prot · FZ0993 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagvill gärna stryka under deklarationens ord, att en förutsättning för att dennaaktiva utrikespolitik skall vinna respekt och få tyngd är att vi konsekventfullföljer den svenska neutralitetspolitiken. Det är också riktigt som detstår, att en aktiv utrikespolitik kan understryka vårt oberoende ochpä så sätt stärka tilltron till neutralitetspolitiken. Det är riktigt, underförutsättning att också utanför sina egna gränser uppfattas somverkligt neutralt i sin aktiva utrikespolitik. Alla förstår att vi även därvidmåste ta vissa hänsyn till politiska realiteter, men då skall vi inte utmanagenom att alltför mycket framhäva vår egen moral i våra utrikespolitiskadeklarationer. Ideklarationen står: "I vår u-landspolitik sluter vi starkt upp bakomkraven på varje nations rätt till självbestämmande. Det är en huvudprincip förvärt arbete också inom olika internationella organisationer." Det är brasagt. Det bästa sättet att hävda vår egen rätt till självbestämmande är atthävda samma rätt för andra folk. Ipraktiken möter vi emellertid svårigheter och blir inkonsekventa. Vad är ennation? Deklarationen tycks inte skilja mellan nation, folk och land. Det talassålunda om att regeringen vill främja en ekonomisk och social jämlikhet för det"angolanska folket". Det borde nog ha stått "folk".För är inte en del av förklaringen till svårigheter under dess förstatid efter portugisernas försvinnande att det omfattar många folk, som intesjälva bett om att föras samman utan som förts ihop inom en politisk ram av deeuropeiska kolonialmakterna? Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt en del av förklaringentill den zairiske presidenten stöd till FNLA, att han måste varasolidarisk mot bakongofolket, som bor i norra men som också är ettdominerande folk i det angränsande ? Det är sannolikt att MPLA:s snabbaseger pä sikt var det bästa för folk. Det kan emellertid inte uteslutasatt något av folk kan komma i kläm. Jag förutsätter att stöd iså fall också omfattar det. Angolaär ett av många exempel pä att folk och stat inte är samma sak. Strängttaget alla stater i omfattar många folk med olika kulturell bakgrund.Att kräva att varje sådant folk skulle ha politisk självständighet skulle ledatill ekonomiskt och politiskt kaos. Därför kan det vara ett dilemma för oss förvilka vi skall ställa upp. Låtoss ta som ett annat exempel. Jag föreställer mig att regeringen ocksåkan uttala sitt stöd för det etiopiska folket. Skulle det i så fall innebäraatt vi stöder den etiopiska regeringens undertryckande av folk? Ellerstöder vi detta folks strävan till självständighet? I utrikesministernsdeklaration sägs: "I vår u-landspolitik sluter vi starkt upp bakomkraven på varje nations rätt till självbestämmande." Det låter bra, menmenar vi att har rätt att bestämma över eller sluter vi vi uppbakom rätt till självbestämmande? Arbetar regeringen i så fall förEtiopiens rätt eller för rätt "inom olika internationellaorganisationer", för att fortsätta att citera deklarationen? Enligt minuppfattning har och därmed vi ett ansvar för det eritreanskafolkets rätt. Iavsnittet om säger utrikesministern bl. a. att "Palestinaarabernassituation inte får betraktas som enbart ett flyktingproblem utan som en frågaom rätt till nationell existens". Jag ställer mig helt bakom dennadeklaration. här delen av världen finns emellertid andra folk, som saknar nationellexistens. Kurderna t. ex. är ett särpräglat gammalt kulturfolk med en samladbosättning. torde ha lika mänga invånare som den skandinaviskahalvön. Kurderna vill vara självständiga, men de behärskas nu av , ,, och . Många kurder är nu flyktingar eller lever isocial och ekonomisk misär. Är vi beredda att ställa oss bakom också kurdernasrätt till nationell existens? Konsekvensen, borde fordra det. Kanvi inte tillförsäkra alla folk en nationell existens - och det kan vi inte -bör vi arbeta för att de garanteras en kulturell existens. Mänskligheten harunder sin utveckling byggt upp en oändlig variation i livsmönster. Varje sådankultur är en folkgrupps lösning av sin relation till världen. Varje sådankulturform har ett särskilt värde för dem som lever inom den. Alla haremellertid inslag som skulle kunna vara en tillgång för hela mänskligheten. Dentekniska kulturens erövring av väriden har inte bara ändrat de ekonomiskaförutsättningarna för folk efter folk. Den har förstört kulturer och isoleratmänniskor från deras sammanhang. Det är inte bara så, att människor och folkbokstavligen går under i denna utvecklingsspår. Hela mänskligheten får ett så mycket fattigare arv att leva vidare på. Vikan inte hävda varje folks självbestämmande inom en nationell existens. Vimåste emellertid hävda varje folks rätt till kulturell existens. Denna rättmåste kunna hävdas internationellt och mot regeringar. Det gamla kallades gärna på svenska. Det är en svaghet att Förentanationerna enbart är en organisation för regeringar. Vi skulle behöva enparallellorganisation, något slags första kammare, ett folkförbund som byggdepå kulturella folkgrupper och inte på politiska regeringar. Ettframtida väridssamhälle måste förutsätta ett inbördes samspel mellan länderna,vilket i viss mån minskar dessas ekonomiska och politiska rörelsefrihet. Destomer angeläget blir det då att man i andra avseenden värnarom detmångfasetterade väridssamhället. En ny ekonomisk världsordning får inte baravara något för regeringar. Den måste innebära en samverkan mellan alltjämtlevande folk och kulturer. Det får inte bli en utslätning av dem. Med denförutsättningen kan en ny ordning te sig som ett hopp också för de folk,kulturgrupper och minoriteter som förtrycks inom ramen för konstladenationalstater eller andra politiska konstruktioner. Det bör, herr talman, varafolken förr än regeringarna som skall kunna räkna på stöd från det svenskafolket. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Hert i (m): Svensk utrikespolitik förtjänar en inträngande ochkritisk analys i , i massmedia och i andra fora. Den svenskaneutraliteten har medverkat till att den utrikespolitiska debatten i vårt landgenomgående har blivit försiktig. Den gamla traditionen i svensk utrikespolitikfrån har fortfarande hängt med i så måtto att intresset och viljantill en kritisk analys av den svenska utrikespolitiken och dess mål förekommiti alltför ringa grad. Dettaär olyckligt, eftersom det har lett till att bl. a. inflytande överutrikespolitiken i alltför ringa utsträckning kunnat göra sig gällande. Densvenska utrikespolitikens senaste utvecklingsfaser har knappast någon särskiltdjup folklig förankring. Det gäller också vår biståndspolitik. Det går i daginte att skilja den svenska biståndspolitiken från den svenska utrikespolitikeni övrigt. I och med detta har vi avlägsnat oss från det grundläggande kriteriumsom borde vara gällande för svenskt bistånd, nämligen den humanitära aspekten. Detsvenska biståndet till har kommit i centrum av debatten. Kritiken mot detkubanska militära engagemanget i har varit hård. Det måste slås fast attdet som hänt i inte är någon engångsföreteelse, finns - det harmed all önskvärd tydlighet framgått av artiklar i bl, a, svensk press - ocksåpå en rad andra ställen i , och , Detär självklart att denna globala verksamhet inte är någonting som självtkan betala. Det är inte heller så att dessa aktiviteter i första Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt hand gynnar rent kubanskaintressen. Det är som drar nytta av vad gör i tredjeväriden, tjänar här som en spjutspets för sovjetiska militära ochpolitiska framstötar. Denamerikanska utrikespolitiken har haft betydande motgångar under 1960- och1970-talen på vissa håll i världen, har under denna tidsperiodlegat relativt lågt men i gengäld ägnat sig åt bl, a. att bygga upp en militärflotta som saknar motstycke och som är ett utomordentligt redskap om manskulle vilja utöka sitt militära och politiska inflytande till andra delar avväriden. Den sovjetiska högsjöflottans skapande är ett av de mest intressantaoch mest illavarslande tecknen på Sovjetunionensexpansionssträvanden. Genomatt de kubanska trupperna har börjat uppträda i strategiskt och politisktintressanta länder i olika delar av väriden öppnas nu möjligheterna till ettökat politiskt inflytande för . Det vore naivt att blunda fördetta. betalar aktiviteter och förser detta land medhypermoderna vapen. gör naturiigtvis inte detta utan vederiag. FidelCastro har på det sättet gjort sig till ett lydigt redskap för den sovjetiskapolitiken. Måhända har han inte haft något val. Medall säkerhet kan vi räkna med att kubanska trupper kommer att ställa upp i fleroch fler länder för särskilda syften. Det kommer att finnas gott om"befrielserörelser" av de mest skilda slag, som kommer att betraktaCuba som en reserv, en truppbank varifrån man kan låna soldater och vapen, dockpå vissa villkor. Vilka villkoren är kan man gissa sig till. Detär säkert väldigt få i vårt land som har någonting emot att diktatoriskaregimer, var de än finns - och vi har som bekant sådana på nära håll - ersättsmed demokratiska. Men det är inte detta saken gäller. Problemet är om vi skallacceptera att en av supermakterna använder ett u-land till att föra dess krig,sköta dess subversion, öka dess politiska och militära inflytande. Problemet ärnaturiigtvis detsamma vilkendera av supermakterna del är fråga om. Sådanaförhållanden är inte unika. De har alltid förekommit. Krig genom ombud kommervi säkert aldrig ifrån. Men i det aktuella fallet är i hög gradinblandat. Genom vårt stöd, ekonomiskt och politiskt, blir vi indirektgaranter för och politik i vissa avseenden. Detmåste understrykas att vi ger ett betydande bidrag till viabiståndsbudgeten. Men vi har också, herr talman, och det är intressant - jaghar inte noterat att det har uppmärksammats i debatten - visat ett störreförtroende än något annat land vad gäller upphandlingen av varor och tjänsterför biståndet. är nämligen det enda mottagande land för svenskt biståndsom självt får svara för upphandlingen av de varor och tjänster som ingår iprojekten. Detta är anmärkningsvärt mot bakgrund av vad som hänt. Vidare har detdiplomatiska umgänget med ökat. och andra företrädare förden har varit på officiella besök i det landet. Den kubanskeregeringschefen väntas till . Allt detta kan knappasttolkas som annat än att inte har några mer avgörande invändningar motCubas politik. Jagär övertygad om att min skeptiska inställning till militära äventyr delasav en överväldigande majoritet av svenska folket. Reaktionen mot politikhar också varit stark i andra länder, I det norska har starkakrafter varit i gång för att helt stoppa hjälpen till , Beslutet blev förnågra dagar sedan att u-hjälpen till helt skall avbrytas när de norska hamnprojektenär avslutade , , som har givit ett mindre biståndtill , har också beslutat sig för att helt upphöra med det med hänsyn tillCubas inblandning i , Från svensk sida föreslås däremot en uppräkning avbiståndet. Ennedtrappning av motsvarande slag som det norska har beslutat är detminsta vi borde göra från svensk sida, I annat fall riskerar vi att allvarligtskada viljan hos svenska folket att ge bistånd. Det är naturligt om reaktionenblir sådan. Viljan hos gemene man att ge svenska skattepengar till krigiskaäventyr, syftande till att öka det sovjetiska inflytandet i världen, tordevara högst begränsad. Låt mig avslutningsvis säga några ord om situationen i MellerstaÖstern. har relativt utförligt ägnat sig åt den frågan i sittanförande. I regeringsdeklarationen finns också ett flertal synpunkter i justdetta ämne. Densvenska inställningen till konflikten har förändrats , från enstarkt Israelvänlig inställning till en mer avvaktande attityd till de olikaparterna i konflikten. Att en omsvängning de facto har ägt rum från svensk sidaär bara att konstatera. Vi behöver i detta sammanhang inte gå närmare in påorsakerna. Oljan har spelat en roll, men det har också funnits andra skäl förSveriges nya linje. Jaghade tillfälle att besöka en rad länder i regionen. I samband därmedfick jag tillfälle till sammanträffanden som syftade till att visa hur de olikaländerna såg på konflikten och PLO:s roll i sammanhanget. Denkorta reflexion som jag gör med anledning av detta är följande: det finns - ochdet har förvisso understrukits i olika sammanhang -inte någon enhetlig linjearabländerna emellan i frågan, och PLO står i många avseenden på en ståndpunkt sominget arabland stöder. Det vore farligt att dra alla över en kam.Det finns olika grader av förståelse för och dess problem i skildaländer. VadSverige i detta sammanhang kan göra är att klart markera sin positivainställning till de som mer än andra strävar efter en fredliglösning av konflikten. Jag är inte säker på att detta verkligen har varit enkonsekvent linje från den sida. Också här har man frånsvenskt håll haft en viss benägenhet att odla kontakter med stater som har enmer militant inställning i frågan än andra. Att är en realitethar knappast förnekats av någon representant Utrikes-,handels-ocli valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt för de mer moderataarabstaterna. Men då är utgångspunkten gränser. Det är mot dennabakgrund som rapporterna om att börjat bebygga de territorier somerövrades under oktoberkriget är oroande. Man får inte underskatta denpsykologiska effekt som detta har i . Vad som sker på Israelsinitiativ kan minska möjligheterna att få till stånd en lösning på grundval av1967 års gränser. De moderata krafterna i försätts genom det som nusker i en besväriig situation. motverkar sina egna syften genom attbörja bebygga de nya områdena. Enlösning av den här konflikten måste innebära att båda sidor måste kompromissa.Det ankommer inte på oss i att i detalj tala om vad en lösning skallinnehålla. Men vi måste i vårt handlande konsekvent stödja de moderatakrafterna såväl i arabväriden som i , Vi bör påtala olämpliga handlingarpå vilken sida de än förekommer. Knappast någon i - om vi bortser fränrena extremistgrupper - vill radera ut från kartan. Vi måste frånsvenskt håll arbeta för alt kräva rättvisa åt alla de parter som har drabbatsav konflikten. Då gäller det inte längre i första hand stater utan människorsom bor och verkar nära varandra. 1 en slutreplik till Per , som denne inte hade möjlighet attbemöta, sade utrikesministern att det uttalande i av PLO-talesmannenKaddoumi som Per hade åberopat har dementerats. Kaddoumi skulle havarit felciterad. Vidare menade utrikesministern att det gäller att hänga medi svängarna, att uttalanden som är en månad gamla kan vara föråldrade därföratt utvecklingen går så fort. Nej,tyvärr, . PLO har inte utvecklats. Man har konsekvent hållitfast vid sina programpunkter. skall försvinna som judisk stat. Bara dejudar som kom till skall få stanna kvar i ett enligtPLO:s modell. Palestinafrågan måste lösas med krig. Detär så man uppfostrar den palestinska ungdomen. Det är de förväntningarna PLOskulle ha att infria den dag man fick herraväldet över . Någongång kan man göra ett mer försonligt uttalande för okritiska journalister ellerpolitiker från västländerna för att skapa goodwill, för att öka chanserna attfå tala inför FN eller för att få tillgång till någon annanpropagandaplattform. Men det dröjer inte många dagar förrän man är framme meden dementi - som kanske inte får så stora rubriker i Västeriandet, men som hosde egna skingrar alla tankar på en mjukare linje och givetvis krossar allaeventuella illusioner inom om att PLO skulle ha ändrat sinagrundläggande avsikter. Låtmig bara ta ett enda exempel på den här tekniken, hämtat från Dagens Nyheterden . PLO dementerade den dagen bestämt uppgifter från WashingtonPost om att skulle ha föreslagit en buffertzon under FN påockuperat område, och sagt att en sådan zon skulle kunna leda till ettpalestinskt erkännande av . Detvar inte alls tal om att erkänna , inte under några omständigheter, sadePLO-talesmannen. Även om går med på att dra sig tillbaka från ockuperatarabiskt territorium och går med på att en palestinsk stat upprättas väster omJordan, så blir det inget erkännande. Det sade närmaste man. Det finns enklar linje vad oss anbelangar, och det är att vi inte erkänner . Det ärfullkomligt omöjligt, fortsatte han. Jagkommer inte dragande med det här citatet för att triumfera - tvärtom. Det är ien känsla av hopplöshet man läser varje ny dementi. Och beklämningen är såmycket större, när man ser hur PLO:s ställning bland palestinierna tycksstärkas - delvis på grund av den insatser. Motden här bakgrunden är det också klart att det inte skulle räcka med en ellerannan försonlig deklaration av PLO - även om den inte följdes av nya dementieroch krav på att skall förgöras. Så länge PLO fortsätter att skapaförväntningar hos palestinierna om att den judiska staten skall sopas bort,att alla judar som kommit till efter 1917 skall sändas tillbaka tillförföljelsen, så länge är det mycket begärt att skall våga lita på mildadeklarationer för världspressen. Jagvet inte vad som hände när Kaddoumi intervjuades av . Hans dementiföljer ju bara mönstret från tidigare. Men jag vet vad han sade till PerAhlmark om PLO:s program, för då var jag närvarande. Jag kan bara intyga attdet referat av samtalet, som Per har lämnat här och iTV-diskussionen , är till alla delar korrekt. Kaddoumi förnekade intepå någon punkt § 6 i . Han påstod inte att den skulle ha ändratseller tagits bort. Det var samma skrämmande budskap som så många gångertidigare. Helsingforsdeklarationenhar spelat en stor roll i diskussionen här . Vi har blivit påminda om hurSovjetunionen har utfäst sig att "respektera mänskliga rättigheter ochgrundläggande friheter, däri inbegripet tanke-, samvets-, religions- ochtrosfrihet för alla utan åtskillnad med hänsyn till ras, kön, språk ellerreligion," kommer att "främja och uppmuntra ett verkligtutövande av de medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala, kulturella ochandra rättigheterna och friheterna, vilka alla härrör från det inneboendevärdet hos varje människa och är väsentliga för hennes fria och fullautveckling." Inom denna ram kommer de deltagande staterna "atterkänna och respektera den enskildes frihet att bekänna sig till ochutöva sin religion eller tro, följande sitt samvetes bud." Dedeltagande stater på vilkas territorium det finns nationella minoriteter - dithör ju - har lovat att respektera dessas rätt till likhet införlagen och ge dem full möjlighet till verkligt åtnjutande av de mänskligarättigheterna och grundläggande friheterna. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Deryska ledarna lovade i att i positiv och humanitär anda behandlaansökningar från personer som önskar återförenas med medlemmar av sinafamiljer, och därvid särskilt beakta ansökningar av brådskande natur, såsomansökningar från personer som är sjuka eller gamla. De lovade också attbehandla ansökningar på detta område så skyndsamt som möjligt. De försäkradeatt en begäran om att få återförenas med familjemedlemmar inte skall leda tillatt man mister sina rättigheter. Detär nu sedan det här dokumentet undertecknades. Vi vet att löftenainte har hållits. Många ryska judar, som ansöker om att få återförenas med sinafamiljer i , har inte fått en behandling i positiv och humanitär anda,inte heller har deras ansökningar behandlats skyndsamt. Judarnai har inte kommit i åtnjutande av de rättigheter som enligtHelsingforsdeklarationen skall garanteras minoriteter. De har inte denreligionsfrihet och kulturella frihet som de sovjetiska härskarna har lovat attrespektera. 1stället har judarna i fått uppleva fortsatt och skärpt diskriminering.De förvägras rätten att vara judar, att fritt utöva sin religion, att ge uttidningar och böcker inom sin egen kultur. - om de av detta drarslutsatsen att deras hemland inte är utan , så förvägras derätten att resa dit. Antaletjudar som tillåts lämna landet har skurits ned från ungefar 3 000 i månaden1973 till 1 700 och bara 1 000 . I fler fall ännågonsin har antingen judar fått sina ansökningar om att få återförenas medfamiljemedlemmar avslagna eller också har, trots Helsingforsdeklarationenslöften, behandlingen dragits ut så att de fortfarande väntar på besked, kanskeflera år efier det att ansökan lämnades in. Dröjsmåletär så mycket grymmare som själva ansökan vanligen leder till en förvärradsituation för dem som vill lämna landet. Ofta blir man av med arbetet och kaninte få något nytt. Man trakasseras som förrädare. Eftersom man förvägrasarbete, kan man straffas enligt lagen om pa-rasitism. Låt mig visa ett exempel på den kulturella behandlingen av judar iSovjetunionen. Det som kammarens ledamöter kan se litet svagt på bildskärmen ären fotostatkopia av en vetenskaplig artikel, som sprids officiellt iSovjetunionen. Texten haren mängd vita gluggar. Namnet på professor , eninternationellt känd judisk-rysk fysiker har nämligen raderats ut på allaställen där det förekom i denna vetenskapliga artikel. Professor görsalltså till en icke-person. Han får inte ens omnämnas i vetenskapliga artiklar.Var finns då den respekt för det inneboende värdet hos varje människa, somHelsingforsdeklarationen talar om? Det här kan kanske tyckas vara en detalj,men medge att det är en ganska otäck detalj! HerrWerner i önskade tidigare att svenska folket skulle få bättreinformation om vad som står i . man hålla med om. Det somstår i det dokumentet är i och för sig inte några märkliga saker för de flestasvenskar. Införkapitlet om familjernas återförening tror jag de flesta här i landet snarastkänner besvikelse. Trots allt bygger ju det avsnittet inte pä den för oss såsjälvklara principen att man skall ha rätt att förenas med sin familj, och skall ha rätt att lämna det land där man upplever sig som diskriminerad,utan pä att man måste ansöka, att ansökan skall övervägas av myndigheterna, attdet kan finnas olika avgifter och andra påfund från de styrande som är till föratt försvåra för familjemedlemmar att leva tillsammans. Kortsagt: vad detta kapitel lär oss är att i de kommunistiska staterna känner mansig tvingad att hålla kvar medborgarna med våld. Där är det en särskild förmånatt få lämna landet! Omdet är någon informationsuppgifl som borde känna som specielltangelägen, är det att upplysa oss om detta: Varför är det nödvändigt för hanskommunistiska broderparti att försvära för judarna att lämna - och andraoliktänkande med för den delen? Och varför har så litet gjorts i praktisk handlingav hans partibröder i för att pä de här viktiga punkterna leva upp tillde löften som gavs i ? Låtmig också, som herr talmannen , påminna om ett annat dokument som hardirekt betydelse för de ryska judarna, nämligen FN:s konvention om demedborgerliga och politiska rättigheterna. Den ratificerades av Sovjetunioneni höstas, . Den trädde i kraft - alltså fördrygt sedan. FN-konventionentalar ett klarare språk om rätten att lämna ett land: "äger frihetatt lämna vilket land som helst, däribland sitt eget". Den rätten får inteinskränkas annat än för att skydda den nationella säkerheten och den allmännaordningen, den allmänna hälsovården eller sedligheten eller andra personers fri-och rättigheter. Denhär konventionen har alltså just trätt i kraft. Det har givetvis inte varitnågot hinder för staterna att tillämpa den redan tidigare -jag utgår från attSverige har gjort det - men är det nödvändigt. ankommer det på Sovjetunionenatt leva upp till deklarationen att var och en skall ha rätt att lämna sitteget land, även judarna. Fullkomligt laglydiga människor får inte plötsligtbetraktas som brottslingar därför att de ansöker om utresetillstånd. De sominte har haft befattning med försvarshemligheter eller liknande får intehindras att resa med hänvisning till den nationella säkerheten. Iregeringsdeklarationen sägs på tal om Helsingforsdokumentet att"påtalande av förtryck och ofrihet är ett sätt att värna om avspänningspolitiken".Regeringen kommer, säger man, att fortsätta att delta i den internationellaopinionsbildningen gentemot brott mot grundläggande mänskliga rättigheter.