Kvinnorna under utgör av hela antaletarbetslösa, men av antalet sysselsatta. Del visar sig också att minst25 % av de ungdomar som gick ul gymnasieskolornas yrkesinriktade linjer 1973ett år senare fortfarande hell saknade arbete. Dessa siffror säger en del omvilka problem ungdom har när det gäller att få jobb . Vadär det som orsakar ungdomsarbetslösheten? Vad är det som förvärrat den påsenare år? Detär fiera faktorer som spelar in. Avgörande är naturligtvis den avtagandeekonomiska tillväxten. Ekonomin vidgas inle tillräckligt eller på ett sätt somgör att alla nylillträdande på arbetsmarknaden kan få arbete. Vidkonjunkturnedgångar förvärras situationen, särskilt för ungdomen ochkvinnorna. Vad företagen först gör när konjunkturerna viker, det är atl minskaantalet nyanställda. Det är vidare den som anställts sist som får gå först, närföretagen minskar sin personal. Vihar också kunnat iaktta en strukturomvandling i näringslivet som medfört atldel fordras utbildning och yrkeserfarenhet til! allt fier Jobb, vilketytterligare givit ungdomen ett försämrat läge på arbetsmarknaden. De ungakvinnornas särskilt dåliga situation har dessutom sin grund i könsroller ochkönsdiskriminering. De unga kvinnorna väljer fortfarande att söka sig lill detraditionella kvinnoyrkena. De bjuder ul sin arbetskraft på en mera begränsadarbetsmarknad än sina manliga jämnåriga. Men finns könsdiskrimineringfrån företagens sida: till många arbeten får manliga sökande företräde - deJobb där kvinnorna kan sägas ha sådant företräde är tyvärr mycket få. Ungdomsarbetslöshetenär en del av den totala arbetslösheten, men en del som fordrar särskildaåtgärder. Många sociala problem bland ungdom har sin rot i arbetslösheten. Vihävdar därför all det krävs ett specialprogram mot ungdomsarbetslösheten.Följande huvudpunkter bör ell sådani program baseras på: Starksatsning på uppsökande verksamhet bland ungdom från arbetsmarknadsmyndigheternassida. Densocialpolitiska prägeln i arbetsmarknadspolitiken för ungdomen måste begränsas.I stället måste problemen få sin lösning genom ett medvetet skapande av nyaarbetstillfällen. Det system av nya statliga industrier som vi länge krävimåste förverkligas. Detia skulle ge ökade förutsättningar även för ungdomen attfå arbete. Skapandeav nya arbetstillfällen och en uppsökande verksamhet måsle kombineras med enoffensiv utbildningspolitik som ger en bred allmänutbildning och inte som nubara inriktas på det nuvarande näringslivets antagna behov. Intenviskamp mot kvinnodiskriminerande könsroller - företagen måste tvingas atl laanvisad arbetskraft. Arbetslös ungdom måsleanslutas till socialförsäkringssystemet. talades mycket om regeringens "nyabostadspolitik", en politik som skulle innebära lägre hyror. Hur blev det?Jo, vi har fått uppleva atl hyrorna stiger över hela linjen. Både 1974 och 1975har kännetecknats av de största hyreshöjningarna någonsin i de allmännyttigaföretagen. Ihöst har hyresregleringen upphört efter gemensamt beslut av socialdemokraternaoch de borgerliga partierna. Del betyder friare spelrum för det privatafastighetskapitalet - möjligheter lill ökade vinster. Enligt en särskild plantrappas hyrorna upp för huvudparten av de 350 000 hyresregleradelägenheterna. De som mest entusiastiskt propagerade för atl slopahyresregleringen - förutom fastighetsägarna - påstod tidigare att det inteskulle bli några höjningar att tala om. Men för säkerhets skull bordehöjningarna ändå delas upp i fyra omgångar för att de inte skulle kännasalltför starkt. Varjehyreshöjning verkar som en lönesänkning. För att i en trerumslägenhet kompensera en hyreshöjning på . per kvadratmeter behövs en löneökning på . Detta bör jämföras med att den generella löneökningen 1976 enligtLO-SAF-avtalei bara gav . Förallt större grupper människor är det en plågsamt stor summa som skall ut tillhyran . Allt fler frågar sig vari pengarna egentligen går. De ärinte myckel hjälpta av atl bostadsministern raljerar om saken och påstår att de högahyrorna bara är en myt, alt de alltså egentligen bara finns i hyresgästernasfantasi. Hyresbetalarna får det ändå svårt att klämma fram pengar lillfaniasihyrorna, som tyvärr är alltför påtagliga. Alt,som regeringen gör, enbart lita lill höjda bostadsbidrag är ingen lösning sålänge inte andra åtgärder vidtagits. Även bostadsbidragen, som betalas avlönarbetarna/hyresgästerna själva, hamnar sist och slutligen hos bygg-, bank-och markkapitalet för att säkra deras vinster. Vadsom behövs är en ny bostadspolitik som stoppar hyresutplund-ringen och sänkerhyrorna. En sådan politik kan bara genomföras i kamp mot vinstintressena påbostadsmarknaden. kommunisterna vill främst genomföra följandeåtgärder: Inrättandeav en statlig bostadsbank, som tillhandahåller krediter till alltbostadsbyggande till låg och fast ränta. Förstatligandeav byggnadsmaterialindustrin, i första hand cementtrus-ten Euroc. Förstatligande av de storaprivata byggbolagen. Utarbetandeav en plan för successiv överföring av alla privata flerfamiljshus i kommunaloch kooperativ ägo. Ändringav allmänna hyreslagen för alt hindra privata fastighetsägare atl genombruksvärdesprincipen ta ut marknadshyror, vilka inte har någon grund i ökadekostnader för fastighetsägarna. Starkbegränsning av rätten till ränteavdrag, så att inte höginkomsttagarna kanskaffa sig särskilt rymliga bostäder lill lägre hyra än i hyreshus. Successivöverföring av all mark för bostäder och serviceändamål i samhällets ägo. Upplåtelse av marken mottomträtt. Detfinns enligt vår mening bara ett sätt att förverkliga målsättningen attbostaden skall bli en social rättighet för alla, och del är att göra slut påalla vinstintressen på bostadsmarknaden och i motsvarande grad öka samhälletsinflytande över kapital, mark, byggnadsmaterial, privat byggande och privatägande av fierfamiljshus. Den striden måste socialdemokralin och regeringenta, om det inte bara skall bli halvheter och korta steg på vägen mot densociala bostadspolitik som man i ord säger sig vilja föra. Jagsade i en artikel för sedan att Hagauppgörelsernas anda kommer att svävaöver valrörelsen och atl det är fariigt därför atl den högervridningav regeringspolitiken som Hagauppgörelserna representerar kan komma attpassivisera många arbetarväljare. Tyvärrser del ut som om del är mer än Hagauppgörelsernas anda som kommerati svävaöver valrörelsen. Det kommer all finnasett konkret hot om en ny Hagauppgörelse.Regeringen har gett vissa vinkar om att den tänker fullfölja Hagapolitikenunder framåt. nya skalteprovisorier och statlig inkomstpolitikär perspektivet. Man skall alltså gå ut med en direklskattesänkning, somnaturligtvis är välbehövlig men vars effekt man snabbtavser att utplåna med andra metoder. Villkoret för sänkningen skall som förutuppenbarligen vara en s. k. inteckning i avtalsrörelsen, dvs. en förbindelseatt innan några förhandlingar har börjat pruta på lönekraven. De som tjänar påden här statliga inkomstpolitiken är de stora privata arbetsköparna. De tjänarockså på arbetsgivaravgiftens konstruktion. Detfaller sig naturligt att- de borgerliga partierna är förespråkare för enstatlig inkomstpolitik. Och del är med borgerliga partiers medverkan somregeringen kan driva en sådan politik. har lyriskt flera gångerkallat Hagapolitiken för "resultatpolitik" och det är alldeles klartatl den har gett ett bra resultat för storfinansen. Långtupp i den vanligen så regeringslojala delen av den fackliga rörelsens ledningblir man mer och mer betänksam mot den här statliga inkomstpolitiken. Och frånde djupa leden inom SAP hördes det utrop av typen: "Inte en Hagauppgörelsetill!" Manvänder sig med andra ord mot att regeringen än en gång försöker klara denekonomiska krisen åt kapitalägarna genom att lägga bördan på lönarbetarna ochatt man därtill gör det på ett ganska demagogiskt sätt, som när man försökerframhålla direkiskattesänkningen som något avgörande positivt och"glömmer" att tala om all det som folk vinner på gungorna får debetala på karusellen och litet till. Detfinns ett alternativ till en sådan politik. Del kräver alt man tar ett samlatgrepp om de ekonomiska, sociala och sysselsättningspolitiska problemen och som utgångspunkt har atl det är vanligt folk som skall tjäna på politikenoch bara de. Det finns inget som heter att både arbetare och kapitalägare kantjäna på samma politik. Vad vi behöver för att försvara oss mot krisen är enekonomisk planhushållning i de arbelandes intresse. Det går mycket väl attdriva en planhushållning i kapitalels intresse. Men då menar vi alt det börregeringen avslå från och i stället lyssna på den opinion också inom den egnarörelsen som alltmer inser att detta inte är då man kan vräka överbolagen gåvor och subventioner och förmåner i hopp om alt detta skall hållasysselsättningen uppe, eftersom det avsedda resultatet helt enkelt inte uppnås, Vadär det då som måste lill? En demokratisk pris-, hyres- och skattepolitik. Ettomfattande socialt investeringsprogram. Det måste tillgodose kraven pådaghemsplatser och kraven på en förbättrad sjukvård. Det behövs också enkraftig förbättring av folkpensionärernas villkor. får också de som harsläpat och slitit hela sill liv, efter det att de har lämnat arbetslivet, kännahur den kapitalistiska krisen drabbar dem. Vad behövs mera? En långsiktigenergi- och sysselsättningsplan som är frikopplad från de kapitalistiskavillkoren för energianvändning och arbetskraftsanvändning. Del är något heltannat än att fördärva en av mest känsliga miljöer för storfinansensprofiters skull och ha mage att påstå att det handlar om att lösasysselsättningsproblem när alla vet atl det i själva verket handlar om attflytta ett par hundra 3 promko/l 1975/76:11-12' högutbildade från andrajobb lill . För alt verkligen tackla sysselsättningsproblemen måste mangå in med AP-fonderna och bygga upp samhällsägda basindustrier i stället föralt spela på börsen med lönarbetarnas pensionspengar. Vimenar alltså från vårt partis sida all det finns ett alternativ som är sådantatt hela arbetarrörelsen borde kunna samlas kring del. Debattreglerna är sådana alt Jag har myckel kort lid lill mittförfogande. Jag får därför avstå från alt ta upp en del ämnen, t. ex.utrikespolitiken, och därvidlag nöja mig med alt hänvisa lill regeringsdeklarationen.Jag hinner inte heller ta upp - annat än myckel begränsat - de frågor ochsynpunkter som oppositionsledarna har framfört under två limmars tid. Jag fåråterkomma i replikerna även om det från debattsynpunkt är ett sämrealternativ. Jagvill emellertid svara . Vi har inte någon som helstavsikt att aktualisera frågan om att samhället skall överta all mark. Det finnsinte i vårt partiprogram. Det kommer regeringen inie att föreslå. Däremotkommer vi att bekämpa markspekulation. Här finns en del beaklansvärdasynpunkter bl. a. när det gäller vem som skall få vara jordbrukare. Är det baraden som äger eller ärver mark eller skall man också hjälpa andra människor attbli jordbrukare? Men del kan vi återkomma lill . Desenaste åren har den ekonomiska politiken ställts inför svåra uppgifter.Riksdagen har ställts inför stora krav. Vi känner bakgrunden. Åena sidan oljekrisen. Den djupaste arbetslöshetskrisen i industriländernasedan 1930-talets depression. Den snabbaste internationella inflationen sedanKoreakrisen. Åandra sidan ett svårbemästrat parlamentariskt läge, som många befarade skulleleda till en handlingsförlamning av det slag som vi sett många exempel pä iutlandet. Jagtror all del finns en stor enighet i det svenska samhället om att vi hittillsklarat problemen ganska väl med hänsyn till de faktiska omständigheter vi haftatt bemästra. Jag kan säga detta utan förhävelse, särskilt som delar avoppositionen konstruktivt medverkat till en ansvarsfull ekonomisk politik. Desenaste två åren har sysselsättningen ökat med närmare 200 000. Vår samlade produktion har stigit med ochindustriinvesteringarna med inte . Prisstegringarnahar varit alldeles för höga. Men trots prishöjningarna har realinkomsterna,dvs. vad man har kvar sedan man tagit hänsyn till priser och skatter, stigitmed 1974 och kanske 1975. Del är internationellt och historiskthelt unikt, och det tycktes helt glömma bort. Vi skulle naturligtvisönska all resullalen varil än bättre. se utvecklingenmot bakgrund av den massarbetslöshet för 15 miljoner människor med ännukraftigare prisstegringar, stagnerad produktion och ofta sjunkandelevnadsstandard, som kännetecknat många av de länder med vilka vi har näraekonomiska förbindelser. Denekonomiska politiken har spelat en avgörande roll. Men det finns ocksåanledning att nämna företagens vilja att hålla sysselsättningen uppe. Här harnaturligtvis samhällsåtgärder, som trygghetslagar och fondavsättningar, haftstor betydelse. Men de åtgärderna hade inte gett ett lika gott resultat om deinte mötts positivt av företagsledningarna och av en vilja hos löntagarna attta ett vidgat ansvar för den ekonomiska utvecklingen. Vihar velat möta den internationella krisen offensivt, värna sysselsättning ochproduktion, inte ge efter för undergångsstämningar och dystra profetior. Det har vi vågat göra därför att vi känt övertygelsenom en vändning lill det bättre i den internationella utvecklingen. Detär därför som vi har kunnat acceptera stora underskott i bytesbalansen och utländsk upplåning. Detsamlade underskottet i bytesbalansen , 1975 och 1976 kanberäknas till . En sådan siffra måsle stämma till eftertanke ochmana till försiktighet. Ty allt detta måste vi betala tillbaka med vår framtidaproduktion. Påkort sikt kan detta tyckas vara en alltför djärv förhoppning. Efterfrågan imånga av de länder lill vilka vi exporterar har vikit kraftigt. Det har medförtminskad export för vår del, minskad orderingång och sjunkande produktion imånga av våra viktigaste exportindustrier. Vi kan inte undgå alt deninternationella lågkonjunkturen slår in över våra gränser och medförpåfrestningar även för oss. Likvälser de allra flesta bedömare fram mot en uppgång i den internationellakonjunkturen. Tecknen på en sådan är mest framträdande i . Underden tid som föreslår ställs den ekonomiska politiken inför en dubbeluppgift. Fördet första måste vi göra vad vi kan för att under den kommande vintern ochvåren hålla uppe sysselsättning, produktion och investering. Men vi måsle göradel på ett sådant sätt alt vi håller tillbaka inflationen och undviker enylteriigare påfrestning på vår bytesbalans. Fördel andra måste vi göra oss väl rustade för den internationellakonjunkturuppgång som alla väntar på. Förbättra företagens slagsiyrka och vårekonomiska kapacitet inför en ökad efterfrågan på våra varor. Dennadubbla målsättning har varit vägledande för den ekonomiska politiken under detgångna året och sätter sin prägel på de stimulansåtgärder som regeringenaviserade vid öppnande. Vivill underlätta för företagen atl behålla del folk de har anställi , vislöder investeringar och lagerproduktion för att förstärka kapaciteten. Visatsar för att snabbare genomföra angelägna ting - barnomsorg. bättre arbetsmiljö,energisparande. Och vi söker målmedvetet möta arbetslösheten bland ungdomenmed utbildning och vettiga arbetsuppgifter. Jagvill säga lill atl det var det förde fram kravet på ett samlat program för att mötaungdomen när den lämnar utbildningsväsendet. Garanti räcker Ju inte långt omman inle har resurser att sätta bakom. Det är dem vi nu sätter in -särskildaungdomsförmedlare, en organisation på det kommunala området, medpraktikplatser, med utbildningsan-slrängningar - därför att Jag delar denmeningen att det viktigaste vi har att göra Just nu är alt möta ungdomarna medutbildning och arbete så att de skall slippa konfronteras med arbetslöshetenssociala och mänskliga plåga. Främst av allt för ossslår sysselsäitningen. nya partiprogram som socialdemokraterna aniog vid sin kongress nyligenfastslås redan i inledningen: "Socialdemokratin hävdar all arbetet ärgrunden för all välfärd och alt folkets vilja tiil arbete är nationensvikfigasie tillgång." Däri uttrycks den betydelse som vi tillmäter sysselsättningen. Viär fullt medvetna om att om detta mål skall kunna uppnås måste vi utveckla delsvenska industrisamhället. Vi måste bygga ut vår produktion, satsa påbasindustrierna, se till atl industrin får de nödvändiga redskapen till sittförfogande, bl. a. när det gäller tillgången till elektrisk kraft. Annars kanvi aldrig avveckla del underskott i vår bytesbalans som utgör ett stortproblem. .A.nnars kan vi aldrig tillgodose de förväntningar om förbättringar ilevnadsvillkoren och i den sociala omsorgen som alla politiska partier skapar. Påcenterpartiets stämma tycks man främst ha ägnat sig åt kraftigaangrepp på arbetarrörelsen i allmänhet och vår energipolitik i synnerhet. talade vi knappast om . Och vår energipolitik fickenhälligt stöd. Vi vet Ju att alla energikällor är förenade med miljörisker. Defiesta vetenskapsmän - och jag delar deras uppfattning - anser attmiljöriskerna vid förbränning av olja och andra fossila bränslen är större änvid användning av kärnkraften. Därförär det faktiskt en framgång ur miljösynpunkt, när vi - tack vare att sjuprocent av vår elförsörjning nu levereras av kärnkraftverken - har kunnat draned förbränningen av olja vid oljekraftverken och därmed dra ned utsläppen avsvaveldioxid och koldioxid, tungmetaller m. m. i luften. Centernhar brukat använda sig av en protestskrivelse från 2 000 amerikanskavetenskapsmän. Det visar sig att deras rekommendationer för sitt eget land näraöverensstämmer med den försiktiga utbyggnad som vi beslutat i riksdag.Det är en ganska säker grund alt stå på. Viär således försiktiga och satsar mycket på säkerhet. Men vi är samtidigtrealistiska. Vi vill att människor skall ha arbete, att välfärden skall förbättrasför våra gamla och för familjerna. Vi vet atl god tillgång på elektrisk kraft är ettlivsvillkor för att vår exportindustri skall kunna behålla sin slagkraft påväddsmarknaden. HerrFälldin tog upp diverse ting, bl. a. uranbrytningen i , som ävenandra talare har berört. Låt mig bara till att börja med klara ut att vårtenergiprogram icke står och faller med att vi utvecklar uranbrytningen iRanstad. Det är bra för vår bytesbalans alt så sker, och det är bra för vårförsörjningsberedskap. Men alternativet är ju att köpa uranet på deninternationella marknaden. Omvänt kan man säga alt även om vi icke skulleproducera en enda kilowatt elektrisk energi från kärn-reaktorer i det härlandet funnes det goda skäl att undersöka om inte denna mycket storanaturtillgång som uranet utgör skall ulnylljas hell enkelt med hänsyn lill vårbytesbalans och alltså säljas på marknaden. Menhela tiden har vi sagt atl förutsättningen för en utbyggnad är att demiljöproblem som uppkommer kan lösas på ett rimligt sätt. Det är därför som vigjort denna mycket ingående genomgång av projektet enligt byggnadslagen 136 a §. Vid remissbehandlingen har projektet tillstyrkts från många håll, men man har ocksåframfört allvarliga invändningar mot de beräknade miljöeffekterna, omprojektet genomförs på del sätt som anges i ansökan. Naturvårdsverkethar angett fyra villkor som gäller gruvans utsträckning, vaitenföroreningen ochen hel del andra ling. Om de villkoren kan uppfyllas skulle del innebära attmiljöförstöringen minskas väsentligt. Dessutom kan andra naturtillgångar änuranskiffern utnyttjas bättre. Från kommunalt håll har man framfört önskemål omatt projektet arbetas om med hänsyn till de synpunkter på miljöeffekterna somkommit fram vid remissbehandlingen. Industriministern har haft överläggningari frågan med och man har därvid enats om att starka skäl talar för atlLKAB återtar sin ansökan och att projektet utvecklas vidare för alt ge underlagför en ny ansökan. Då gäller del framför allt att uppfylla de villkor somnaturvårdsverket ställer. Samtidigtkan man öka insatserna för uranprospekiering på andra håll i landet.