prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — vi av erfarenhet vetkommer all drabba kvinnorna. Del får inte bli en återgång till gamla tidersresonemang,att kvinnorären arbetskraftsreserv, som endast i goda tider får varamed och dela kakan. Delär motiverat med speciella åtgärder som kan öka sysselsättningen under tidermed lågkonjunktur. En viktig väg är att stimulera utbildningsverksamheten.Folkpartiet föreslår därför att i så fall det särskilda utbildningsbidraget förungdomar och kvinnor ålerinförs och höjs till . Fråganom prövning av utbildningsbidrag mot makens inkomst rör i hög gradjämställdheten mellan män och kvinnor i arbetslivet. Den utredning i frågan som1973 års riksdag beställde och som man t. o. m. i sialsverksproposilionen 1974anmälde skulle tillsältas, har överförts till utredningen angående allmänarbetslöshetsförsäkring. Del är sannerligen ett anmärkningsvärt fördröjande aven lösning. Måletför arbetsmarknadspolitiken måste vara att alla som vill ha ett arbete utanförhemmet skall ges chansen till det, män som kvinnor. Men förutsättningen fördetta är att barntillsyn kan ordnas på ett tillfredsställande sätt. Denkommunala barntillsynen har ökat starkt . I några få kommunerkan man nu t. o. m. täcka efterfrågan, men på andra platser står oroligaföräldrar i kö. Kan de inte få barntillsyn och inte förlängning av sintjänstledighet, äventyras deras möjlighet till ett förvärvsarbete som de kanskeunder utbildat sig för. "Skat-lestoppet" får nu inte bli enursäkt för kommunerna att inte bygga ut en god barnservice. Allabarn passar inte på en institution, hur bra denna än är.Föräldrarna harhuvudansvaret för barnens vård och fostran, och därför är detviktigt att samhället ekoriomiskt hjälper de föräldrar som avstår från yrkesarbeteoch stannar i hemmet och tar hand om barnen. Barnbidraget - även medfolkpartiets förslag om en höjning till . och barn - räcker intelångt. Ett vårdnadsbidrag, som netto ger . per barn och somknyter an till föräldrapenningen och utgår tills barnet fyller , skulle inågon mån öka möjligheterna för en småbarnsförälder att stanna i hemmet och tavård om egna barn. Kunde dessa barnavårdande år meritberäknas som tjänstgöringskulle detta underlätta för hemmavarande förälder att åter gå ut på arbetsmarknaden.Det skulle sannolikt även bidra till att ändra attityden till värdet avbarnavårdande uppgifter i hemmet. Förmodligen skulle då fäder i störreutsträckning än f n. åla sig detta hemarbete. - En liten bil på vägen tillförändringar av de traditionella könsrollerna! Herrtalman!-FN har proklamerat 1975 som det internationella kvinnoårel, enutmaning som åtminstone i har tagits på allvar att döma av massmediasreaktioner och på olika områden tillsatta arbetande kommittéer.Generalsekreterare underströk i ett anförande all detinternationella kvinnoåret är avsett alt gagna samhället som helhet - inteenbart kvinnorna. Även om vi i Sverigekommit ganska långt på vägen när det gäller jämställdheten mellankönen är vi kvinnor missnöjda. Del har visat sig att det går alltför långsamtmed de förändringar av de traditionella könsrollerna och den satsning påfamiljepolitiska reformer som är en förutsättning för jämställdhet mellankönen. Vi i vill söka infria förhoppningar att viunder kvinnoåret i skall kunna genomföra reformer som kommer att gagnaoss alla - män och kvinnor - och leda till ett mänskligare samhälle. 1 detta anförandeinstämde i (fp). (vpk): Situationen på den svenska arbetsmarknaden skildras på olika sätt.Regeringen försöker naturligtvis måla den i så ljusa färger som möjligt. Mendessa färger döljer oftast skavanker. Delstörsta numret brukar regeringen göra av alt sysselsättningen tycks öka. Denglömmer bort all detta-beror på vad man mäter och vad det är för en fråga manvill ha svar på. Ställer man frågan som om den bara gällde del antal personersom mot betalning utför arbete utanför hemmet, så är del riktigt att fierpersoner nu har sådant arbete. Detta har naturligtvis en positiv sida. Menfrågan om sysselsättningens utveckling är djupare än så. Del gäller ju att seom ekonomin är expansiv och växer eller om den inte gör det. Det går såledesinte bara att räkna antalet personer rent kvantitativt. Man måste också se tillandra sidor. Enväsentlig faktor i det sammanhanget är det antal arbeten som dessa människorutför. Om flera personer utför lika många dagsverken som tidigare ett färreantal personer gjorde så är det en sysselsättningsökning, men den är inte enföljd av att ekonomin expanderar. Den kan ske med en ekonomiskstagnation. Och del är just detta som vi nu kan iaktta i . Allt fierarbetar deltid och allt färre heltid. Den sammanlagda arbetstiden minskar.Räknar man om deltidsarbetena till heltidsarbeten finner man att färreheltidsarbeten har utförts under de år som har förfiutit av 1970-ialelän under 1960-lalels första hälft. De självsäkra påståendena omsysselsättningsökning borde alltså vara mindre självsäkra. Väsentligtär naturligtvis också vad de som sysselsätts egentligen gör. Allt fiermänniskor kommer av olika skäl in i AMS-verksamhelen. Det de gör behöver intevara onyttigt; tvärtom utför arkivarbetare, beredskapsarbetare osv. ofta ettviktigt och värdefullt arbete som de får dåligt betalt för och som kan vara nogså enformigt. Det är alltså inte nyttan av deras arbete som jag ifrågasätter.Men den ökade AMS-verksamheien är uttryck för två företeelser. För det förstaden ökade utslagningen i arbetslivet - att människor trasas sönder och ansesoekonomiska i allt tidigare åldrar. För det andra alt den s. k. ordinariearbetsmarknaden inte växer tillräckligt för alt ge arbete åt dem som behöverdet. Allt fler människor sysselsätts också inom administration och marknadsför- ing, allt färre i merproduktiva näringar. En stor del av den påstådda sysselsättningsökningen kan såledesskrivas på den ökade AMS-verk-samhetens konto. Vadman också glömmer är all utslagningen kräver allt större offer på annat vis.Allt fler människor går sjukskrivna, och av dem är allt fler långtidssjuka. Dethar samma orsaker som AMS-verksamhetens ansvällning. De sjukskrivna räknasinte som arbetslösa. När därför fler är sjuka och sjukvikarierna ökar i antaluppnås också en sysselsättningsökning. Men några fler arbetsplatser har detdärför inte blivit. Ettannat faktum som ständigt kommer bort är att antalet förlids-pensionärer starktökar. Huvudorsaken till del är den allt brutalare utslagningen ur arbetslivetoch i viss mån förbättrade pensionsvillkor. Men undersökningar visar att alltfler förtidspensioneras av uppenbara arbetsmarknadsskäl. Näralla dessa uppgifter läggs samman framträder bilden av sysselsättningen inågot andra färger än dem som regeringen målar i. Omarbetslösheten heter del ofta all del som ser ut som en ökning egentligen baraär resultatet av alt allt fier dolt arbetslösa - och då i första hand kvinnor -nu söker arbete öppet. Ökningen av arbetslös-helskön skulle alltså varaskenbar. Men det handlar inte om någon statistisk villa. Studerar manutvecklingen finner man att varsel om företagsnedläggningarblivit allt oftare förekommande liksom att allt fler personer berörs av sådanavarsel. Det finns också en påtaglig tendens till minskning av antaletarbetsplatser som "nyanmäls" till arbetsförmedlingarna. Beträffandedet senare konstaterandet bör kanske jag som företrädare för noteraatt detta län just nu visar upp en annan bild. NJA:s utbyggnad med 80,en viss ökning av verksamheten inom och en och annan industrilokaliseringför med sig en ökning av antalet arbetstillfällen. Men detta skall ses mol detförhållandet att del i länge har funnits fier människor än jobb,och det har som bekant resulterat i arbetslöshet, undersysselsättning ochutflyttning. Det här är begrepp som alltjämt är påträngande realiteter förstora delar av länet. Skillnaden är att den som tvingas flytta frånTornedalen eller någon av inlandskommunerna inte behöver flytta till landetssödra delar utan kan ha som mål. Säkert ter sig det alternativetbetydligt trevligare för de flesta, men kvar står ändå det faktum attarbetsmarknadsläget inte ger dem möjlighet att stanna på hemorten. De nupågående satsningarna på näringslivet i kustområdet måste kompletteras medåtgärder för att komma till rätta med sysselsättningssvårigheterna i andradelar av . Del krävs också åtgärder för att öka förvärvsfrekvensenbland kvinnorna, vilken nu är den lägsta i landet. 1 dessa frågor har konkretaförslag ställts i en rad vpk-motioner. Del blir därför tillfälle att i annatsammanhang återkomma till dem. Det nu alltmer uppmärksammade kravet på en förkortning av arbetstidentill sex limmar kan inte förbigås när man En sådan reform - givelvis utan löneminskningar - skulleinnebära ett väsentligt steg mot en förändring av den nuvarande situationen dåmannen alltjämt i hög grad spelar en underordnad roll i familjen och kvinnan imotsvarande grad är underordnad i arbetslivet. Sex timmars arbetsdag skulleonödiggöra den nuvarande uppsplittringen mellan hel- och deltidsarbeten, ochdärmed skulle man också kunna angripa problemen med könsindelningen påarbetsmarknaden. Ikombination med en kraftigt utbyggd barntillsyn skulle arbetstidsförkortningenbli ett viktigt steg på vägen till jämställdhet mellan kvinnor och män. Bristenpå barntillsyn och kollektiv service i bostadsområdena hindrar kvinnorna frånatt uppnå en lika ställning som männen på arbetsmarknaden. Del påfrestandetempot i arbetet och de långa arbets-och restiderna försvårar för männen alt talika del i ansvaret för hem och barn. Allapositiva sidor - inte minst för barnen - av en förkortning av dagarbetstidenhar vpk länge framhållit. Därför kan jag inte underlåta all i den här debattenpåtala vad som inträffade i en paneldiskussion i förra måndagen.Statsrådet , som förutom att hon ansvarar för delar avarbetsmarknadspolitiken också är ordförande i jämställdhetsdelegationen, visadedär en förbluffande okunnighet om andra partiers och organisationersinställning till frågan om sexiimmarsdagen. På upprepade frågor svarade fruLeijon att hon inte kände till var övriga partier står i frågan. Av reaktionenefter programmet all döma har TV-publiken insett det orimliga i svar.Det kan väl inte vara så all ett statsråd som sysslar med arbetsmarknadsfrågoroch som arbetat för all skapa opinion för kravet om kortarearbetsdag inte känner till eller har prövat andra partiers inställning. Del ärju inte heller så att departementen är ointresserade av vad som försiggår inomolika partier. Tvärtom visas frän det hållet ett stort intresse, vilket alltsom oftast kommer till uttryck i förfrågningar även till vårt riksdagskansli. Delhandlade inte enbart om nya förslag ställda under den allmänna motionstiden,som gick ut som programmet sändes. Vår motion med krav om införandeav sex timmars arbetsdag inlämnades fö. Menredan i fiol, , diskuterade denna kammare en vpk-reservation tillsocialutskottets betänkande om arbelstidslagstifiningen. Dessutom harenbroschyr i frågan som utgivits av vårt parti översänts tilljämslälldhetsdelegationens informationssekreterare. bör ha haftmöjlighet all ta del av den. ömman på regeringshåll verkligen vill få till stånd den aktivitet och opinion somkrävs för all genomdriva kravet på 30 limmars arbetsvecka med så bör man också med kraft understryka del gehör och den uppslutningsom kravet fått utanför del egna partiets gränser. Detta är viktigt även medtanke på de problem som hänger samman med frågans lösning. Jaghar nämnt att reformen inte får innebära löneminskning - något som det ärnödvändigt att kraftigt betona. Arbetstidsförkortningen får inte, vilket hänti borgerlig och t. o, m. i facklig press, ställas i motsättning till kraven ilönekampen. Dessa är berättigade, inte minst mot bakgrunden av vad infiationenoch de ständiga pris- och hyresstegringarna har betytt för lönarbetarnasstandard. Enkraftig arbetstidsförkortning är ett angelägel krav. Den skulle öka möjligheternatill jämställdhet mellan könen inom arbetslivet och inom familjen. Därför ärdel viktigt att nu gå från ett allmänt välvilligt ordande om reformensnödvändighet till ett medvetet planerande för dess genomförande. Arbetet med Länsplanering 1974 pågår nu för fullt i länen. I sambanddärmed är del glädjande att kunna konstatera att diskussionerna växt framalltmer under del . Genom olika åtgärder från staten och kommunernahar folkrörelserna - särskilt de politiska partierna, de fackligaorganisationerna och studieförbunden - samt näringslivels organisationer ochandra sammanslutningar fåll goda möjligheter all aktivt deltaga i detregionala planeringsarbetet. Jag tycker också att detta ligger helt i linje meddel regionalpoliliska handlingsprogram som antogs av 1972 och somger uttryck för att de enskilda människornas villkor skall stå i centrum förden praktiska regionalpolitiken och all de tre välfärdskomponenlerna arbete,service och miljö hör samman. Härvill jag gärna citera några rader ur LO;s stadgar: "Fackföreningsrörelsenssträvande skall vara att tillvarata arbetstagarens intressen på arbetsmarknadenoch inom näringslivet och skall därvid i övrigt verka för en samhällsutvecklingpå grundval av politisk, social och ekonomisk demokrati." För LO;s olikamedlemsorganisationer har det heller inte varit några större svårigheter allengagera sina medlemmar runt om i landet i arbetet med Länsprogram 1974. Desom nu har haft möjlighet att la del av yttranden över de västsvenskalänsstyrelsernas planeringsmaterial, avlämnade av FCO-organi-salionerna i dennalandsdel, kan konstatera att dessa organisationer utfört ett betydelsefullt arbete.I flera fall har frågor förts fram med direkt anknytning till bygd ochmänniskor. Detär också min förhoppning all folkrörelserna, studieförbunden och andrasammanslutningar kommer att medverka till ett ökat intresse bland sinamedlemmar för de regionala planeringsfrågorna. Det är därför myckel positivtall länsberedningen slagit fast länsstyrelsernas ansvar för uppföljningen avlänsprogrammen. För mig framstår del som självklart all detta arbete måste skei samarbete med folkrörelserna. Jaghar tillsammans med några medmotionärer i en motion understrukit behovetav löpande efterfrågan på samhällsinformation. Jag hoppas den motionen skallbehandlas välvilligt. Ianslutning till det fortsatta regionalpoliliska arbetet har jag med glädjeuppmärksammat statsministerns uttalande i samband med länsberedningens förslagom nya länsindelningar i . Jag instämmer helt i hans uppfattningatt fördelarna med en ny länsindelning inte uppväger nackdelarna och attbehovet av en ökad effektivitet kan tillgodoses genom ökat samarbete överlänsgränserna. Jaghar från denna talarstol mycket hårt kritiseratlänsberedningens förslag om överförande av och kommuner frånSkaraborgs län till . vill jag ge uttryck för mintillfredsställelse över statsministerns uttalande i en för såoerhört viktig regionalpolitisk fråga. Detfinns naturligtvis utanför det allmänna stödområdet regioner som har besvärandeutvecklingsproblem. Det innebär i de flesta fall att berörda länsorgan ochkommuner inte enbart med egna resurser kan tillgodose människornas berättigadekrav på utbildning och arbete. Del krävs även stora statliga åtgärder på olikaområden. Närdet t. ex. gäller den myckel vikliga utbildningen på regional nivå harSkaraborgs län helt blivit förbisett. är delnödvändigt att en högskoleenhet förläggs till . Man kan ocksåutifrån föreliggande fakta slå fast alt i stort sett ligger vältill i jämförelse med övriga län utanför storstadsområdena. , dit enhögskoleenhet borde lokaliseras, har en sådan geografisk placering attflertalet invånare inom länet har ett pendlingsavslånd på högst idetta fall. Medhänvisning till en myckel viktig regionalpolitisk motion som . väckt vid årets riksdag, i vilken starka skäl presenteras för enförläggning av en högskoleenhet till länet, skall jag här bara nöja mig med allvädja till utbildningsutskottet all välvilligt behandla denna motion och uttalasig för en högskola i . Liksomfiera andra representanter har jag vid åtskilliga tillfällen här i riksdagentagit upp frågan om struktur- och sysselsättningsproblemen i län.Dessa har i stor utsträckning berört sysselsättnings-svårigheter inomkommunerna , och . augusti1974 har 16 milj. kr. anslagits till lokaliseringsstöd, i huvudsak tillföretag i dessa kommuner. Genom dessa lokaliseringspoliliska åtgärder har manlyckats skapa 203 nya arbetsplatser. För att i fortsättningen kunna klarastruktur- och sysselsättningsproblemen i kommer det att behövasytterligare lokaliserings- och sysselsätlningsskapande åtgärder. Jagskall avslutningsvis la upp en för länet och berörda länsbor väsentliglokaliseringsfråga. Som alla känner till, har annonseradestrukturomvandling inom cementindustrin skapat stor oro bland befolkningen iHällekis. har de anställda vid inte fått någotbesked om den fortsatta driften. Iregel brottas nedläggningshotade industrier med svåra lönsamhetsproblem. Dettagäller dock inte Hällekisfabriken. Enligt uppgifter i lo- kalpressen - som jag ocksåfått bekräftade hos representanter för de anställdas organisationer - harcemenlfabriken tillfört drygt 67 milj.kr. som de anställda vid fick uppgiften omkoncernens strukturplan redovisade en vinst på 20 milj.kr. Del är naturligtvis bl. a. mot denna bakgrund som de anställda reser kravetpå fortsall drifl vid Hällekisfabriken. Iår måste de anställda få ett klart besked om framliden. Del måste vidtas sådanaåtgärder att människorna får garantier om de fortsatta sysselsättningsmöjligheterna.I första hand ligger ansvaret här på . Liksom tidigare måstedock regeringen på alla sätt medverka till att säkra sysselsättningen iframtiden. I anslutning härtill vill jag livligt understödja de anställdas kravpå ökat lokaliseringsstöd till en nylokalisering av företag. Jagvill därför uttala den förhoppningen att regeringen beaktar deanställdas önskemål all ge arbetsgruppen större möjligheter all skapasysselsättning åt människorna i . I en debatt som denna synes det mig angeläget att ägna företagsamhetenoch då alldeles speciellt de mindre och medelstora företagens problemytterligare någon tid och intresse. Detta så mycket mer som företagsamhetensvillkor i betraktas av den ena politiska riktningen som goda, ja, t. o.m. myckel goda, och av den andra som mindre goda, dåliga eller i varje falldirekt besvärande för företagens utveckling. Delta synes oss, som har visserfarenhet från mindre och medelstora företag, allvarligt och oroande.Samhällsekonomins utvecklingsmöjligheter är i stor utsträckning beroende av demindre och medelstora företagens utveckling. Samhällethar även under del gångna året ställt nya krav på företagen. I många fallinnebär dessa krav att besvären ökar relativt mer för de mindre och medelstoraföretagen än förde stora. Som exempel kan nämnas lagen om anställningsskydd,lagen om rätt till ledighet för utbildning osv. 1senaste numret av har socialchefen i redovisaterfarenheter av lagen om anställningsskydd inom den kommunala förvaltningen.Lagen om anställningsskydd, säger han, visar sig i realiteten knappast vara entrygghetslag för lönlagarna. var del möjligt för företag, kommuner,landsting och statliga förvaltningar att vid olika arbetstoppar anställa extrapersonal. Det var många -ofta svår-placerade -som då fick längre eller kortaresysselsättning. Den nya lagen gör alt varje arbetsgivare nu måste tänka sig föråtskilliga gånger innan tillfällig personal anställes. Ofta söker man i ställetkompensera bristen på arbetskraft under topparna genom övertidsarbete av denordinarie personalen. Trivseln på arbetsplatsen kan knappast befrämjashärigenom. Marginalskatternas effekt medverkar ju dessutom till att dettaalternativ inte ens ger någotekonomiskt utbyte för de anställda all tala om. Arbetsmarknadsministernerkände ju också att inte förrän efteråt kommer man underfund mednackdelarna i en ny lag. Har man nu också inom regeringen kommit underfund mednackdelarna i lagen om anställningsskydd, är del anledning att snarasteliminera dem. Dådet gäller de ständigt ökande arbetsgivaravgifterna och skatterna utformasbestämmelserna generellt, vilket gör alt de belastar de mindre oftaarbetskraftsinlensiva företagen mer än de större kapitalintensiva. Arbetsgivaravgiftenmedför en snedvridning till nackdel förde arbetskraftsintensiva företagen. Densnedvridningen föreslås ytterligare öka . Skallesystemet bör enligt vårmening omkonstrueras så alt det ej så hårt drabbar lönekostnaderna ochdärigenom snedvrider konkurrensen. Arbetsmarknadspolitiken bör enligt våruppfattning främst inriktas på åtgärder som stimulerar förelagen alt ökasysselsättningen. Genom en politik som ökar sysselsättningen inom denreguljära företagsamheten minskas behovet av direkta sysselsätlningsskapandeåtgärder i regi. Och därmed minskas också kostnadernaför sådana åtgärder. Del bör vidare vara en allmän strävan att begränsalagstiftningens omfång för att inte skapa en omöjlig situation för deföretagare och andra personer som är skyldiga att följa bestämmelserna. Underår 1974 fick vi ungefär en ny lag som berörde företagsamhetenoch söm förelagarna alltså är skyldiga att ta hänsyn till. Sånågra ord, herr talman, om förmögenhets- och arvsbeskattningen. beslötriksdagen om vissa ändringar i beskattningen av familjeföretagen, varigenomvissa lättnader erhölls vid beskattningen av det i företagen arbetandekapitalet. Det var en reform i rätt riktning, eftersom utvecklingen f. n.innebär alt ca 5 96 av familjeföretagen här i landet försvinner varje år.Kapitalstarka utländska och inhemska intressen har köpt upp enlång rad familjeföretag. I stor utsträckning är det skatteproblemen vidgenerationsskifte, skattebelastningen samt bristen på tillräckligt egetkapital som varit orsakerna till detta. Vi finner en sådan utveckling olyckligur såväl näringslivets som samhällets synpunkt. Det är därför angeläget attfortsätta all studera familjeföretagens problematik. Fårjag, herr talman, med ett exempel belysa det orimliga i den nuvarandebeskattningen av ett familjeföretag. Jag anhåller att få visa på TV-skärmen enuppställning rörande ett familjeföretag. Företaget sysselsätter 60 anställdaoch omsätter ca 10 milj. kr. Taxeringsvärdet på aktierna är 2 milj. kr. Ägarenär och har en son, som eventuellt vill överta företagel. Under den tidenföretaget drivits har ingen utdelning getts på aktierna. Vinsten har plöjts neri företaget genom investeringar och liknande. Förelagaren anser sig behöva enlön på , ungefiir lika myckel som han betalar till en kvalificeradanställd. Efter skatt blir företagarens lön . Skatten på aktierna blir30 . vilket alltså betyderett bruttouttag, med nuvarande beskattningsregler, på . Företagarenvill säkra möjligheten för sonen att överta företaget. Han tecknar därför enförsäkring. Arvsskatten på aktierna är beräknad till , ochförsäkringspremien, som inte är avdragsgill, blir . Tidigarebehov av lön och skatt var . Tillsammans med de . blir det , vilket motsvarar en bruttolön på . Lägger man sedan på hanssociala avgifter är vi uppe i bortåt , som han måste ta utur förelaget för alt få en nettoinkomst på . Omförsäkringen inte tecknas tvingas sannolikt sonen alt sälja företagel i ställetför all ärva det. Det är ett bland skälen till att intresse för att ta överfamiljeföretag liksom intresset för nyetablering har minskat under de senareåren. Till bilden hör också att vederbörande sedan i taxeringslängden fårskylta med en inkomst på . Sedannågra ord om arbetslöshetsförsäkringen. har vi fått enförbättrad arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetskassor för företagare harinrättats. Jag har själv det tvivelaktiga nöjet att vara ordförande iarbetsutskottet för en sådan kassa. Vid varje sammanträde erinras det om attden här gruppen - företagarna i företagarnas arbetslöshetskassor - intebehandlas som övriga kassorsmedlemmar vid icke självförvållad arbetslöshet. Vikan helt enkelt inte dela lagens och departementschefens uppfattning att enföretagare vid oförvållad arbetslöshet skall vara skyldig alt avyttraeventuella rörelselillgångar, maskiner, verkstadsbyggnad, göra konkurs osv.för att åtnjuta ersättning.