prot · FY0997 · 1975-12-31 00:00:00 — De borgeriiga partierna tror pä en högreinflationstakt, vilkel torde vara mera realistiskt. All de borgerliga partiernakomnier fram lill den slutsatsen genom en alltigenom felaktig föreställningskall jag i detta sammanhang lämna därhän. Men trots an de borgerliga partiernaanser att en inflationstakt pä lio eller är trolig föreslår deinga som helst åtgärder mot inflationen. Del enda som intresserade departierna är alt ge företagen ytterligare ftirmåner ulöver vad de redan har. Dennaborgerliga inställning kan knappasl ha varil okänd för regeringen, varken närett par av de borgerliga partierna passade in i regeringens pussel kring eller när nu samtliga borgerliga partier i finansutskottet harfunnit varandra igen. Från vår sida har vi i vari fall svårt all uppamma nägolslags moralisk indignation över alt etl parti, som sägersig vara borgerligt,vill samverka med övriga borgeriiga partier. - som ju ivart fall enligt egen uppfattning ett lag trodde sig vara på väg in iregeringen - är samma gamla pålitliga borgeriiga parti som förul. Det ärfortfarande ett storfinansens inlresseparti. Det går inle att drivaarbetarpolitik tillsammans med ett sådant parti, och det borde ha slätt klartför regeringen redan tidigare och därför inte komma som något slagsöverraskning . Om regeringen hade lyssnat mera till folk ute pä arbetsplatsernaoch inte minst till röster frän de egna leden hade det stått klart långttidigare. Närnu de borgerliga partierna enligt regeringens sätt att se det svikerintentionerna i ll-uppgörelsen, lämnar samarbetet med regeringen och enasom en rent borgerlig politik med ännu sämre lösningar sell från folkflertaletssynpunki menar vi att det är rikligl med elt nyval. Menskall man slå tillbaka de borgerliga partierna gäller det att gä till angreppmot prisstegringarna, hyreshöjningarna och den orättvisa skattefördelningen.Det betyder att regeringen måste lägga på hyllan den ekonomiska beredskapsplanför alt stödja kapitalägarna som har gjorts upp i Hagaöverenskommelsernas andaoch i stället utforma ett program, som direkt förbättrar situationen för de arbetande.För ett sådant program kan hela arbetarrörelsen kämpa tillsammans och slåtillbaka de borgerliga partierna. Lät mig ange nägra väsentliga krav somvänsterpartiet kommunisterna anser måste ingå i ett sådant program och som vimenar måste ställas som alternativ till den borgerliga politiken. Regeringen räknar med att priserna på konsumtionsvaror skallstiga med 8 96 mot 10,5 96 förra årel. Beräkningar som bl. a. LO och SAFhar gjort lalar om prisstegringar pä mellan 11 och 13 96 . Oavsettvilken av beräkningarna som stämmer, kommer de stegrade priserna att bli mycketkännbara särskilt för stora grupper låg- och mellaninkomsttagare. Specielltprisökningarna på livsmedel är kännbara för de här grupperna. Genomsubventioner och prisstopp har prisstegringarna begränsats på en delbaslivsmedel. De här subventionerna kan ses som ett svar pä det växande kravetom sänkning av livsmedelspriserna genom slopad moms. Värt gamla krav att slopamoms på maten och i stället skärpa skatten pä kapitalet kommer inte attbehandlas förrän . Men redan nu är det nödvändigt att gå längre. Ökadelivsmedelssubvenlioner är därför nödvändiga. Prisstoppet bör ocksä vidgas tillatt omfatta alla varor av betydelse förden dagliga konsumtionen. Hyrornamäste pressas ner. Outhyrda lägenheter är inget bevis för att allt ärvälbeställt med bostadsstandarden. Det är i stället bevis för alltför högahyror, för felplanering av bostadsområden och lägenheter och för skattemässigaolikheter mellan skilda boendeformer. Detfinns fortfarande stora grupper människor som bor trångt och dåligt därför altde helt enkelt inle har råd att skaffa sig en bättre bostad. Det är därförnödvändigt att snabbt förbättra deras bostadsförhållanden. Ett ökatbostadsbyggande mäste genomföras för alt avskaffa trångboddheten, de omodernaoch dåliga bostäderna samt den öppna och den dolda Denekonomiska politiken m. m. 8 protokoll 1975. Den ekonomiska politiken m. m. Lågräntaoch en statlig bostadsbank är fortfarande huvudkrav när det gällerfinansieringen.av bostadsbyggandet. I avvaktan pä de här åtgärderna är detviktigt att snabbt fä ner hyreskostnaderna framför allt i nybyggda hus. Vpkföreslår därför att bostadsläneräntan för hus som byggts under de senaste årenskall sänkas med en halv proceni. Förslaget skulle ge hyressänkningar pä mellanåtta och kvadratmetern. Även om skattepolitiken under kapitalistiska förhållandenvisat sig vara ett otillräckligt instrument för en progressiv fördelningspolitik,bör alla dess möjligheter givelvis utnytfias. En skärpning är nödvändig avskatten pä stora förmögenheter liksom av skatten på bolagsvinster. Samtidigtmåste avskrivningsreglerna ändras så att företagen tvingas ta fram sina vinstertill beskattning. Underde har en förskjutning skett mellan löner och företagens vinster.Lönarbetarna har fått en mindre del av produktionsresultatet än tidigare.Förskjutningen blir ännu större om man beaktar de stora möjligheteraktiebolagen har all genom bl. a. avskrivningar döfia de faktiska vinsterna.Hur orimligt läget är nu illustreras skarpt av historien i , därGränges inte behagar betala in mer än hälften sä mycket skall som föregående år- helt i överensstämmelse med de generösa regler som gäller - och där invånarnai stället drabbas av en kraftig kommunalskattehöjning. Kommunernamåste få hjälp med sin ekonomi. Kommunernas ekonomiska situation harförvärrats. De pengar som slalen släller lill kommunernas förfogande räckerinte lill för elt kommunalt skaltestopp utan all den kommunala servicenförsämras. Den skatteomläggning som beslutat om ökarproblemen för landets kommuner. Till skillnad från staten kan inte kommuner ochlandsting begära tilläggsanslag för de ökade kostnader som utgången avavtalsuppgörelsen innebär. Vihar frän värt partis sida i särskilda motioner föreslagit tre åigärder somskulle underlätta för kommuner och landsting all utan skattehöjningar fullgörasina utgifter: slalen tar över personalkostnaderna vid barnstugorna, statligtgrundbidrag införes för pensionärernas bostadstillägg, kommuner och landstingbefrias frän skyldigheten all belala arbetsgivaravgift. FjärdeAP-fondens pengar som tillhör de arbelande, måsle ocksä användas i derasintresse. har huvudsakligen använts till att utökanågra storföretags kapitaltillgångar. Del är en orimlig användning av pengarsom egentligen tillhör lönearbelarna. Den fiärde AP-fondens medel borde istället användas för all starta och utveckla statliga industrier. Pengarnaskulle dä kunna användas lill nyttig produktion i de arbelandes intresse, ochvi föreslär därför alt fiärde fondstyrelsen;! pengar endast används i statligaindustrier och all de anslällda fär större delen av inflytandet över AP-fondensaktieinnehav i dessa Manmåste definitivt göra slut pä problemet med barntillsynen. Det har sagtstidigare i debatten att det finns endast omkring 60 000 barnstugeplatseri landet. Det totala antalet barn i åldrarna 0-6 är är 785 000, och anlalelbarn i förskoleåldern med förvärvsarbetande föräldrar är över 400 000. Härtillkommer alla de barn i skolåldern som är i behov av plats pä fritidshem.Problemet fortsätter alt förvärras genom att antalet ensamföräldrar ständigtökar. Etlförhällande som bör noteras här är att frågan om utbyggnaden av förskoloroch fritidshem numera tillmäts den vikten alt den utgör en naturiig del i enfinanspolitisk debatt. Samhällets kostnader för byggandet och driften avförskolorna är därvid det som främst kommer in i bilden, men ocksädaghemsfrågans övriga aspekter måste framhållas. Bristen pä barntillsyn ärkatastrofal . Detta faktum har tidigare påtalats bäde från vårt och frånandra häll i motioner och i riksdagsdebatter. De förskoleplaner som arbetatsfram ute i kommunerna enligl riksdagsbeslutet , svarar inte på något sättemot kraven om att komma till rätta med bristsituationen. Ett av skälen tillden dåliga utbyggnadstakten är givetvis den ularmningspolilik som regeringen isamarbete med de borgerliga partierna för gentemot kommunerna och som lett tillatt kommunernas ekonomi är mycket dålig. Menett annal och väsentligt skäl är att den modell för behovsberäkning somsocialstyrelsen rekommenderat ger kommunerna möjligheler att ta lill iunderkant och pä det sättet ge en helt skev bild av behovet. En annan kritiskanmärkning mot beräkningsmodellen är att den egentligen inte spelar någonriktig roll, eftersom den inte förpliktar kommunerna all bygga utdaghemsverksamheten. Denallvarligaste brislen med den här beräkningsmodellen är all den inle tarantalel barn i aktuella åldrar som utgångspunkt ulan utgår från den nuvarandeoch förväntade förvärvsfrekvensen för kvinnorna. En hög arbetslöshet - doldeller statistiskt redovisad - bland kvinnorna las alltså till intäkt fören låg utbyggnadstakt även i fortsättningen. Man bortser hell från del faktumatt många kvinnor inte kan söka eller ta ett arbeie på grund av bristen pädaghemsplalser. Med den här beräkningsmetoden kan en kommun som har fådaghemsplatser även i fortsättningen motivera en låg utbyggnadslakt. Detär uppenbart pä det sättet all möjligheten all fåbarnslugeplals stimulerar hemarbelande kvinnor alt söka arbete utanför hemmet.Pä del sättet ökar behovet i takt med utbyggnaden. Socialslyrelsensmodell tar inte heller hänsyn till alt man kan förändra del man kallar"det praktiska behovet" genom att förändra avgifterna, barnstugornaskvalitet, deras placering i förhållande till bostäder och arbetsplatser osv. Iberäkningsmodellen tycks också finnas en fortsalt inriktning päöverinskrivningen, som redan i dagssitualionen är ett stort problem i mängakommuner, inte minst från personalsynpunkt. Alla dessa svagheter göratt modellen över huvud taget inte borde Denekonomiska politiken m. m. Den ekonomiska politiken m. m. I stället förall sysselsätta sig med teoretiska beräkningar med en mängd osäkra antagandenborde man ta reda på del verkliga behovet. Ett första steg skulle då vara attutgå frän det anmälda behovel och till det lägga ytterligare en del platser.Ett senare steg skulle vara att via kontakt med samtliga föräldrar till barn iaktuella åldrar undersöka behovet i vidare mening. Utgångspunkteni hela det här arbetet måste vara all alla barn skall ha rätt till plats iförskola eller fritidshem. Till detta är steget ännu mycket långt. Fräganom personaltätheten är i delta sammanhang av grundläggande betydelse. Denökning av förskollärarutbildningen som regeringen föreslagit är otillräcklig.Det måste bli en väsentlig ökning av kapaciteten på det här området. finanspolitisk debatt väger som sagt kostnaderna för daghemsverksamhetentungt. Jag tror all del finns all anledning att här beakta de beräkningar somgjorts och som entydigt visar att ökad daghemsverksamhel är samhällsekonomisktlönsam. Men det finns irols del också anledning att starkt betona behovet avell ökat statligt ansvar för kostnadsdelen. Staten, som har helt andra möjligheterän kommunerna all omfördela skatterna, mäste överta kostnaden förbarnstugeutbyggnaden - i första hand personalkostnaderna, vilket vårt partilänge har hävdat. Heladaghemsfrägan är en av nyckelfrågorna, inte bara i ekonomiskt hänseende utanockså när det gäller möjligheten för kvinnorna att gå ut i förvärvsarbete.Detta har ocksä konstaterats här i . Detär ocksä ett känt faktum att kosinaderna för den enskilda famifien att värdabarn i hemmet är kännbara. Den aspekten bör nämnas i samband med frågan ombehovel av all höja det betydelsefulla ekonomiska slöd till barnfamifierna sombarnbidraget utgör. I det beslut som nu har att fatta handlar det omen direkl höjning av beloppet, men väsentligt är ocksä att framhålla behovetav en kommande värdesäkring av denna form av ekonomiskt slöd. De senaste årenspenningvärdeför-sämring har också inneburit en urholkning av barnbidragensvärde. De höjningar som företagits för att möta denna ulveckling har inte räckttill för alt hälla det ursprungliga värdet. Eftersom inriktningen uppenbarligenallfiämt är att barnbidraget skall utgöra stommen i konsum-lionsslödel lillbarnfamifierna bör också frågan om indexreglering las upp till ftirnyadprövning. Sammanfattningsvisnär det gäller barnomsorgen: En progressiv politik i de arbelandes intressekräver en helt annan prioritering av barntillsynens utbyggnad. En utbyggnad somstaten bör överta kostnaderna för. program fcir expansion av förskolan förhela landel bör snabbi göras upp och konsekveni fullföfias. Programmet måste iförsta hand ta sikte på att häva de värsta bristerna. Mälsätiningen bör vara 50000 plalser under vart och ett av . Ungdomsarbetslöshetenmåste bekämpas aktivt. Under de senaste 15 åren har arbetslöshetensgenomsnittliga nivå stadigt ökal. Den här långsikliga ökningen har ägt rumoavsett om del varit läg-eller högkonjunktur. Detär särskilt ungdomen och kvinnorna som drabbats hårt av den arbetslösheten.Statistiken visar att omkring 35 96 av alla arbetslösaär . En klar majoritet av dessa är kvinnor. Utöver de här redovisadesiffrorna finns troligen ytteriigare etl visst mått dold ungdomsarbetslöshet. Föralt bekämpa arbetslösheten krävs ett samlat specialprogram. Något sådantprogram har regeringen aldrig brytt sig om att utarbeta. Man har i ställetlitat lill marknadskrafterna - det privata näringslivet och tillfälligakonjunkturuppgångar. Vpkanser att ett specialprogram mot ungdomsarbetslösheten bör byggas på föfiandeåigärder: Arbelsmarknadspolitiken gentemot ungdomarna mästeöverge sin nuvarande socialpolitiska prägel. Den måste i stället kopplas lillall medvetet skapa nya sysselsättningstillfällen. Sysselsätlningsprogrammet bör inriktas på att enslor del av den arbetslösa ungdomen bereds plals inom den statliga ochkonimunala sektorn. De slalliga industrier som vpk föreslagit bör på siklinriktas på bl. a. ungdomsrekrytering. De arbetslösa ungdomarna bör anslutas tillsocialförsäkringssystemet. Närdet gäller arbetsmarknadspolitiken hävdar vi att det måste bli etl slul på allfolk slås ut från arbetsmarknaden. Skyddat arbete har blivit en andra rangensarbetsmarknad. Den s. k. fria företagsamhelen kan inie få fortsätta all heltansvarslöst slå ul lönlagarna frän de ordinarie arbetsplatserna och sedanförklara alt del är samhällets uppgift alt svara för sysselsättningen. Allamåste garanteras rätlen till meningsfull sysselsättning där ingenlönediskriminering förekommer. Förall klara det här fordras en helt ny inriktning av arbelsmarknadspolitiken.Samma löne- och anställningsvillkor som gäller på den öppna marknaden bör ocksågälla vid skyddat arbete. De anslällda måsle ocksä garanteras inflytande överbäde produktionsinriktning och anställnings-och arbetsvillkor. t)etär dags för kortare arbetstid. Kravet pä arbelslidsförkorlning växer sig alllslarkare. Vpk anser att sex timmars arbetsdag med 30 timmars arbetsvecka böruppnås . Som en etapp är det lämpligt all sju limmars arbetsdag med 35limmars arbetsvecka är genomförd 1977. Beslutet om en sädan förkortning avarbetstiden bör fattas omgående för au kompensaiionsfrågorna skall kunna lösasi näsla avtalsrörelse. Kring de här frågorna borde det enligl vår mening vara möjligt all nåenighet inom hela arbetarrörelsen som ell alternativ till den borgerligapolitiken. Jag vill slälla frågan direkl lill statsministern: inle deförslag vi ställt i högre grad de svenska lönearbeiarnas intressen än denpolitik regeringen kan utarbeta i samverkan med ellercenterpartiet? Är det inte dags för regeringen ati lämna Ha- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. gauppgörelserna och denstatliga inkomstpolitiken bakom sig? Det lycker en stark opinion blandarbetarna, del tycker uppenbarligen också en god del av de socialdemokratiskamedlemmarna all döma av uttalanden i pressen. Den förda regeringspolitiken harvarit upphängd på samarbete med - ett som inte har ändratkaraktär för alt det blivit mindre. Det är fortfarande ett storfinansensintresseparti. Med det partiet kan regeringen aldrig föra en arbetarpolitik,med del parliel kan regeringen aldrig åstadkomma de siyrmedel som behövs föralt åstadkomma ens ett minimum av planhushållning som försvar mot den internationellakapitalistiska krisens verkningar. Innan jag övergår till mera allvarliga ting etl par ord till herrBohman. Jaghar faktiskt aldrig talatom vare sig skolavslutning eller Den blomstertid . .., utan det är som envist har talat därom vid varie debatt av denhär karaktären . I fiol förledde det honom till en malör, somnär jag stillsamt påpekade densamma ledde till viss munterhet här i kammaren.Denna malör tycks ha ridit som en mara , ty nuhade han beslutat sig för att redan innan mitt anförande hölls avverka sinaanmärkningar om blomslerlid och skolavslutning. Men så ivrig var han alt han isitt, visserligen länga, anförande lyckades avverka blomstertiden tre gånger.Redan efter den första hade talmannen haft anledning au bryta och ropa:Blockering! HerrBohmans anföranden har ocksä i övrigt en något stereotyp uppläggning. Hanböfiar med en författare eller möjligen en tysk filosof säger han -numera - i förbigående att är etl bra land. Därefler framför han nägrapersonliga gliringar mot mig och övergår slutligen till svartmåleribranschen.Fast jag får ju lov all säga au det var mera fiong i för nägra är sedan.Men del är väl så all tidens tand gnager även det fräschaste gnöl, och det fårdärför nu litet mera karaktär av idisslande än det hade förul. Jaghar faktiskt icke i österrikisk TV gjort de uttalanden som mig. Jag framträdde inför en grupp av. visserligen i och för sigborgerliga, personer för en utfrågning. En del av dem hade väl nätts avsvartmåleriet, kanske genom nägon författare - Hunlford eller nägon liknande -och de frågade om livel i är elt sådant olidligt och fruktansvärt tvångoch om människor vantrivs sä hemskt att de måsle emigrera. Då pekade jag på enundersökning som gjorts av försvar, där delredovisas all 99 96 av de tillfrågade hade sagl alt de tyckte var etlbra land. Om tillhörde den återstående procenten gick jag inte närmarein pä, eftersom del var i ett icke-poliliskt sammanhang som jag framträdde;. Efter all sålunda hasvarat på några punkter skall jag övergå till denavslutningsbetraktelse som sä ivrigt väntar på. 1 riksdagensslutskede finns del nämligen som vanligt anledning att i korthet summera vårensarbete. Reformarbetethar med kraft driviis framåt. Lät mig erinra om att denna riksdag bl. a. harfastställt nya rikllinjer för arbetsmarknadspolitiken, kraftigi förbättratstudiestödet för vuxna, antagit nya riktlinjer för invandrar- ochminoritelspoliliken, reformeral högskoleulbildningen, fastställt en långsiktigenergipolitik, öppnat nya möjligheter för en rörlig pensionsålder, fullföfilreformpolitiken på kulturområdet, förbättrat arbetarskyddel, stödet åt dehandikappade, de värnpliktigas förmåner och väldigt myckel annal. Genomen ökning av anslaget med inte mindre än 760 mifi. när vi enprocentsmåletför värt utvecklingsbistånd. Dethar således blivit ett slort reformär. De allra flesta av dessa reformer harantagits med breda majoriteter i . På vissa punkter har man i utskottengjort kompromisser, ett antal frågor har avgjorts genom lottning. Men del harhillills i stort sett gälll smärre frågor. Huvudintrycket - enhandlingskraftig riksdag som med breda majoriteter drivii reformarbetet vidarelill gagn för landel - har bestått; det kan jag upprepa . Jagåterkommer till de frågetecken som man likväl har anledning all sätta. Förutsättningenför delta reformarbete är en stark ekonomi. Det finns, som jag så mänga gångerhar framhållit, ett grundläggande samband mellan de politiska strävandena altskapa social trygghet, ufiämning och ekonomisk demokrati ä ena sidan och våramöjligheler lill en stabil och progressiv ekonomisk utveckling ä den andra. Jagskall inte i det här anförandet lägga lill några siffror utöver alla dem somredan anförls och som visar den avgörande skillnaden mellan den ekonomiskautvecklingen i vårt land och den i omvärlden. Lät mig i stället illustreraskillnaden genom två citat från två av de ekonomiska rapporter som kommit i vårhär i landet. Redanden första meningen i rappori ger en drastisk formulering omsilualionen i de flesla länder omkring oss: "Världens induslriländer -sedda som en grupp - befinner sig mitt i efterkrigstidensdjupaste recession." utredare beskriver ulvecklingen i värt land på detviktigaste ekonomiska området - sysselsättningen - heter det:"Sysselsättningsökningen fortsätter emellertid allfiämt och marssiffrornavar t: o. m. oväntat gynnsamma. har sysselsättningen totalt ökal med180 000, vilkel är en sensationell tillväxt. Mot denna bakgrund ter sig intepariieis och fackföreningsrörelsens sysselsättningsmäl orealistiska." Utöverden grund som vär sociala styrka lägger för en god ekonomisk utveckling finnsdel två viktiga förklaringar till att vär ekonomiska ulveckling varit god desenasie åren. Vårt utgångsläge närvärldens industriländer drogs in i del som In- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. dustriförbundet recession var gott. Vi hade genomfört en målmedvetensalsning på alt bygga ut industrins pro-duktionsfiirmåga. Vi uppnådde under1973 en rekordhög valutareserv. Handelsbalansens överskott var 5 mifiarderkronor. Det utgångsläget underlättade väsentligen en ambitiösstimulanspolitik, inriktad på att motverka de höjda ofiepriserna, alt bygga utsysselsättningen och alt fortsätta satsningen pä att bygga ut vår industrisproduktionsförmåga. Vikunde vidare samla bakom breda parlamentariska lösningar pä deekonomiska problemen. Del blev den linje som regeringen satsade på frän böriani det nya parlamentariska läge som uppstod i och med 1973 ärs val. Vivalde inte nyval - det skulle ha försenat då nödvändiga ekonomiska åtgärder ochskulle dessutom ha inneburit att vi som politiker gav upp del förtroendeväfiarna lämnat oss utan att allvarligt ha prövat möjligheterna att kommafram. Vivalde inle att låla slora och för nationen avgörande frågor avgöras av lotten.Del skulle vara ekonomiskt ohållbart. Och vidare: Om medborgarna finner attpolitikerna överlåter viktiga ekonomiska frågor till en tombola, skullesjälvfallet politikerna och utsättas för en stark och väl grundadmisstro. Därigenom skulle skapas risker ocksä för ett sönderfall av demokratin. Försökenalt genom samtal och överenskommelser nä majoritet i bakomnödvändiga ekonomiska beslut har i stort sett varit framgångsrika och har ihög grad medverkat till den goda ekonomiska ulvecklingen. Genomöverenskommelsen om konjunkturpolitiken lades grunden för dengynnsamma utvecklingen - som utomlands ibland kallas år.Genom de s. k. Hagaöverenskom-melserna lades grunden för en ansvarsfullfinanspolitik utan överbud, för en fortsatt reformpolitik och för det tvåårigaavtal som träffats för en myckel stor del av svensk arbetsmarknad. Därmedhar möjligheten till en hygglig ekonomisk ulveckling också och nästa äravsevärt förbättrats. Dels har den oro och osäkerhet som alltid föfier med enlångrotning i avtalsrörelsen kunnat undvikas, dels innebär de avtal somträffats - även om kostnadshöjningarna på sina häll väckt bekymmer - en kraftig stimulans avden privala efterfrågan. Detär klart att , som inte har ställt sig bakom detta, vill nedvärderadet. Men jag vill ändå erinra om att reallöneökningen - den disponiblainkomstökningen - i fiol var 7 96, kanske den högsta vi haft pä , och all man även räknar med flera procenisreal- löneförbältring. Del är myckel få länder som vägar räkna med en sådan förbättring. Mendet är ocksä viktigt att vi inle urholkar förutsättningarna för avtalet. Trolsde svårigheter som återstår pä arbetsmarknaden är det ändå en väldig prestationatt skapa arbetsfred för två är över de mycket breda fälten av svenskarbetsmarknad. En beskrivning av desenasie årens ekonomiska utveckling är emel- lertid inte fullständig omman inte ocksä talar om det pris vi medvetet betalat för de uppnåddaresultaten. Pä tvä år har handelsbalansens överskott på 5 mifiarder kronorblivit etl underskott på 2 mifiarder kronor. Om man därtill lägger bl.