prot · FZ0930 · 1975-12-31 00:00:00 — Delta behov kantillgodoses med 2 000 lon om kraftföretagen får tillbaka uran och plutoniumfrån upparbelningen utomlands av det använda bränslet. Av tekniska skäl är delemellertid tveksamt om detta kan ske . Del beräknade behovetöverstiger alltså kontrakterade leveranser med ca t. o. m. . Underhösten har det tillkommit en ny faktor. har meddelat sina kunderalt företaget inte kan leverera mer än av vad som harkontrakterals. Som förklaring anges all marknadsvillkoren förändrats radikalt,vilkel tagit sig uttryck bl. a. i kraftigt höjda uranpriser, och alt vissaslora producenlländer infört exportrestriktioner. Diskussioner i frågan pågårnu mellan och de svenska kraftföretagen. Enligt vad jag erfaritär kontrakten utformade så all det amerikanska företagets åtaganden ärovillkorliga. Från svensk sida måsle också förutsättas all de kvantiteter somanges i kontrakten kommer att levereras. Underalla förhållanden kommer del dock atl behövas vissa tillskott av naturligt urani början av 1980-talei. Kraftindustrin undersöker genom sitt samarbeisorganSvensk kärnbränsleförsörjning AB möjligheterna till uranköp på deninternationella marknaden. Jag har själv vid sammanträffande medregeringskolleger i , och diskuterat frågan omleveranser av uran till . Trots den besvärliga marknadssituation sområder torde det finnas möjligheter att få sådana leveranser lill stånd ibörjan av 1980-lalet. Enligtmin uppfattning finns det emellenid starka skäl mot all vårl land baserar sinlångsiktiga uranförsörjning på import. Man måste räkna med att uranmarknadenäven i framliden kommer all präglas av handelshinder och häftigaprissvängningar. Det är mot denna bakgrund som i samband med vårensenergipoliliska beslut har anvisat särskilda medel lill för projekteringav . Parallellt härmed intensifieras SGU:s uranprospektering iNorrland. Denna verksamhet har under del gett intressantaresultat som är föremål för kommersiell bedömning av . tordealltså ha goda förutsättningar att uppnå självförsörjning med naturligt uraninom den närmaste tioårsperioden. Idelta sammanhang vill Jag även ta upp den del av frågan som gällermiljöeffekterna av en utbyggnad av . är säkert medveten omden ändring av tidsplanen för som beslutats. Enredovisning av motiven för ett uppskov med prövningen av projektet lämnades avstatsministern i , och jag behöver inte upprepa vad handå sade. Låt mig bara understryka all de försörjningspolitiska motiven förRanstadsprojektet alltjämt är mycket starka. Det är därför angelägel altarbeiet med all ge projektet en miljömässigt godtagbar utformning drivs vidare.Detta förutsätter betydande insatser från såväl sökanden som berördamyndigheter och kom- Vadgäller frågan om anrikning av uran vill jag säga följande. I propositionen1975:30 om energihushållning lämnades en redovisning av regeringens syn påanrikningsfrågan. Grunden för vår försörjning utgörs, som framgår avpropositionen, av etl avtal med amerikanska regeringen som för perioden framtill garanterar tillförsel av anriknings-tjänster. Inom avtalets ramtecknas kommersiella kontrakt som reglerar de närmare villkoren förleveranserna till varje särskild reaktor. F. n. har sådana kontrakt tecknatsför 12 av de 13 reaktorer som ingår i del svenska programmet. Sverigehar ell motsvarande regeringsavial med . Inom ramen för dettaavtal kontraklerades detta år anrikningsljänsler till bl. a. dentrettonde reaktorn. Enligt ett tidigare kontrakt skall redan år1979 tillhandahålla vissa anrikningsljänsler. Den svenska kraftinduslrin kommerhärigenom att kunna bygga upp etl reservlager anrikat uran. Därmed blir detmöjligt alt upprätthålla driften av kärnkraftverken under ett ä även videlt fullständigt avbrott i tillförseln utifrån. Detta kan jämföras med vårberedskapslagring av olja, som siktar till att bygga upp lager motsvarandenågra månaders normal förbrukning. Man kan alltså konstatera alt en fullgod beredskapär betydligt lättare att uppnå i fråga om kärnbränsle än när det gäller andrabränslen. I sammanhanget vill jag erinra om att olje-lagringskommillé(H 1975:03), som har tillsatts av handelsministern, enligt sinadirektiv skall pröva frågan om en reglerad beredskapslagring av kärnbränsle. Trotsde goda lagringsmöjligheterna skulle det självfallet vara önskvärt om vårförsörjning med anrikningstjänster kunde baseras på flera leverantörer. Avalll alt döma kommer den nuvarande slormaklsdomi-nansen på området attförsvagas i och med alt det tillkommer nyaanrikningsanläggningar bl. a. i . Vi följer denna utveckling myckelnoga. Vadslutligen gäller frågan om en anrikningsanläggning i vill jag understrykaalt denna fråga saknar aktualitet. I propositionen 1975:30 redovisades denbedömningen att tekniska och ekonomiska förutsättningar för en sådan eventuellanläggning i kan komma att föreligga först under senare hälften av1980-talet. Vidare framhölls att insatserna på anrikningsområdet inom Sveriget. v. borde begränsas lill forsknings- och utvecklingsarbete med syfte atlbygga upp viss kompelens bl. a. för att bedöma olika anrikningsmeloder. Dettaär alltjämt regeringens uppfattning. Del finns inga planer på elt svensktanrikningsprojekt. Vi får t. v. inrikta oss på all klara försörjningen genomlångtidskontraki och, om detta visar sig fördelaktigt, genom att delta iinlernationella projekt. Underdetta anförande överlog herr andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Jag får framföra milt lack till industriministern för hans utförligasvar på min interpellation om den svenska uranförsörjningen och dess framtidamöjligheter. Delär med missmod och oro - stark oro - som jag har tagit del av de besked ellersnarare den brist på besked som återfinnes i interpellationssvaret. Denlivsviktiga energiförsörjningen i vårl land, som regeringen gradvis bunditallt starkare vid produktion av atomkraft, kan uppenbariigen inte grundas ochvila på önsketänkande vad det gäller atl i verkligheten och ulan hotfullastörningar föra ul det energiförsörjningsprogram som regeringen ochmoderaterna bundit sig för. Och verklighetens bistra krav i del härsammanhanget - verkligheten ärju enligt socialdemokratins svårastemotståndare - kan koncentreras lill ett enda ord, urantillgången. Dessutom enjämn och siörningsfri tillförsel av uran. Och, herr talman, det är om dennaverklighet min interpellalion handlar. Regeringenssvar genom industriministern ulvisar två saker. På den ena saken är man osäker,på den andra säker. När det gäller möjligheterna atl tillföra det kommandesvenska kärnkraftssamhällel en Jämn och ekonomiskt rimlig tillgång påbränsleråvaran är man av interpellationssvaret alt döma myckel osäker -möjligheterna till en tryggad uranförsörjning är för regeringenuppenbarligen en fråga mer om tro än om velande. I interpellationssvaretförekommer i fråga om uranförsörjningen ymnigt ord och uttryck sådana som"tveksamt", "måsle förutsättas", möjligheter"torde" finnas, "av alll atl döma" etc. Sammanställes dessaolika vaga och i stor utsträckning på önsketänkande grundade uttalanden finnsdet sannerligen anledning lill oro beträffande möjligheterna alt på längre siktklara vår energiförsörjning och därmed jobben med den linje som regeringenvalt. Troisalltär regeringen säker på en annan sak, något som tydligt framgår avinterpellationssvaret. Den långsikliga målsättningen och färdriktningen är atlgöra till elt kärnkraflssamhälle. Vårt lands möjligheter till fort- ochöverlevnad skall vila på atomkraft. Enligt regeringens program skall landeiredan 1985 för sin elproduktion till vara beroende av kärnkraflproduklion,innebärande dels atl uranet blir vår viktigaste basråvara, dels all viavsvurii oss vår handlingsfrihet att välja etl annat, säkrare, miljövänligareoch mer ekonomiskt energiförsörjningsalternativ. Ochhur ser nu verkligheten ut? Ja, enligt amerikanska rapporter har det på baraelt par år hänt tre ting med uranet, samtliga utomordentligt olycksbådande. Fördel första har uranet snabbi blivit en bristvara, med fyr- och fem-dubbladepriser och uppsagda leveranskontrakt som följd. Jag syftar här påWestinghouse uppsägning av sitt leveranskontrakt med vaiienfallsverket ochandra. För det andra börjarkapaciteten vid de amerikanska anrikningsan- läggningarna att bliotillräcklig. Det finns bara tre anrikningsanläggningar i , och redan före1980 behövs enligt gjorda beräkningar ytterligare en. Del tycks emellertid blisvårigheter atl få till stånd denna anläggning, eftersom privata finans- ochandra intressen vägrat alt tillmötesgå president begäran om atl byggadetta ytterligare anrikningsverk. Atomkraftsdrift är icke längre en lönsamaffär, utan ekonomiskt alltmer riskfylld. Fördet tredje har problemet med utbränt reaktorbränsle växt till närmastkaiaslrofnivå eftersom det f n. i icke finns någon fungerandeupparbelningsanläggning i drift. Den av startadeupparbetningsanläggningen fick man icke alt fungera. Det snabbi växande hotetfrån det olösta upparbetningsproblemet har kastat sin skugga även över densvenska scenen. Både regeringen och som utreder frågorna omupparbetning och avfallshantering har föreslagit ål-gärder som har drag avdesperation över sig. Regeringen föreslår i till-läggspropositionen bl. a. atlett organ skall inrättas som skyndsamt tar hand om avfallsfrågorna. Brådskan ärså överhängande atl man icke hinner avvakta vare sig AK förslageller ens beslut rörande avfallshanteringen. på sinkant föreslår att åtgärder, bl. a. byggande av upparbelningsanläggning, skallvidtas innan utredningen ens hunnit slutföra och redovisa sitt uppdrag. Hurser då regeringen på dessa med hänsyn till uranförsörjningen så illavarslandeoch hotfulla utvecklingstrender? Av interpellationssvaret all döma så"hoppas" man i ston sett och "förutsätter" alt allt skallordna sig. Man vet icke särskilt myckel konkret i dessa ting och har t. ex.icke någon genomtänkt beredskapsplan uppgjord för den händelseuranförsörjningen, t. ex. anrikningen, på allvar skulle komma i farozonen. Industriministernmeddelar i svaret några intressanta - och avslöjande - fakta. Det beräknadesvenska behovet av uran fram lill 1985 överstiger kontrakterade leveranser medicke mindre än . Han anmärker atl del totala behovet, ,skulle kunna tillgodoses om kraft-förelagen fär tillbaka uran och plutoniumfrån upparbetningar utomlands av det använda bränslet. Han anser emellertid altdet är "tveksamt" ' om detta kan ske . Ja, herr lalman,med det sammanbrott som upparbelningen utomlands uppvisar lorde vara en praktfull underdrift. Del finns fog frågan vilka skälman har för antagandel att situationen efter 1985 skulle vara bättre och problemetkanske löst. Jag får hemställa att industriministern redovisar vilka tekniskaskäl som lalar för ett bättre läge efter 1985! Westinghouseuppsägning av kontraktet om uranleverans kan bli ett dråpslag mot del svenskaatomkraftsprogrammei, men det hela kan även stanna vid kraftigt förhöjdapriser. Industriministern säger att diskussioner pågår mellan ochde svenska krafiförelagen och alt kontraktsvillkoren är ovillkorliga. Hansslutsats blir alt del från svensk sida måste "förutsättas" att dekvantiteter som anges i kontrakten kommer att levereras. Herrlalman, atl förutsätta är en sak när det gäller en avtalstvisi, att veta är enhelt annan. Enligt vad jag erfarit kommer amerikanska köpare som också fåttsina kontrakt uppsagda att öppna processer mot . Det är ickeuteslutet alt även de svenska kraftföretagen får börja processa. Men processerbrukar ta och tvingar icke en ired-skande motpart, i det här falletWestinghouse, att fullgöra sina åtaganden förrän en eventuellt fällande domföreligger. Jag vill då fråga: Vad tänker regeringen göra om Westinghouseskulle börja tredskas på allvar och efter en eventuellt påbörjad process, somofta blir fallet i processituationer, helt inställa sina leveranser i avvaktanpå domslutet? Har man några beredskapsplaner uppgjorda och i så fall vilka? Ivilket läge befinner sig förhandlingarna med ? Svarei på densistnämnda frågan är inte minst intressant rör dagen. Industriministernsäger vidare atl "lorde del finnas möjligheter all få sådanaleveranser" - uranleveranser - "lill stånd i början av1980-talel". Det blir från andra länder än de hittillsvarandeleverantörländerna. Industriministern har varit på besök i och iandra länder och där haft diskussioner. Det är av stor vikt all få deltauttalande mer konkret belyst, och jag frågar därför om det bygger på mer änvälvilliga uttalanden från de tänkta leverantörernas sida. Finns del någrapreliminära avtal uppgjorda? Ifråga om den för atomkraftsprogrammet och därmed energiförsörjningenssäkerställande livsviktiga urananrikningen är industriministern optimistisk.Jag delar inte hans optimism och hänvisar bl. a. till den otillräckligaanrikningskapacileten i som jag talat om. Som vi från påvisattidigare är det dessutom utomordentligt oroande, icke minst urneutraliietssynvinkel, au regeringen gör vårt land så beroende av tvåsupermakter och längre fram EG när del gäller den vitala försörjningen medråvaror till energiproduktionsställena - med andra ord kärnreaklorerna. Såvittjag förstår har regeringen ingen beredskap därest den viktigaste leverantörenav anrikningstjänster, dvs. i sista hand den amerikanska staten, på grund av t.ex. en konfiiktsituation mellan supermakterna gör som och sägerupp kontrakten. Det räcker inte i ett sådant läge att man lagrat uran för etteller kanske . Industriministernsammanfattar emellertid sin och regeringens principiella inställning tilluranimporten i orden att del finns "starka skäl mot atl vårt land baserarsin långsiktiga uranförsörjning på import". Han säger därför all vi måsterikta in oss på att uppnå självförsörjning med naturiigt uran och atl vi hargoda förutsättningar atl uppnå delta mål . Härvid kommer självfalletRanstad med en gång in i bilden och beskedel om är klart. Delta urmiljöeffektsynpunkt förskräckande projekt har ingalunda slopats. Det har baratemporärt lagts ål sidan i avvaktan på nya utredningar. Jag skall här, herrtalman, inte föregripa någon debatt om , en debatt som uppenbarligenkommer igen, utan bara komma med en stilla undran. Hur skall regeringen tackladel icke obetydliga hinder som kan uppkomma, därest kommunerna runt och även runtandra tänkbara brytningsslällen för uran eventuellt skulle lägga in veto mot eltbeslut om uranbrytning? för är icke aktuellt, säger industriministern. Det ärklart besked. Man kan då fråga sig vem som i en global krissituation - del äralldeles uppenban all de globala krissituationerna inte har upphört förall framlid ulan kan återkomma - skall anrika del uran som framställs i Ranstadoch annorstädes. Del är tydligen en Öppen fråga. Dagens interpellationsdebatt har kraftigt förstärkt den slutsats somkunde dras av regeringens energiprogram som presenterades i propositionen nr 30i år. Programmet vilar på en ytterst bräcklig grund därför att den svenskaenergiförsörjningen i avgörande grad görs beroende av atomkraft. Centernsprogram vilar på en mycket säkrare grund. Genom utbyggnad av kraflvärme ochmollryckskraft och genom hushållning och bättre utnyttjande av tillgängligkonventionell energi behövs inga kärnkraftverk för vår energiförsörjning. Viklarar oss ändock med god marginal. vi säkrar och skapar många nya jobbmed vårl energiförsörjningsprogram. Jag har varit tvungen att ställa en del frågor. De har föranlells avall del egentligen varit så litet konkretioner i de svar som industriministernvälvilligt har lämnat. Jag kan förslå all det varit svårt därför att det här ären besväriig materia som istor utsträckningar mycket diffus och svårangripbarnär del gäller alt analysera den bakomliggande verkligheten. Jag skall be atlfå repelera vad jag frågat om. Jagvill ha reda på vilka tekniska skäl som talade för all det skulle bli ettbättre läge efter 1985 i fråga om upparbeiningsanläggningarnas effektivitet. Jagfrågade om regeringen har några planer för hur man skall handla om Westinghouseoch de svenska krafiförelagen hamnar i en process och i samband med delleveransen av uran helt enkelt ställs in. Del är hotfullt nog atl företagelsäger att del bara kan leverera av vad som kontrakterals - del är t. o. m.nästan katastrofalt eftersom är den slora leverantören . Jagfrågade i vilket läge de förhandlingar befinner sig som självfallet måsle förasoch som har förts med . Jagfrågade om del finns någonting mera konkret uppgjort med de tänktaleverantörerna i och andra länder som industriministern nämner, omdet finns några preliminära avtal eller om det bara är välvilliga uttalandensom dessa länder har gjort. Jagfrågade vad regeringen tänker göra om det kommunala vetot används moturanbrytningen. Detta var, herr talman, defrågor jag hoppas alt få svar på. Hen (): Jag vill kommentera två punkter i industriministerns svar lill herrSjönell, dels de försörjningspoliliska motiven för Ranstads- 5Riksdagens protokoll 1975/76:30-31 projektet, somindustriministern konstaterar alltjämt är myckel starka, dels meddelandet atlSGU arbetar med uranprospektering i och all det arbeiet har gettmyckel lovande resultat. Försl vill jag emellertid göra några konstateranden. Industriministernhar sagl alt vi har vår uranförsörjning i stort sett tryggad genom kontrakt medutländska leverantörer. Del finns vissa orosmoln i sammanhanget, som herrSjönell pekade på, genom alt krånglar med det kontrakt som vi harmed företaget. Delfinns också enligt utländska källor möjligheter alt upphandla uran påvärldsmarknaden, men då får man räkna med alt betala världsmarknadspriser. Beträffandede farhågor som framfört mot prispressen -jag förmodar alt hanvelat sälla den i relation till energikostnaden -vill jag säga att enligt deutredningar som har gjorts i sammanhanget påverkar priset på uran i myckelliten grad den totala energikostnaden vid kärnkraftverk. ISverige har vi stora uranfyndigheter. Per capita räknat är de faktiskt destörsta kända i världen, men eftersom del pågår intensiv jakt världenöver efter uran kan det förhållandet ändras myckel snabbi. All vi inte harforcerat en närmare karlläggning och prospekiering av våra uranfyndigheter ochsatt i gång drift i siörre skala tidigare beror på alt världsmarknadsprisernahar varit så låga genom de gynnsamma dagbrott som har kunnat utnyttjas på etlpar andra ställen i världen. Därigenom har inte svensk gruvdrift varit lönsam. Nuhar läget blivit ett annat. Genom den stora utbyggnad av kärnkraft världen översom nu sker har förhållandet mellan tillgång och efterfrågan på världsmarknadenblivit elt annat. Priserna har skjutit i höjden, och menar experterna atl vihär i har passerat nollinjen för en lönsam uranbryining. Jagdelar industriministerns bedömning av skälen lill alt vi bör ha en egenuranbryining och så långt möjligt vara självförsörjande. Det stärker vårtekonomiska och politiska oberoende, och vi kan också få kvantiteter över förexport, vilket har god effekt på ekonomi och sysselsättning. Avde här skälen fäster jag kanske den största vikten just vid det oberoendegentemot andra länder som det kan innebära att ha en egen drift av en urangruva- som kan göra oss självförsörjande. Redanunder 1950-talel började man uppföra en mindre urangruva i i närhetenav . bröt man uran, och man kom upp i enkapacitet av ca 60 lon . 1968 upphörde man med brytningen och gruvanlades "i malpåse" - kanske främst för att den med dåvarande uranpriserpå världsmarknaden visade bristande lönsamhet. MenRanstad var - del skall konstateras - från början planerat och byggt för enkraftigare utvinning. har fortsatt sin prospekterings-verksamhet och gjorten ny förelagsekonomisk utredning, som visar att nu kan blilönsamt. Man har projekterat för en års- produktion som skall liggapå ca I . Delta läcker - t. o. m. med litet råge - in hela vårl egetbehov. Men måste man konstalera att innebär engigantisk miljöförstöring i ett mycket känsligt område. Uranhallen är låg iskiffern i - uran per lon. Det betyder alt för en årsproduktion som man har talat om här på måsle nära 6 miljonerton skiffer brytas, dvs. över 20 gånger mer än vad som brutits. Jaghar själv varit i Ransladsområdel ell flertal gånger under del ,och jag måste erkänna att Jag inte med egen föreställningsförmåga kan sättamig in i vad dessa väldiga massförflytiningar kommer alt innebära. Delfinns också andra miljöhinder. Det blir problem med grundvattnet, del kommerall bli mer svaveldioxid och stoft i luften än nuvarande storindustriertillsammans släpper ul. Del är väl också av de skälen som harsagt nej till projektet. Sedanbör man kanske också föra in en annan synpunkt. ligger i ett område därdel redan finns fiera stora industrier. De industrierna har - efter vad somupplysts mig - redan nu problem med arbetskraften, och rörligheten är siörre änvad som är normalt på andra håll i landet. Del kan alltså bli etl besvärligtarbelsmarknadsproblem och andra till-växlproblem om man ytterligare ökar temperatureni del här tillväxtkraftiga området. Därförlycker jag att industriministerns konstaterande alt SGU:s uranprospektering iNorrland har varit mycket lovande är någonting som man på allvar måsle ställamot . Jaghoppas all den här positiva bedömningen som SGU nu har gjort och somindustriministern tydligen delar efter genomgång av de handlingar som harlagts fram skall resultera i en mycket kraftig statlig satsning på altundersöka de uranfyndigheter som finns i den norrländska fjällkedjan. De härfyndigheterna ligger främst i Arjeplog-Arvidsjaurområdet, och man har ocksåupptäckt mycket lovande fyndigheler i Tåsjö-Do-roleaområdet. De härfyndigheterna är av en helt annan typ än Ran-stadsskiffern och uranhalterna ärfiera gånger högre. Detta kan inte enbart tolkas positivt. Del finns vissatekniska svårigheter alt ta itu med då del gäller uranbryiningen i Norrlandlika väl som i Ransladsområdel. Del är dock alt konstatera atl den högreuranhalten gör all miljöförstöringen blir myckel mindre, och de områden detgäller är dessutom mindre känsliga ur nalurvårdssynpunkl. Jagvill lill slut framhålla alt SGU:s anslagsäskanden vad gällerpro-spekteringsverksamhet av ifrågavarande slag i den norrländska fjällkedjanbör behandlas med prioritet. Jag vill, som Jag också inledningsvis gjorde, seRanstadsprojektet mot bakgrunden av fyndigheterna i och hoppas, attregeringen inte fattar någor definitivt beslut om brytningen i förränalla handlingar ligger på bordel beträffande möjligheterna att få till stånd enbrytning i den norrländska fjällkedjan. Jag tror att en tidsplanering,innebärande all man tar upp en brytning av de norr- ländska fyndigheterna, ialla avseenden skulle vara lill fördel för folkhushållet. Tillmiljösynpunkterna kan man också lägga de arbetsmarknadspo-liliska synpunkterna.En sysselsättningsökning i Norriands inland skulle vara en välbehövliginjektion och skulle utgöra en god motvikt till den trend lill orientering molkusten som t. ex. 80 innebär. Vi söker ju objekt i för atl fåfram en viss balans och motvikt mot denna stora satsning, och Jag tror attdenna brytning på ell myckel bra sätl skulle kunna komplettera den. Jag hoppasalltså att vi inte skall försitta chansen till en gruvbrytning i norr genom attfatta ell förhastat beslut om en alltför tidig gruvbrytning i . Jag vill gärna ta upp sista fråga. Vi har ju ingenanledning att så forcera utredningsarbetet beträffande all vi inteparallellt med del har möjligheter atl bedöma vad som är möjligt atl utvinna iNorriand. Tvärtom kommer vi att öka ansträngningarna i fråga om uranletningoch i fråga om bedömning av möjligheterna att bryta uran i Norriand. Men detotala kvantiteterna är, som framhållit, mycket skiljaktiga.Under det att man i Ransladsområdel har uppmätt en förekomst av 300 000 lonuran rör vi oss med några lusental ton i de områden som f n. undersöks uppe iNorrland. Men del kan som sagt väl länkas atl man tidigare kommer i gång medbrytningen i Norriand, bl. a. av sysselsällningspolitiska skäl och också därförall del tycks finnas ell siörre intresse uppe i Norriand för att verkligen få igång denna verksamhei. Jagtror all jag därmed också kan svara på fråga om vetorätten.