prot · FY0977 · 1975-12-31 00:00:00 — Detrådde också total enighet om de åtgärder som skulle vidtas för att mildraproblemen för de anställda. Där var det ingen mätta på de löften som gavs idebatten och den omsorg som från alla håll visades de människor som ofrivilligtskulle drabbas av att mista sina jobb i , Statsrådet menar nu all deintentionerna, de löftena har man i regeringen verkligen gjort allt man kunnatför all infria. Och statsrådet utbrister: "Finns det något annat exempelpä all så mänga älgärder har vidlagils för alt lösa personalensomställningsproblem vid en utfiyltning!" Jagkan bara svara alt del finns säkert inte, eftersom vi harfattat ett beslut om en ullokalisering av detta slag. Det är möjligt att delsom regeringen har gjort är precis vad regeringen förmår göra. Del behöver intebero pä att regeringen är inkompetent utan det kan också bero på att problemetär svårlöst. Menmot statsrådets rosenskildring av hur bra problemen har lösts och hur väl dehar lösts i samklang med de statsanställdas organisationer står påpekandet i"Statstjänstemannen", ledaren som har citerats tidigare i debatten,att statstjänstemännens organisationer upplever den här situationen somnärmast kaotisk med alla de problem som är olösta, med alla de oklaradirektiven till myndigheterna om hur frågorna skall handläggas etc. Motden skildringen står också vad en avdelningschef i SPN sade i ettintervjuuttalande för tidningen ; "Vi är inte så ljusblåalt vi tror all vi skall klara av att omplacera alla, I första hand blir det desom anställts efter riksdagsbeslutet som får stå tillbaka. Utöver dem som harNOM-garanti är vår målsättning alt vi skall klara av de 400 personernai mellangrupperna." I en följande mening hoppas han att man skall klaramer än vad som är målsätiningen. Men 50 å av dem som behöver den härhjälpen från statsmakternas sida för alt beslut skall anses varafullföljt kan alltså vara säkra på att få den hjälpen. Del är mot denbakgrunden man ska se statsrådets ord om all allt som kan göras faktiskt hargjorts. Sedansäger statsrådet att han inle alls vill smila undan det här problemet därföratt han bara lar fram siffrorna för dem som är aktuella att fiytta under dethär året. Men i och med au man säger all SPN 0/7?omplaceringen av statsanställd som ej önskar medfölja vid verksutflyltning, 0/77omplaceringen av slaisanställd som ej önskar medfölja vid verksuiflyttning, m.m. nu måste koncentrera allasina resurser pä att klara de problem som ligger närmast före - dvs, de problemsom gäller människor som skall fiytta - har man också indirektsagt att så kommer situationen alt förbli. Man hinner ju inte syssla med demsom skall fiytta längre fram i tiden. Dessa kommer då förmodligen att befinnasig i precis samma situation, dvs, de kommer alt få vänta in i det sista på eilbesked från SPN huruvida de kan få annan anställning i , Det kanrimligen inte vara tillfredsställande. Såhär ser situationen ut för dem som skall fiytta nu - det gäller i samtliga fallutom ett flyttningar före sommarens slut och, tror jag, i precis hälfien avfallen före juni månads utgång: f'e/-Aoch flyiiningsdag: SMHl den 30/6 30/6 30/6 Statens väg- och irafikinsl,30/6 Lanlbruksslyrelsen 31/8 31/8 31/8Statens livsmedelsverk 31/8 30/11 Antal personer som inteomplacerats: 38, varav 7 med NOM-garanti 25, varav 5 med NOM-garanti 17, varav5 med NOM-garanti 23, varav 5 med NOM-garanti 16, varav 2 med NOM-garanti 128,varav 31 med NOM-garanti II, varav 3 med NOM-garanti 23, varav 8 medNOM-garanti 53, varav 20 med NOM-garanti Delhär är en situation som de som skall fiytta i kommande omgångar också kan hamnai, dvs. alt man ibland eller några månader före flyttningen intevet om staten kan infria det löfte man gett om att skaffa dem en annananställning i , Dåfrågar jag mig: Är det verkligen rimligt all man inför denna situation, som jagmåste säga är katastrofal, fortfarande bara befinner sig pä diskussionsstadielnär det gäller frågan om man skall ändra på reglerna för omplaceringshjälpenfrån statens sida? Jag ställde fyra krav i mitt förra inlägg, alt SPN borde ha störreresurser, inte skall tvinga folk att säga upp sig flyttningsdagen om inte jobbordnats, ulan att man i stället skall ge dem tjänstledighet så au de har chansen att få fortsatt hjälp av SPN och slipper bli ulanjobb och ulan arbetslöshetsersättning, attomstationeringsskyldigheten skall tolkas på det sätt som avsåg och skall överväga att - när ingen annan lösning är möjlig för stunden - fränstatens sida betala pendling och eventuell dubbel bosättning. Deltaär saker som man kanske har lid alt diskutera när det gäller dem som skallflytta eller längre fram, men för dem för vilka det är aktuellt attflytta eller några månader kan beskedel om alt man bara sitteroch diskuterar de här sakerna knappast vara tillfredsställande.Och del är en ganska dålig illustration lill statsrådets väldigt skrytsammaberättelse om hur mycket man gör i kanslihuset för att hjälpa de härmänniskorna. Jag tycker faktiskt att lufien har gått ur de båda debattörerna. Bådeherr och uttalar sig i sina andra inlägg betydligt meradämpat. kunde t. o, m, kosta på sig ett erkännande och säga attdel möjligen har vidlagils kraftfulla åtgärder. Detta med anledning av den sakupplysningsom jag tydligen bestod honom med och som han uppenbariigen intekände till. kostar också pä sig ett litet erkännande. Han sägeratt del är möjligt alt regeringen har gjort vad den kunnat göra. Han tilläggerockså: Problemet är nämligen mycket svårlöst. Ja, det är del. Del är sä santsom det är sagt, , Vadni sedan har att komma med är att det behöver göras ännu mer. Det kan vara heltriktigt. Vi diskuterar just nu detta. Vad är det för fel, , attdiskutera saker och ting med personalorganisationerna? Det har vi för vana allgöra. Vi kommer inte med några diktat, utan i överläggningar söker vi såsmåningom komma fram till vettiga och hyggliga lösningar. Precis som jagredovisade beträffande den första uppvaktningen från Sialsljänsiemannaförbundethoppas jag all vi även för den senare omgången skall komma fram lill vissaförslag som vi kan bli ense om. Del är inget fel i del, och det finns ingentanke på att försena några åtgärder genom delta. Vad vi är inriktade pä är attfå fram så effektiva åtgärder som möjligt. Jag är glad åt den lillnyktring somuppenbarligen har skett frän och sida. Ytterligareresurser kan man givetvis föra fram önskemål om. Det förs alltid fram önskemålhär i om ytterligare resurser för både del ena och del andra. SPNborde få bättre resurser, har del sagts här, men såvitt vi som följer del härdagligdags kan bedöma är det inte först och främst fråga om personalresursersom behövs, SPN är en av våra snabbast expanderande myndigheter och har underde fått 40 nya tjänster for att klara delta mycket besvärligaoch - som kallar det - problemfyllda arbete. Det är väl om någotell ullryck för energiska insatser vi sätter in här. Sedanvill jag bara notera all nu har ändrat sin terminologi. Hanstartade sitt första anförande med att tala om att om-stationeringsprincipenendast skulle hävdas i undanlagsfall. Det finns inte något sådant uttalandefrån sida. talar han om "i särskilda fall", och det ärvad som slår i utskoltsullåtandel, nämligen alt man skall vidta alla deåtgärder som jag har talat om för all man endast i särskilda fall skall behövahävda omslationeringsprincipen. Det är i den andan som regeringen arbetar meddenna fråga. Man skall emellertid ha klart för sig när man diskuterar dessasärskilda fall och hävdandet av omslationeringsprincipen att det förstatstjänstemannen alltid har legat 0/77omplaceringen av statsanställd som ej önskar medfölja vid verksutflytlning, m.m. ]2 Rika/dgcnsproloki)// /975. Omotnplaceringen av statsanställd som ej önskar medfölja vid verksuljlyllning, m.m. inbyggt ianställningsvillkoren au de får vara beredda att flytta när verksamhetenändrar karaktär, vid rationaliseringar eller när så krävs av omständigheterna.Del är inget undantag i statstjänst att omslationeringsprincipen behövthävdas. Men den här gången har vi utgått från att denna princip endast skallbehöva hävdas i särskilda fall, och det står jag fast vid. Jagvill också rätta på en annan punkt. Han talar om 400 människor somhär skulle riskera all stå utan jobb. För att komma upp till den siffran måstehan också ha tagit med inte mindre än ett hundratal människor som anställtsefter ullokaliseringsbeslulel och alltså med öppna ögon tagit anställning viden myndighet som man har vetskap om skall flyttas ut. Tar man hänsyn till deltafaktum blir siffran betydligt reducerad. Låtmig , herr talman, få framhålla att SPN juli1974-februari 1975 genomförde ca 400 omplaceringar. Undersamma tid anvisadesomplaceringssökande till ca 1 050 tjänster. En anledning till alt anvisningarnainte i större utsträckning leder till omplaceringar är att de tjänstemän somanvisas tjänst i många fall vägrar godta anvisning med den motiveringen alttjänsten enligt vederbörandes mening inte avser likvärdigt arbete. Det ståremellertid alldeles klart, och , om man sakligt villgranska och följa detta - och del hoppas jag ni gör åtminstone i fortsättningen- alt många omplaceringssökande har en speciell yrkesprofil och att del intekommer att finnas möjligheter all erbjuda alla sökande ett arbete som ärlikvärdigt med del de nu har. Hur skall man kunna hitta ett likvärdigt arbetelill en meteorolog eller till en som har speciell yrkesutbildning när delgäller karlritning etc? Det finns många sådana speciella yrkesprofiler i statstjänst.Har man enständigt ett krav på att man skall ha ett sådant likvärdigt jobb dåframstår till fullo innebörden av yttrande att det finns mångaproblem att brottas med på det här området. Riktpunktenär emellertid - jag understryker det än en gång - att omplacera de sökande tillett likvärdigt arbete. Men jag vill för kammarens upplysning meddela att detförekommit fall då SPN fått anvisa inte mindre än 7, ja t, o. m, 10 tjänsterutan att vederbörande har velat ta den anvisade tjänsten. Problemet är alltsåmycket svårt. Men vi satsar verkligen på all lösa det. Ävenom jag inle här försökt alt på något sätt hänge mig åt någon skrytvals -jagvill bestämt tillbakavisa detta påstående frän sida - så har jagändå velat ge en saklig redovisning av de åtgärder som regeringen har satt inför att klara denna mycket besvärliga uppgift. Vi har också försökt klarauppgiften i den anda i vilken riksdagsbeslutet fattades, och där man talade omgenerositet och att man skulle pröva personalfrågorna i en positiv anda. Jaggläder mig åt att både och givetvis inte kan finnanågot exempel på den privata arbetsmarknaden eller annorstädes där enarbetsgivare inför en omflyttning satt in ett sådant batteri av åtgärder somvi har gjort. man helt enkelt inte.Detta är väl, herrar och , ändå ett uttryck för att vi verkligenbemödar oss om att verka i riksdagsbeslutels anda. Jag tycker inlealt statsrådet skall dra så stora växlar på ett och annat ord som jaganvände i mitt andra inlägg. Jag tror att har samma uppfattning.Det är klart att det har gjorts en del här, det har vi kunnat konstatera, menvi har frågat hur man skall klara den dagsaktuella problematiken för dem som står i kö och inte har fått sina problem lösta. Att då bara rabbla uppåtgärd efter åtgärd som har vidtagits - åtgärder som är en självklarhet och somvi i viss mån har fått en redovisning för genom olikapropositioner och annat - är egentligen inte särskilt mycket att komma med. säger nu - och del är ett sådant där populärt debattknep - attluften har gått ur denna debatt. Vi var, säger statsrådet, myckel mer hovsammaeller mindre kraftfulla i våra inlägg andra omgången. Detta berodde bara på attdet trots allt, som jag sade i milt andra inlägg, våren lyfining mellaninterpellationssvaret och statsrådets andra inlägg. Interpellationssvaret andasöver huvud taget inte någonting om att här föreligger problem. Det endavärdeomdömet om denna verksamhet är där alt den sker på ett tillfredsställandesätt. Jag menar, herr talman, och däri tror jag att de fåtaliga ledamöter somär här instämmer, att så kan man absolut inte rubricera verksamheten. 1 sittandra inlägg erkände ju också statsrådet all sä inte var fallet. Sedanfrågar statsrådet: det något fel i att diskutera med personalorganisationerna?Nej, det är det inte, men det är för sent att diskutera hundratals familjersproblem en månad innan de skall fiyttas ut. Jagväckte ju min interpellation . Frågan har alltså varitaktuell . .Sedan sköt vi upp debatten från tillden . Men statsrådet har i alla fall varit medveten om de här mycketproblematiska förhållandena sedan interpellationen väcktes - om de då varnågon nyhet för honom. Jag förstår alt man även frän statens personalnämndssida har gjort statsrådet uppmärksam på dem. Och menar jag att det är försent att månaden innan utflyttningen sker överväga ytterligare åtgärder. Såkommer med ytterligare ett debattekniskt knep då han säger altvarken eller jag har pekat på alt privata arbetsgivare harvidtagit samma batteri av åtgärder som staten i detta fall har gjort. Därförmenar statsrådet att den här frågan är kraftfullt och fint skött. Fördet första finns det ju, som sade förut, inga paralleller att dra.Det är ju unikt alt fiytta ut så många verk. Det har man aldrig gjort tidigare. 0/77omplaceringen av statsanställd som ej önskar medfÖfja vid verksutflyttning, m.m. 0/77omplaceringen av statsanställd som ej önskar medfölja vid verksutflyltning, m.in. Jagtycker att skall svara på och mina frågor och inteställa frågor till oss. Det är ju faktiskt vi som interpellerar. Jag har ställtföljande frågor: Hurskall personalen göra , om man inle - och del tycks bli fallet för fierahundra anställda - har fält sina problem lösta när verket fiyltar ut? Skall mansäga upp sig eller skall man vänta på att bli uppsagd? Den frågan harstatsrådet inte berört med ett ord. Fördet andra - den frågan ställde också -; Fortsätter statens personalnämnd- det råder oklarhet om det - att bevaka och söka att ordna jobb även sedanverket har fiyttat ut, eller avskriver man ärendet dä? Fördet tredje: Vad går de här personliga tjänsterna för de s. k. NOM-garanterna utpä? Är det verkliga jobb eller är det bara lön som man lyfter? Fördet Oärde; Hur är det med frågan om generösare behandling i nämnden föromplaceringar när det gäller beviljandet av NOM-garantier? Att bevilja sådanavore ju ett sätt alt minska antalet tvångsförflytlningar. Delvar bara några av de frågor som och jag har ställl och som vi intefått svar på. Vidaresäger statsrådet att del skulle vara någon skillnad mellan "undantag"och "särskilda". Den som läser utskoltsbetänkandet och densom läser debattprotokollel får ju klart för sig att alla betonade ochverkligen strök under att det skulle vara ett mycket litet antal fall somskulle bli berörda av omstationeringsskyldighet, av tvångs-förflytining.Statsrådet har ju sagt att han hoppas att så skall bli fallet. Alldå göra en poäng av den omständigheten att jag ena gängen använde ordet"undantag" och "särskilda" är inte vidareslagkraftigt. Tillsist pekar statsrådet på alt man trots allt har omplacerat ungefär 400personer. Men man har utdelat betydligt fier anvisningar, och i många fall har,förklarar statsrådet, tydligen statstjänstemannen i fråga för högt uppskruvadekrav och fordringar eller en myckel speciell yrkesbakgrund. Det förhällandetatt de har en mycket speciell yrkesbakgrund eller utbildning borde man hatänkt pä innan man bestämde sig för att fiytta ut exempelvis ellerkartverket. Det borde man ha tänkt på då och ha insett redan då alt det var enomöjlighet att skaffa dem något sä när likvärdiga jobb. Det är ganska svårt attomplacera en meteorolog sä att han ulan omskolning får meningsfullsysselsättning. Menjag vill peka på, herr lalman, all av de 1 086 som hade anmält sigsom stannare i den första flyttvågen var det enligt SPN:s statistik 226personer som över huvud taget inte hade fått någon anvisning. Del är ganskaanmärkningsvärt. Vidare är del, herr talman, inte så au man, om man får enanvisning, därmed automatiskt får ett jobb. Jag har i min bänk ett klipp fränDagens Nyheter av , där det just berättas om en man som jobbar påSMHI. Han hade fått en anvisning till ett annat arbete, som han gärna ville ha,men det hade han inte fält, för det varnaturligtvis konkurrens om jobbet. Vi kommer inte sä myckel längre med detta. Det är väl alldelesuppenbart att både och jag tycker alt det här har gjortsotillräckligt, att det är en, för att citera Statstjänstemannen, på många sätt"kaotisk" situation och att det är djupt otillfredsställande för deenskilda - det är alltså hundratals människor det rör sig om -att månaden innanflyttlasset skall gå inte veta hur framtiden skall gestalla sig. I ett längreperspektiv ser inle utsikterna bättre ut, och där är det inte fråga omhundratals utan om tusentals familjer. 0/77omplaceringen av slaisanställd som ej önskar medfölja vid verksutflyttning, m.m. Om jag i mittförra inlägg uttryckte mig på det sättet alt jag gav herr statsrådet ochkammaren i övrigt intrycket att jag ville ge regeringen ett erkännande ber jagkammaren om ursäkt. Det var verkligen inte meningen. Vadjagdäremotsade var attdet här är svåra problem delvis näst intill omöjliga problem att lösa. Mennär regeringen tog initiativet till den här utlokaliseringen ochriksdagsmajoritelen stödde förslaget så måste man också ställa kravet att manskall lösa problemen - och göra del intill sista man och kvinna, som man fränen av statstjänstemannens organisationer har formulerat saken. Det är heltrimligt med tanke pä de löfien som gavs. sade om svårigheterna att placera meteorologer understryker baravilket svårt problem man medvetet och frivilligt har gett sig in i. Man harnämligen valt ut just sådana verk som har tekniskt mycket specialiseradpersonal. Det gäller inte bara . Det gäller fiera. Jag kan tänka mig altdet inte är så lätt att placera geotekniker heller, eller experter påkriminaltekniska frågor på andra jobb än inom just de verk som sysslar medsådana problem. Sedanvar statsrådet inne på all del inte är något fel att diskutera medpersonalorganisationerna - uppenbarligen som en replik på min kritik av all manfortfarande bara diskuterar åtgärder som behöver vidtas för all klara problemsom människor ställs inför om ell par veckor. Del är klart all man skalldiskutera med personalen. Det skulle man ha gjort grundligare redan innan manfattade beslutet om ullokalisering. Hade man dä inte bara nöjt sig med attdiskutera utan också dragit några konsekvenser av de diskussionerna hade manhafi ett utomordentligt starkt skäl att avstå från hela utlokaliseringen. Mendet som jag nu menade att det fanns anledning att kritisera var att man den 12maj 1975, då vissa verk redan är under utflyttning och andra står näst intillalt komma i gång med sin ulfiyttning, fortfarande tydligen bara befinner sig päett diskussionssiadium när det gäller mycket vitala problem för den berördapersonalen. Beträffandeomstationeringsskyldigheten kan jag inte finna att man från SPN, som ju fårsina direktiv från regeringen, på något sätt har levt upp till riksdagensuttalande om att denna bara skall tillämpas i - som jag tror formuleringenlyder - speciella fall. De enda som befrias 0//7omplaceringen av statsanställd som ej önskar medfölja vid verksutflytlning. från omstationeringsskyldighetenär ju de som beviljas s. k, NOM-garanti och som därmed får möjligheten att ståkvar med oförändrad lön medan de söker annat arbete. Övriga som inle följer medtvingas ju ta avsked den dag när verket flyttar. Det innebär tydligen attregeringen med en generös tillämpning av omstationeringsskyldigheten menarbefrielse från denna för 10 å , Det är nämligen inle fler det gäller. Detkan rimligen inte sägas stå i samklang med vad beslöt. Beträffandeparallellen med hur enskilda förelag skulle bete sig i motsvarande situationhar jag ingen anledning att slälla upp till försvar för de många fierafriställningar totalt sett som skett vid enskilda företag ochdär skälen ibland kan ha varit dubiösa. Men jag är alldeles övertygad om att omett privat, ett kooperativt eller något annat förelag, som staten inte harnågot direkt ansvar för, på samma grunder som åberopats för dettaomlokaliseringsbeslut bestämde sig för att 10 000 anställda skulle omflyttasoch efter denna operation hade 90 000 tjänster kvar i sin stat, så skulle bådeherr och jag - liksom alla andra i kammaren - ställa det kravet påföretaget, alt de som av olika skäl inle kan fiytta med skulle få arbete i dendel av verksamheten som inte berördes av utfiyttningen. Jag tycker att manskall ställa det kravet också på staten. Inte heller jag skall särskilt mycket ytterligare förlänga dennadebatt. Men jag vill ändå lämna några korta repliker i anledning av det somsist sagts. HerrWijkman forisätter att hävda all jag i stort sett rabblar upp det som gjortsoch slår mig till ro med del. Det finns ingen grund för ett sådant uttalande.Jag har försökt att belysa det batteri av åtgärder som vi har satt in för altklara denna besvärliga problemalik, ingalunda av någon önskan att slå mig förbröstet och ropa: Hurra vad vi är bra! utan för att sprida information tillinterpellanlerna - den information som jag tycker ändå verkar ha haft visseffekt. Vi,säger , kräver emellertid nya insatser, SPN behöver bättre resurserhar det sagts, och jag har på den punkten replikerat att vi nog inte sålättsinnigt kan hävda att det bara är fråga om ett resurstillskott till SPN.Jag har också belyst vad vi gjort och vad vi överväger att göra för all om detbehövs ge SPN ytterligare resurser. HerrWijkman och även pekar dessutom på en del tänkbara konkretaåtgärder, och jag skall gärna hålla med om att det är åtgärder som kanövervägas. Jag har också på den punkten svarat att mänga av de älgärder som niför fram är just de som vi f n. diskuterar med personalorganisationerna. Detvore fel av mig att här ge några bindande utfästelser om vare sig det ena ellerdel andra innan dessa diskussioner är slutförda med personalorganisationerna.Det är ändå personalen som del här framför allt gäller. säger att delär för sent att göra detta . erinra om - jag har redanpåpekat det - att jag uppvaktades av ,Därvid förde man fram en hel del krav på åtgärder, som vi i stort sett hareffektuerat under sommarens och höstens lopp; jag har också redogjort för det.När det nu har visat sig att det kanske behövs ytterligare åtgärder har nyadiskussioner och överiäggningar inletts i syfte att överväga vad som skullekunna göras. Del är alltså ingenting som vi har legat på och försenat på någotsätt, utan det hela har mognat fram allteftersom de svåra frågorna klarare harkunnat skönjas. Det är först när man kommer närmare utfiytinings-datum somproblemen säkrare kan överblickas. HerrWijkman säger att det inle finns några paralleller när del gäller om staten haragerat föredömligt i förhållande till andra. Del finns det visst, ,och kom - kanske ofrivilligt - in på det. Bl, a, har tusen ochåter tusen skogsarbetare rationaliserats bort frånsina jobb i den svenska skogen på ett mycket hårdare och hänsynslösare sätt änvad det här är fråga om. Många har också tvingats flytta till andra orter föratt få jobb. Del var det jag syfiade på, och del gläder mig alt noterat att staten verkligen har agerat på ett annat sätt. att det är riktigt. Del tycker också jag, och det var därför jag slogned på påståendet alt staten inte handlat föredömligt. HerrUllsien återkommer till att problemet är svårlöst. Han säger emellertid altriksdagsmajoriteten har hävdat alt alla problem kan lösas. Det vet jag inte omriksdagsmajoritelen har gjort. Vad den sade var alt man skulle vidta alla deåtgärder som kunde tänkas för att underlätta denna omställning, som - det varman givetvis helt medveten om - skulle bli besvärlig. Det är det som jag helatiden har försökt att göra klart i den här debatten. Regeringen har verkligenhandlat i den anda som präglar riksdagsbeslutet, och det tänker vi göra också ifortsättningen. 0/77omplaceringen av statsanställd sotn ej önskar medJÖlJa vid verksuiflyttning, m.tn.