prot · FZ09122 · 1975-12-31 00:00:00 — har beslutat att inte väcka åtalmol någon av de berörda. Redanår 1971 föreslog alt del aktuella vårdhemmet borde fl nyalokaler. Enligt vad jag har inhämtat projekteras nu del nya hemmet ochinflyttning beräknas kunna ske till hösien 1977. Omfattande personalförändringarhar skett. Omsorgsslyrelsen följer genom en särskild förtroendemanverksamheten vid hemmet. Hert i (vpk): Jag tackar för svarei, men jag vill underslryka alt min tacksamhet ärav ganska formell natur. Jag vill inte dölja att jag är missnöjd med svarei.Del berör inle i någon som helsl män den problemalik som del handlar om. På minena fråga svaras alt de institutionella förhållandena för utvecklingsstördabarn är allmänt tillfredsställande. På min andra fråga, om vad som bör görasefter det som framkommit, svaras inte alls. Vadvi här skall diskutera är inte dessa allmänt hållna, glidande formuleringar isvaret. Vad som bör diskuteras är konkreta ling. Skall utvecklingsstörda barnivängsmaias? Skall man slå dem för alt fl dem alt äta? Skall man misshandla demför all de skall la sin medicin? Så slår problemet. Och del är ell problem sominle syns i detla slipade och lill intet förpliktande interpellationssvar. Del fall jag använde somexemplifiering är som alla vet inget isolerat dömdesen vårdare vid etl annat vårdhem för misshandel av en inlagen. Vi har dentragiska dödsbranden på sommarkolonin i , där älta utveckling.sslördabarn och ungdomar omkom därför all brand-utrustningen var Olillfredsställande,i sin tur beroende på att äskandena för bättre brandskydd hade avslagits avfinansdepartementet. Vårdchefen på uttrycker i ell brev lillsocialstyrelsen sin oro över "den alltmer utbredda förekomsten avövergrepp inom omsorgs vården". Vad som här händer får inte undanskjutasav passiva myndigheter. Det måste klargöras och åtgärdas. Deav mig speciellt påtalade händelserna frän Golland beskrivs pä 80 sidorpolisprolokoll. avfärdande av saken ger en helt felaklig bild avvad som hänt. Genomgången av protokollen och av omsorgsstyrelsens uiredningger en annan bild. Antaletav anmälda misshandelsfall är 25. För tolv fall har åtal underiätils, därförall den misslänkle inle har tjänsteställning som medför ämbelsansvar. I trefall har preskription inträtt. I dessa fall har alltså del underiålna åtaletformella orsaker. För de övriga fallen sägs att brott inle är styrkt. Men det berorinle, som man ser när man läser papperen, på all anmälan varit felaklig. Detberor i slällel pä all åklagaren bedömt det inträffade inle hamna under lagensmisshandelsparagraf, vilkel inle alls är detsamma som all uppträdandet inte kanha varit olämpligt. Treting frapperar den som noggrant läser handlingarna. Vittnenas berättelser ärsom regel nyanserade, logiska, väl överensstämmande, konsekventa och rika pådeialjobservationer. De misstänktas utsagor bekräftar i många fall vad somförekommit, men innehåller också egendomliga minnesluckor sida vid sida medmer detaljerade beskrivningar. Tolalinlrycket är atl vittnena är i hög gradtrovärdiga. Omsorgsslyrelsens särskilda arbetsgrupp fann också all vad sompasserat i ell flertal fall förtjänat anmärkning. Arbetsgruppen lalar omfastlåsning av ben, tryckningar i ryggen med matbestick, örfilar ochhårdragning, ivångsmedicinering under onödigt stort våld, föriöjligande avpatienter m. m. Gruppen, som här hört personalen, fördömer i flera fall detsom hänt. Polisprolokollenär en tragisk läsning. Det är en upprepning i fall efter fall av grovtolämpliga beteenden mot de utvecklingsstörda barnen. Men vad som är värre ärall del speglar en inslällning all de nämnda behandlingsmetoderna är attbetrakta som normala och oundvikliga. Det är detta som berättigar frågan: Vadhänder egentligen inom omsorgsvärden? Hur behandlas de inslituiionsbarn somdrabbats sä hårt redan genom sitt handikapp? Vad har de för rättigheter? Enpojke vid Goilandshemmel var besväriig medan han provade skor. Efter -observera efter - avslutad provning flck han en örfil. Ellvittne hörde hur ivä vårdarinnor kom överens om all killla en utvecklingsstördflicka. Flickan sökte dra sig undan. Vårdarna höll fast henne. Under kittlandetslog flickan bakhuvudet i väggen upprepade gånger. Enpojke har svårt all sitta rak vid matbordet och blir orolig när folk kommer inlill honom. Man har då metoden all med matbestick slå honom i ryggen för att fl honomatt rätta sig. Ett vittne har observerat en svullnad av diameter i pojkensrygg efter sådan behandling. Slagi ansiktet och mot kroppen har utfört rutinen då det gällt att fl en annanpojke atl sitta still vid matbordet. Enflicka har haft för vana alt ständigt sitta på golvet. För alt fl henne attresa sig har man rutinmässigt använt metoden all trycka hårt på hennes nagel.Flickan reser sig då upp. Enpojke, kallad , visar sig ovillig all äta. För atl fl honom att ätadrar man honom hårt i håret. Man slår honom enligt flera samstämmigavittnesmål upprepade gånger över munnen med flata handen. Han kastas i ett fallner i en låg stol. Han gråter efter behandlingen. Om denne heterdet i en vittnesberättelse: "Vittnetfann behandlingen felaktig varför hon log sig an , som visade sig varavillig att äta, bara han salt i hennes knä. Någon ivängsmatning var inte allsnödvändig, och äler han själv bara han flr sitta i någons knä." Krävsdet oss mer bevis, hert talman, om innebörden av den känslolöshet som tydligenkan visas dessa samhällets allra svagaste? En16-årig flicka står pä ett spädbarns nivå. Hon häller pä spädbarns sätt oftahänderna hårt knutna. För att öppna dem i samband med tvättning har, enligtsamstämmiga berättelser, rutinmässigt använts handkanlslag mot handensovansida. Ett vittne säger alt hon själv tvättat flickan och attdet går utmärkt att öppna hennes händer ulan slag. Sammaflicka tycker inte om viss sorts mat - en mänsklig egenskap som hon delar medmånga, även med mänga som inte vistas på sådana hem. När hon spottar ut den, slårman henne över munnen och ansiktet och ruskar henne. Flickan reagerar med gräloch genom att krypa ihop. Ettvittne reagerar starkt mot att man lill en pojke på hemmet vid återkommandelillfällen säger att han är äcklig, all han är dum, atl man talar om hans morsom "din djävla morsa" - detla mot bakgrund av atl pojkens föräldraryppat missnöje med förhållandena på hemmet. Pojken har vanan alt stoppa allamer ätbara saker i munnen. serveras han ett rått ägg, som manavsiktligt ger honom för att fl se honom äta del med skal och alll. Samme pojkeutsätts för en hel serie slag över munnen, därför atl man vid ett tillfällemisstänkt honom för atl ha tagit cigarretter - en helt obevisad beskyllning,som uppkommit därför att ett paket försvunnit och därför alt pojken brukathjälpa lill med att frakta ut serveringsvagnen i köket. FlickanHelena flr stryk och luggning varie gång hon skall ta sin medicin. Hon vägrarla den men tvångsmedicineras. Ett vittne ger följande patetiska bild, ägnad attväl illustrera tvångsåtgärdernas lolala meningslöshet: "Numeralar själv sin medicin, man behöver bara ge henne medicinen och lala omför henne atl det här är medicinen, sä äler hon upp den. har kommit tilldel stadiet, genom att man visat henne uppskattning dä hon tagitmedicinen." Samma flicka har låsts ini ett mörkt mm, med motiveringen all hon skall läras att lägga sig.Flickan är mörkrädd och blir därför orolig vid sängdags. vittne uppger altom man sitter hos flickan , så somnar hon. Detär inte bara de kritiska vittnena som avslöjar groteska ling. Förhören medpersonal som icke varit kritisk mot förhållandena är egentligen likaavslöjande. Entf föreståndarinna vidgår t. ex. öppet all man dragit barnen i håret. Hon sägeratl delta inte försämrat förhällandet mellan personal och barn - hur hon nu kanuttala sig om det. Hon har utan att ingripa sett hur en annan värdare slagit enHicka över munnen. I protokollet har hon ironiskt nog poängterat att blodviteinte uppstod och atl flickan inle gräl. Enannan ur personalen uppger alt barnen behandlades efter vad som fordrades avsituationen. Ytteriigare en annan uppger alt behandlingen vid det aktuellavårdhemmet inte skiljer sig frän behandlingen vid vilkel hem som helst. Underde lolv år vederbörande arbetat där har behandlingen utanför den rena terapinhela tiden varit likartad. Vittnet gör följande uttalande; "Barnensaknar insikt om sin egen situation och därför är det inte synd om dem." Föreståndarenuppger alt flera av barnen inle är mottagliga för personalens enligt honomenorma omtanke och käriek - etl egenartat yttrande om man erinrar sig hur barnsom förul tvångsmedicinerais och slagils vid etl hyfsat bemötande kunnat lugntta sin medicin resp. gå lill sängs. Mottagligheten har tydligen funnits. Dethar däremot varit omtanken som uppenbariigen saknats. En tf föreståndare uppgeratt atmosfären vid det här berörda hemmet är trist och stel och atl hansanvisningar för enskilda patienter inte åtlyddes under hans tjänstgöringstid.Han uttalar atl det som sades lill någon inom personalen uppfattades gärna påett negativt sätt. Följande vittnesmål ärfrån en av de misstänkta; "Tonengenlemol barnen på värdhemmet kan ibland bli skarpare än eljest då barnen pågrund av sin låga förståndsnivå inte förslär orden man säger utan måsle genomtonfallet visas vad som är rätt eller fel." Enligtsamma vittnesmål är luggningen och tillsägelserna av samma art som brukarförekomma i ett vanligl enskill hem. Man frågar sig vilkaupp-foslringsprinciper som ligger bakom sädana ullalanden. Enannan av de misstänkta har i protokollet sagt sig fatta sin uppgift sä, alt detgälll att fl i den förut omnämnde pojken mal och medicin. Till deanmärkningsvärda upplysningarna i protokollet hör alt just denna misstänktastrax efteråt fick tjänstledigt för all la emol ell adoplivbarn. Barn är isanning skyddslösa - del är den reflexion man gör. personalen med grundkursutbildning frän 1968 som har arbetat vid hemmet iett stort antal år uppger följande rörande ivångsmedicinering ochIvängsmatning: "--- åtgärdernahar varit väl motiverade eflersom det var enda möj ligheten atl fl medicin eller mal i barnen. Vittnet anser au barnen måsle ivängsmaias genom atl hållas fast och förmås la emot maten. inle tänka sig ensituation där barnen inle flr mat i sig. Hon anser att om man inte lyckas viden måltid måsle man söka oupphöriigl följande måltiderna för all förmå barnenall äta. Alternaiivet till tvångsmatning på ell mer normalt säll är en matningmed sond vilket vittnet anser vara ell sämre alternativ." Dennatvängsmatningsentusiast anser dessutom i sill vittnesmål atl förhållandenablivil svårare sedan man kan med skarpa ord och luggning minskabarnens aggressivitet. Atl barnens aggressivitet mol dem som ivångsmatar demkan ha någon verklig grund föresvävar inte vittnet, av vittnesmålet atl döma.Kan man inle lugga barnen lugna, så bör man enligt vittnet ta upp frågan alt gedem lugnande preparat. , herr statsråd, är vad erfarenhet plus engrundkurs har lyckats åstadkomma med detla vittnes inslällning. Denförul omtalade flickan, som lar sin medicin själv genom välvilja ochuppmuntran, blir föremål för följande vilineskommeniar av en av sinaplågoandar: "Helenaskulle medicineras och var hysterisk och bara skrek. Dä vittnet slog henne iändan vaknade hon lill och tog medicinen. Avsikten med viiinets behandling avHelena var alt försöka avbryta hennes hysteri." Enrad vittnen uppger alt attityd och ton mot barnen är härd och rå. Andra vittnenhar hänvisat till delta som en följd av all barnens fattningsförmåga är lågoch skarpa tillsägelser därför motiverade. Att det skulle finnas någon kanaltill barnens känsloliv och tillgivenhet förutsätts i de sistnämnda typerna avvittnesmål aldrig, såvitt jag har kunnai finna av prolokollel. Ellvittne betecknar del som en provokalion atl man i vissa fall har varit öppetorättvis. "----- dl barn kanbli tilldelat saft och kakor medan andra barn flr sitta vid samma bord och bli ulanunder motivering atl den som inle flr kakor är för tjock. Beteendet resulterar i att det barn som blir ulan gråter. Vittnet anser alt det barn som inle skulle tilldelas kakor borde ha funnits i annan lokal--- ." Del finns lillfällen dä vrede och indignation inte kan uttryckas medde knappa nyanser som det svenska språket erbjuder. Vad som framgår är, alt delär hög tid för en helt annan utbildning, för en reformering av vården idjupaste bemärkelse, för ett striktare ansvarssystem, för etl förtydligande avijänsleansvard och det disciplinära ansvaret, för en kraftig förbättringallmänt selt av barnens räiisslällning, för en striktare och mera regelmässigkontroll från staten av landslingens och kommunernas säll all sköta omsorgsvården. Närden högste poliliskl ansvarige för socialsektorn därvid svarar, allanslallsvärden allmänt sett fungerar tillfredsslällande - dä är det också lidalt säga, all ett socialministerium skall vara etl socialministerium, inle ettrosenmålande propagandaministerium. De förhållanden vid ell vissl vårdhem för utvecklingsstörda barn ochungdomar, som i har lagil upp i sin interpellation och somhan har redogjort för här, påtalades för vederbörande omsorgsstyrelse hösten1974 och avsåg händelser som angavs ha inträffat under tiden 1971-1974.Eftersom ulredningen således i de flesta fall kom alt gälla händelser som låglångt lillbaka i tiden är det förklariigl all del har varit svårt att i detaljrekonstruera händelseförioppet. Närjag lyssnar till flr jag en känsla av all han nästan villdöma en hel personalgrupp på grund av enskilda fall. Självklarl måste övergreppfördömas - i den mån de är belagda och uppgifterna rikliga. Även vi har lagildel av polisprolokollen och känner alltså lill vad som har framkommit underförhören. har här tecknat en myckel mörk bild. Jag skall inle nugå in pä polisprolokollen. Del finns alltid två sidor i sädana här fall, detvel vi, men jag skall som sagt inle la upp den frågan. Jag vill bara slå faslalt där sådana händelser som här har påtalat inträffar, sä måsleåtgärder sällas in. Och jag kan försäkra att i detta fall har undersökningarnavarit nog så inträngande. Fårjag sedan tillägga, herr lalman, atl pä del akluella värdhemmet vislas f n. tiobarn. Tre av dem är , och den äldste har fylll 17 är. Alla barnenuppges ha konlakl med sina föräldrar, som har förhållandevis god insyn ivården. Omsorgsslyrelsen har en särskild förtroendeman som tillsynsman förhemmei. Nya lokaler projekteras, som jag tidigare nämnt. Personalen är lillslor del ny. Med något undanlag är den utbildad för sin anställning. Vårdpersonalsom arbetar med psykiskt utvecklingsstörda barn har ell stort ansvar, eftersombarnen är beroende av personalen för sin värd och sin fostran. Träningen forellmera självständigt liv beror också på det dagliga samspelet mellan barn ochvärdare. Därför behöver all värdpersonal utbildning. Utbildningen av vårdaresker inom de flesta landstings vårdpersonalskolor. kommer den attersättas av gymnasieskolans vårdlinje. Igenomsnitt lorde två tredjedelar av vårdpersonalen vara utbildad. Strävandenamåste nu inriktas pä atl ge all personal utbildning och all ge utbildningendet innehåll som den mera tränings- och samhällsinriklade omvårdnaden numerakräver. Del är ell självklart krav all värdpersonalen också skall kunna lillgodosebarnens behov av ömhel och låt mig säga käriek, och framför alll ge dem dentrygghet de behöver. ställde en mera allmän fråga: Vad händer pä del här ulomordenlliglviktiga området? Ja, del skulle finnas myckel att säga om del, kan nalurliglvis alltid göra värderingar. Men lät mig bara nämna någrasaker. Genomtillkomsten av omsorgslagen 1968 har samhällets insalser för psykisktutvecklingsstörda förstärkts myckel markant. Det har i många fall visat sig attderas handikapp i stor utsträckning också kunnat minskas. Särskolans utbyggnadmed iräningsskola har givit flera barn och ungdomar möjligheter lill utvecklingoch social anpassning. Utbyggnadenav undervisning och omsorger kan också beläggas med siffror. Låt mig nämnanågra. Statsbidragenlill särskolorna har ökat kraftigt , nämligen från 25 miljoner dålill 174 miljoner innevarande budgetär och till 238 miljoner för näsla budgetårenligt fattade beslut. Landslingens kostnader beräknades år1968 lill ca 320 milj. kr. De beräknas för innevarande är till över 1 300 milj.kr. Detfinns - låt mig slå fast det - knappast någon annan verksamhd i samhällel somkan uppvisa en motsvarande utveckling. Vi skall vara glada för att detla områdehar kommit alt bli så starkt prioriterat. Och denna utveckling fortsätter. Delgäller inle minsl integreringen i samhället. Delär också angelägel atl föräldrarna flr en riktig information om vadutvecklingsstörning innebär och slöd att klara sin familjesituation. Vi vet alttidig aktivering och träning har stor betydelse för utvecklingsstörda barn. Förde barn som behöver vård på institution måste riskerna för isoleringnaturiiglvis motverkas. Vård- och undervisningspersonal måste ha en ändamålsenligutbildning. Målsättningen är en fortlöpande förbättring av omsorgerna ompsykiskt utvecklingsstörda. Efter anförande har jag känl behov av all mera direktredovisa de insalser som görs på delta område. Naturiiglvis återstår mycket.Men här pågår en utveckling som innebär stora framsteg och som pä sikl ocksåger nya perspekiiv och nya möjligheter när del gäller planeringen för dellautomordentligt vikliga vårdområde. Hert i (vpk); Jag tycker alt socialministern är litet demagogisk när han försöker fldet därhän all jag skulle vara ule för alt angripa en hel personalgrupp. Delmåste väl ändå ha framgått av milt anförande alt del var just vad jag inte var.Del var nämligen inte i första hand de högre myndigheternas förtjänst allmissförhållandena i del aktuella konkreta fallet kom upp till diskussion ochalt åtgärder kunde vidtagas; förtjänsten tillkom dem bland personalen somreagerade sunt, riktigt och mänskligt och som hade civilkurage nog all la upp dessaförhållanden, som inle hade observerats av myndigheterna. Och denomständigheten att förhållandena kunde fl råda antyder en brist ieffektiviteten av tillsynen som bör uppmärksammas. Del vore därför motiveratmed instruktioner om en tätare tillsyn, etl intensivare sätt frånomsorgsstyrelserna atl följa vad som mer eller mindre händer i dekonkreta fallen. Avslöjandena kom i detla fall nerifrån, och det skall denpersonal äras för som gjorde dem. Jagbestrider naturiiglvis inte utan har fullt klart för mig att väsentligaförbättringar har skett pä detta område. Vi skall dock komma ihåg au del, omman ser några decennier lillbaka i liden, har varit ett osedvanligt starkteftersatt område och atl det rör sig om en kategori barn som har variträttslös. Del ligger delvis i sakens natur - deras tillstånd kräver särskildeffektivitet och omsorg om deras rätt skall kunna bevakas. Därför är del i ochför sig bara i sin ordning att denna kategori nu flr någon liten del av de allmännaanslagsökningarna. Mendet finns andra ting som gör att man inle har anledning atl vara likaoptimistisk eller skönmålande. Omsorgslagen innebar naturiiglvis på sitt sättett framsteg, en formalisering av ansvarsförhållandena. Men som påtalades avmedicinalrådet i samband med den tragiska On-salabranden haromsorgslagen faktiskt också inneburit en viss begränsning i rätlen för slalligamyndigheter alt ge ut anvisningar i skilda hänseenden. Begränsningen i denrätten var skulden till den brisiande tillsynen av brandförsvarsförhållandenai . Jag bara nämner del som en detalj. När man lägger över ett legaltansvar pä kommunerna kan del i praktiken innebära en begränsning av högremyndigheters möjlighet att kontinueriigt inspektera och granska som inle alllidär så lyckad, och del bör man observera. Huvudpunkteni mitt resonemang är dock en annan. Dessa fall som redovisas från en rad olikahåll - vi har etl misshandelsfall på Carislund i , om jag inteär fel underrättad, vi har rapporter från inspektioner somavslöjar nog så otillfredsställande förhållanden och som har väckt enbetydande irritation på sina håll inom landstingens administration -anser jagtyder på att frekvensen av fall av olämpligt uppträdande, av hård och omänskligbehandling är sådan alt man inte kan avfärda dessa fall som statistiskatillfälligheter eller beroende på allmänmänsklig ofullkomlighet och tillfälligaföriöpningar. Om frekvensen av sådana fall tyder på atl här är det någotgrundläggande fel, här är del någol i själva karaktären hos behandlingen avbarnen som brister, dä kan man inte i ett interpellationssvar säga atl deninstitutionella vården av dessa barn är allmänt sell tillfredsställande. Del ärdärför som jag menar alt det förefaller vara i hög grad av behovet påkallat meden systematisk och bred offensiv för att över lag granska och förbättra deförhållanden som råder. Jag skönmålar inte, i . Jag har bara pekat på enbetydelsefull utveckling som är på gång. Jag har sagt alt del är fl områden sompå det här sättet har kommit atl bli prioriterade. Jag kan hålla med herrSvensson om atl det också var etl område som behövde kraftfulla insatser. Jaghar framhållit att mycket återstår att göra. På sikl kommer säkeriigen mycketalt hända som förändrar våra allmänna förutsättningar atl ge dessa barn ochungdomar en riktig vård och utbildning. Flera landsling har under de senasteåren kompletterat sina strävanden lill integrering av handikappade barn genomalt inrätta s. k. rehabiliteringscentra, som främst avser slöd och rådgivningtill föräldrar med handikappade förskolebarn. Dessa re-habilileringscenlra gernya möjligheter att samordna resurserna inom landstingen och att integrera dehär barnen med andra. Viär alla medvetna om all det fortfarande finns brister i vården av utvecklingsstördabarn, liksom del finns brister pä andra värdområden. Men del finns också enpåtaglig strävan alt förbättra det som brister. Omvidareutbildning av läkare, m. m. Närdel inträffar händelser av det slag vi här diskuterar måsle man självfalletundersöka och beivra dem. Naturiiglvis skall man inte tolerera sådana händelser.Myndigheterna har undersökt delta fall. Del är inle vår sak, , atti ta upp åklagarfrågor, och jag skall inte närmare gä in på dem. Fårjag sedan, herr talman, göra ell tillägg. nämnde den myckeltragiska branden i vårdhemmet i . Jag skall inte ta upp den frågan här,men eftersom nämnde den händelsen vill jag säga attsocialstyrelsen är 1971 - om jag inte minns fel - gav ul detaljeradeanvisningarom brandskyddet. Vill la del av dessa anvisningar,skall jag se lill alt de snabbi översänds till . HertSVENSSON i (vpk): Jag känner till dessa instmklioner, och min förebråelse i fråga omOnsala gällde icke . Överläggningenvar härmed slulad. § 8 Omvidareutbildning av läkare, m. m. Herrsocialministern erhöll ordet för att besvara () den 22april anmälda interpellation, 1975/76:172, och anförde: har ställt vissa frågor lill mig om vidareul-bildningen avläkare och fördelningen av läkare mellan olika medicinska verksamheisomräden. Nugällande ordning för läkarnas vidareutbildning innebär all den som avlagtläkarexamen skall för atl fl legitimation som läkare genomgåall-mänljänslgöring (AT), som omfattar 21 månaders tjänstgöring som underläkareinom vissa medicinska verksamhetsområden. Därefter kan läkaren genomgå fortsallvidareutbildning (FV) pä underiäkartjänsl för att fl all-mänläkarkompeienseller specialistkompetens. Allmänijänstgöringen och den fortsattavidareutbildningen anordnas i form av sammanhängande ul-bildningsblock. FV-blockenfördelas av mellan olika sjukvårdshuvudmän och medicinskaverksamhetsområden på ett sådant sätt som svarar mol samhällets sjukvårdsbehov.Därvid prioriteras den öppna sjukvärden utanför sjukhusen, psykiatrin ochlångtidssjukvården i enlighet med slatsmaklernas beslut. Enligtmin mening har huvudlinjerna i statsmakternas beslut omvidareutbildning och fördelning av läkare fullföljts i alll väsenlligl.