prot · FY0971 · 1975-12-31 00:00:00 — Förhållandel all tillägg av förnamn äravgiflsbelagt vid ansökan hos patent- och registreringsverket men kostnadsfrittvid dop ger anledning lill all frågan prövas. En översyn av namnlagen görs f n,av namn-lagsulredningen. Efter vad jag har inhämtat kommer utredningen ocksåall behandla frågan om förnamn, bl. a, för utländska adoptivbarn. Utredningenberäknas slutföra sill arbete . i (fp): Jag lackarstatsrådet för svaret. Närnamnlagen kom till, kunde man väl inte förutse all det skulle bli så storadoption av utländska barn. Det kommer ungefär 1 000 barn till . Detfinns med nuvarande regler två alternativ om man vill ge ett adoptivbarn ettförnamn utöver vad som slår i barnets pass. Om barnet döpts enligt ordning, får man lägga till ett namn gratis. Om det inte är döpt isvenska kyrkans ordning får man ansöka hos namnbyrån och betala . Det ärmånga som över huvud taget inte -tillhör något samfund och som har adopteratbarn. Jagkan förstå att patent- och registeringsverkels kostnader skall läckas avavgifier. Men i många sammanhang har man nu en annan uppfattning omadoptivföräldrar. Socialförsäkringsulskoltet skriver i sill betänkande nr90, som också har antagils av en enhällig riksdag, att goda skäl finns attadoptivföräldrarna skall jämställas med biologiska föräldrar. Jaghoppas verkligen alt det förslag som kommer 1976, när namn-lagsutredningen blirklar, undanröjer de problem som jag har frågat om. Man tycker att del skulle hakunnat gå på ett enklare säll genom alt en kompletterande förordning sändes uttill pastorsexpeditionerna, så att de hade kunnat klara detta. Problemetär att adoptivföräldrar som önskar ändra namn på adoptivbarn, som vidankomsten till redan är döpta, befinner sig i en annan situation än deföräldrar vilkas barn ej döpts före ankomsten till men sedan döps isvenska kyrkan. Detär klart att när namnlagen kom lill kunde man inte förutse den slora adoptionenav utländska barn. Adoptivföräldrarna har naturiigtvis för barnets egen skullett rätt stort inlresse av att barnet får ett förnamn som svarar mot vadsvenska barn heter. Detvore emellertid intressant om statsrådet något mera kunde kommentera just denhär delen av namnlagsuiredningens arbete. Det är kanske för mycket begärt, mendet skulle vara bra om del gick alt nå ett sådant resullal att kostnaderna föratt ändra förnamn försvinner. 0/77kostnaderna för registrering av förnamn på adoptivbarn Som i förstår är jag positivt inställd lill attförsöka hitta en lösning på det här problemet. Ekonomiskt är det inle avavgörande storleksordning, men del måste för de enskilda människorna verkalitet konstigt all den ena myndigheten fullgör den här riänslen gratis medanden andra myndigheten tar. Skälettill att namnlagsutredningen måste se på frågan är att del finns andra liknandefall. Det är inte bara namnändring i samband med adoption som förekommeroch där man gör sådana här tillägg. Del finns andra låt mig sägaminoritetsgrupper som också har behov av all ta patenlverkels service ianspråk. För all vi inle skall skapa en ny orättvisa i förhållande lill någonannan grupp genom all nu rycka ut bara de adopterade barnen, så är del kanskebäst alt namnlagsutredningen får se genom hela detta för all del inte såöverväldigande problem. Del är min förhoppning all vi skall kunna reageraså snabbt som möjligt när vi fått betänkandet från utredningen. i (fp): Jag tackar för statsrådels kompletterande svar. 0/77alternativa vårdformer för narkomaner är ju positiv, så jagförväntar att frågan skall lösas på ett för alla parter tillfredsställande sätt. Överläggningenvar härmed slutad. §8 Om alternativa vårdformer för narkomaner Herrsocialministern erhöll ordet för att besvara () den 10april anmälda interpellation, nr 52, och anförde: har frågat mig om jag delar uppfattningen att hittillsgjorda försök att utvärdera alternativa vårdformer för narkomaner inte fyllervetenskapliga krav på tillförlitlighet och relevans saml vilka åtgärder somplaneras för att kvalificerad utvärdering skall komma lill stånd snarastmöjligt, F,n, pågår i flera forskningsprojekt på narkomanvårdsområdet, av demest omfattande är , som består av nio olika delprojekt,däribland en efterundersökning av 250 patienter som vistades på åren1969-1972. Denna undersökning avser bl, a. alt genom journal- och inlervjudatasöka utvärdera behandlingen vid narkomanvårdskliniken saml att beskrivapatienternas fortsatta förhållanden. Bland övriga pågående uppföljnings- ochutvärderingsstudier kan nämnas ett projekt som genomförs i samarbeie mellanpedagogiska institutionen vid och de sociala myndigheternai , samt undersökningar vid ungdomsmottagningen i , Vidutvärdering av behandling inom narkomanvården föreligger liksom vid utvärderingav annan behandling stora svårigheter, bl, a, därför att det inte flnns någraenkla och av alla accepterade metoder för alt vetenskapligt mäta psykologiskaeller psykosociala förändringar hos människor eller orsakerna till sådanaförändringar. En del av de undersökningar och rapporter som framlagtsbeträffande narkomanvården kan inte heller betecknas som forskning i striktmening. De utgör ändå ett viktigt tillskott till våra kunskaper omnarkotikamissbruk, orsaker lill missbruk, missbrukels förlopp ochbehandlingseffekterna. De problem som rör utvärdering av olika former av vårdoch behandling diskuteras fortlöpande och kommer bl, a, att dryftas vid ellnordiskt forskningssymposium . Genom det inrättade Nordiskadrogforskningsorganel kommer narkomanvårdsforskningen inom också allkunna ytterligare samordnas. Jagdelar uppfattningen att en breddad behandlingsforskning inom bl. a. narkomanvårdenär angelägen. har föreslagit ytterligare insatser undernäsla budgetår till forskningsprojekt som rör nykterhels- och narkomanvård.Socialstyrelsens förslag kommer att prövas inom den lill socialdepartementetknutna delegationen för social forskning. Jag ber att fåtacka socialminister för svaret. Låt mig särskilt få uttrycka min storatillfredsställelse över den positiva inställning till behovet av utvärdering avolika vårdformer för narkomaner, som statsrådet ger uttryck för i svaret. Detär särskilt glädjande alt man nu har startat ett nordiskt samarbete på dettaförsummade område. Viär tydligen hell ense om angelägenheten av att söka få klarlagt vilkavårdformer som är effektiva, nu när vi slår inför en stor satsning frånsjukvårdshuvudmännens sida för all avhjälpa den nuvarande bristen påeftervårdsplalser för narkomaner. Minstlika angeläget är det givetvis att satsa på förebyggande åtgärder i form avtull- och polisingripanden för att hindra insmuggling och langning avnarkotika. Här är ett intimt samarbete mellan sociala myndigheter och polis-resp, tullväsende på lokalt, regionalt och centralt plan av största vikt för attge bästa möjliga förutsättningar för framgång. Inte minst erfarenheter frånGöteborg visar att man kan nå mycket goda resultat i detta förebyggande arbete,när samarbetet är väl etablerat mellan dessa organ. ligger dock utanförramen för denna interpellation, och därför tänker jag inte fördjupa mig i denfrågan, även om del naturligtvis är viktigt all man inte försummar deförebyggande åtgärderna för all motverka narkomani. IGöteborg har man tagit ett beslut om en ytterligare samordning avkommunens insatser mot narkotikamissbruk. Att denna ål-gärd är motiverad tordebäst belysas av att man räknar med all del finns 5 000narkotikamissbrukare i . Av dessa är 2 000 grava missbrukare medomfattande kriminell belastning. gjorde man ett försök allgallra ett register över narkotikamissbrukare som var kända , Delrörde sig om ca 4 000 personer. Man fick på grund av personalbrist ge upp detförsöket, men man hann dock konstatera all del i slorl sett bara var de somdött som kunde gallras ut, I övrigt stötte man nästan undantagslöst på återfalllångt in på 1970-talel, Delta visar att vår vård av narkomaner f n, tyvärr inlehar stor effekt. Närdet gäller narkomanvården finns del nog anledning all dra en parallell medpsykoterapin. Psykialriprofessorn i uppmärksammade nyligensocialstyrelsen på de problem som är förknippade med del slora utbudet avpsykologisk behandling. Enligt ell tidningsreferat säger han bl. a. följande; "Ivårt land fiorerar ell slorl anlal varianter av psykoterapi. Ledarna tycks hainspirerats av en dröm att snabbi kunna etablera sig som erkändapsykoterapeuter och de uppträder med en säkerhet som endast den bristandeerfarenhetens oskuld kan ursäkta," Tyvärrmåsle man nog konstatera all liknande förhållanden i viss mån råder inomeftervården för narkomaner. Men där kan vi inle påslå alt vi har ell för slorlutbud av vårdplatser. Tvärtom behöver vi många Omalternativa vårdformer för narkomaner 12 protokoll 1975. 0/77 alternativa vårdformer för narkomaner Men vi måste då velamer om vilka vårdformer vi skall salsa på i fortsättningen. Jag är alltså inlekritisk mot all vi f n. har en fiora av vårdformer och vårdmetoder, utan jagmenar att man i denna liksom i så många andra verksamheter måste räkna med attmisslyckas . Men då måste man försöka lära av misstagen, så att man kanundvika att upprepa dem. En utvärdering av förekommande vårdformer är därförsynnerligen angelägen. Det är för resten ganska förvånande att socialstyrelseninte redan har lagit kraftfullare initiativ för att få fart på denna viktigaverksamhet. Det räcker ju inle med något enstaka projekt, utan i princip bordevarie av statsmedel stödd verksamhet av detta slag bli föremål för enutvärdering. synes man t. o, m, stödja vårdformer, där man inte ensjournalför patienterna, trots att journalföring ju är en grundläggandeförutsättning för all man skall kunna göra en retrospektiv undersökning avvårdmeloder och vårdresultat. Till min förvåning har jag erfarit all man såsent som har anslagit medel för personal för ett utvärderingsförsök vid envårdinstitution, utan att ge några som helst preciserade direktiv om hur dennautvärdering skulle genomföras. Jag är självfallet inte kritisk mot anslaget somsådant, men jag menar att man borde ha givit mera noggranna direktiv om huranslaget skulle uinytrias, inte bara när det gäller det ekonomiskahandhavandet av anslaget utan just hur själva redovisningen avutvärderingsförsöken skulle gå till. Tilldetta kommer att del måste vara principiellt olämpligt all låta personal knutentiil den aktuella vårdenheten själv genomföra en dylik utvärdering, i variefall om man inte mycket hårt styr metoderna etc. för detta arbete. Annars ärdet stor risk alt vederbörande överskattar effekterna av den egna vårdformen. Närman sedan skall jämföra behandlingsresultaten måste man vara noggrann med attha jämförbara storheter. Lika självklart som del torde vara att man inte tardödligheten vid blindtarmsoperationer i jämförelse med dödligheten vidnjurtransplantationer till intäkt för en bedömning av resp, kirurgsskicklighet, lika naturligt bör del vara att man inle jämför resultaten från enenhet som tvingas omhänderta de gravaste och kriminellt belastade narkomanernamed resultaten från en enhet som behandlar ett klientel som enheten självväljer ut bland dem som frivilligt söker sig till den aktuella institutionen, 1det senare fallet bör prognosen för ett gott resultat vara god oavsett vårdensutformning. Vidaremåste man följa patienterna betydligt längre än man gör f n. för att man skallfå en säker bild av vårdformens effektivitet. Inte minst ålerfallsfrekvensen iGöteborg visar vikten av detta. Vid undersökningar i har vad man försttrodde vara en rehabilitering för av de intagna i en viss vårdform efterett par år reducerats till en rehabilitering för knappa . Drygt tvåtredjedelar av dem som man först bedömde som rehabiliterade återföll alltsåinom . Kanske skulle en bättre kontakt med dessa patienter under detnärmaste årel efter utskrivningen ha lett till ett bättre resultat - vem vet? Låt mig för att någotbelysa de problem det är fråga om citera en Den har rubriken , , en psykolog vid som medverkat vidutvärderingen av några projekt, uttalar där: "Vimåste ständigt fråga oss; Gör vi någon nytta för våra patienter? Kan vi i såfall dokumentera det? Vid en utvärdering försöker man se o m man gör någonnytta, på vilket sätt man gör del, om behandlingsformerna kan vidareutvecklasoch förbättras. Enutvärdering kan ge en nödvändig 'feed-back' för den som behandlar: det här varbra, det här var mindre lyckat, det här kan utvecklas vidare. Då behöver intebehandlingsformerna stagnera utan kan ständigt förbättras," Givetvishar också den enhet som blir föremål för utvärderingen problem. har manen känsla av att vederbörande där i alltför stor omfattning tycker sig blitrampad på tårna. Socialarbetaren , som tydligen varit ledare förett projekt, säger enligt samma artikel: "Vifick kämpa hårt för att få starta vår verksamhet. Den skulle vara ett alternativ till den traditionella vården: vi ville bort fråninstitutionerna, vi ville satsa på familjerna och hjälpa dem att förändra sin miljö. Närutvärderingen skulle göras hoppades vi få hjälp av den med att vidareutvecklaarbetet. Det förutsatte att vi kunde diskutera oss fram till en gemensam modellför hur vårt arbete skulle beskrivas. Mennågon sådan diskussion blev aldrig möjlig. Vi var oeniga om allt. I ställetblev vi intervjuade och fick starta familjernas 'jag-styrka' och'impulskontroll' - sånt som vi tyckte var meningslösa begrepp och inte hade ettdugg med vårt arbete att göra." Jaghar med dessa citat velat bevisa att det naturligtvis är ett svårt område sig in på när man gör en utvärdering, men detta får inte hindra all manändå gör allvarligt menade försök. Jagskulle vilja avsluta det här inlägget med att försöka skissera vilka åtgärderjag och många med mig anser att borde vidta för attåstadkomma en så effektiv utvärdering som möjligt av de vårdformer förnarkomaner som vi f n, använder. Man borde sätta in personal från våraforskningsinstitutioner på en retrospektiv studie av hur det gått förförslagsvis 3 000 slumpvis utvalda under 1960-talel registrerade narkomaner iStockholm, och . Av detta material borde man kunna dra vissaslutsatser både om eventuell vårds effektivitet och om hur en prospektiv studieav nuvarande och blivande vårdinstitutioners vårdformer och resultat bör läggasupp. Ett forskarteam borde parallellt planlägga hur denprospekiiva forskningen skall bedrivas. En förutsättning för bidrag av statliga ellerkommunala medel till en fristående bör ifortsättningen vara att den förbinder sig att journalföra patienterna samt attden tillåter att vård etc. utvärderas med hjälp av systematiska vetenskapligaanalyser genom personal från fristående forskningsinstitution. Omalternativa vårdformer för narkomaner 0/77alternativa vårdformer för narkomaner givetvis ta mycket storhänsyn till patienternas integritet. Om man inte kan trygga en konfidentiellbehandling av uppgifier och annat beträffande patienterna, kan man nämligenaldrig skapa det förtroende som är förutsättningen för att man skall haframgång med behandlingen. 4.Vid dessa utvärderingar måsle patienterna följas under med efter handallt glesare kontakter. Jaghoppas, herr lalman, att socialministern är ense med mig om att vi har ettstort och behov av nyssnämnda forskning, såväl retrospektiv somprospektiv, av per patient samt att journalföringoch utvärdering som utförs av fristående forskare i princip bör varaförutsättningar för anslag från samhället. Sedan åtskilliga år pågår i vårt land en intensiv debatt omnarkomanvårdens inriktning. Man kan tala om två skolor, en psykiatrisktinriktad och en mer psykologiskl-sociologiskt inriktad. Den första serdrogmissbruket i sig självt som ett medicinskt problem, medan den andra sernarkomanin som ett symtom på andra psykologiska och sociala svårigheter. Dethär är naturligtvis en grov schematisering, men med de huvudlinjerna har deolika inriktningarna framträtt i den svenska debatten. Somlekman och politisk förtroendeman har man svårt all helhjärtat ta ställning förnågon av dessa skolor - det förefaller mig som om båda för fram en del rikligaiakttagelser. Men staten och kommunerna måste bestämma sig för hur vi skallsalsa resurserna på narkomanvården. kostar den minst 50 milj. kr. Det är viktigt att de pengarna används på ett vettigt sätt, framförallt därför alt det gäller människoliv - del gäller om narkomanerna och derasanhöriga skall få möjlighet till en dräglig tillvaro. Normaltlyssnar vi på vetenskapen och på det ansvariga ämbetsverket, ,när det gäller alt ta ställning till frågor av vetenskaplig natur inom sjukvårdoch hälsovård. Men på det här området möter vi den komplikationen alt de somforskar och arbetar inom vården är mycket delade i sin uppfattning. Och de sominom sysslar med narkotikafrågorna har gjort en del ganskamärkliga uttalanden, varför vi politiker inte utan vidare kan acceptera vadsocialstyrelsen säger. Detsom har föranlett dagens diskussion är den senaste fasen i den fortlöpandedebatten mellan narkomanvårdens två skolor, som har utspelats i Läkartidningenoch som framför allt har gällt utvärderingen av olika behandlingsmetoder. Jagberörde de här frågorna , när fattade beslut omnarkomanvården. Jag fick ingen reaktion från socialministern dä, varför jag ärtacksam mot som genom sin interpellation har givit mig ett nytttillfälle att begära besked av , Förraåret betonade i anslutning lill en motion från vikten avatt behandlingsforskning inom narkomanvården kommer till ansåg delnödvändigt att initiativ las lill forskning om behandlingsmetoder och deraseffekter, och alt det borde ske utan hinder av förberedelserna för gemensammanordiska insatser. Nufinner vi alltså att den behandlingsforskning som bedrivs - i synnerhet densom sysslar med de nyare, mer öppna vårdformerna - utsätts för en ganska hårdkritik av professor i . Den som har följt debatten kanknappast komma lill någon annan slutsats än att herrGunne har fått rätt i ettavgörande avseende, nämligen då han hävdar att det inte finns någondokumentation av resultaten inom den-narko-manvård som bedrivs i öppen vård,vid små behandlingshem, i kollektiv, terapeutiska samhällen och liknande. Manhar haft olika invändningar mot vad professor och hans medarbetare harsagt, och jag återkommer lill del. Men ingen har egentligen hävdat att delskulle finnas några vetenskapligt godtagbara forskningsresultat som visar här behandlingen har effekt, att den stora satsningen på nya vårdformer harvarit riklig. Det är fortfarande en fråga om tro. Detär många som har sett framväxten av nya öppnare vårdformer för narkomaner somett hoppingivande tecken. Jag hör till dem. Den ideologi som ligger lill grundför behandlingen är sympatisk. Den bygger på att man inle bara skall behandladrogmissbruket utan försöka reda ut narkomanens hela sociala och psykologiskasituation. Missbrukaren själv måste vara med och bearbeta problemen. Delär en vårdfilosofi som stämmer väl med en liberal människosyn. harockså stött denna utveckling och föreslagit en snabbare ökning av antaletvårdplatser på behandlingshem. Det gjorde vi även . Vi har också drivit påför att försök med nya behandlingsformer, drivna av olika ideellaorganisationer, skulle få ekonomiskt stöd. Detär alltså från en positiv utgångspunkt som jag närmar mig den här verksamheten.Men givetvis har vi varit medvetna om att den vetenskapliga grunden för denhär inriktningen har varit svag. Därför har vi upprepade gånger fört framönskemål om resurser för utvärdering. En självklarhet är alt sådan forskningmåsle bygga på vetenskapliga metoder. Jaghar funnit debatten i mycket oroande. Framför allt är jagbekymrad över det sätt på vilket man från dem som verkar inom de öppnavårdformerna, och några av riänstemän, har bemött professorGunnes kritik. De har svarat i stort sett efier tre linjer. Fördet första har de rent allmänt talat illa om professor , Han sägs vara uteför att misstänkliggöra dem som haren annan uppfattning. Han kanske kritiserarandra för att dölja problem i sin egen verksamhet, antyder man. Han påstås hatill syfle att vården skall vara läkarstyrd. Han är egentligen farmakolog,heter del, och det är tydligen någonting myckel skumt. Omalternativa vårdformer för narkomaner Omalternativa vårdformer för narkomaner Dettasäll alt diskutera inger inget större förtroende. De nya formerna förnarkomanvård, och den forskning som bedrivs om dem, blir inle bättre av att manmisstänkliggör professor syfien, eller för att han eventuellt också harproblem. Det vore bättre om dessa talesmän för narkomanvården höll sig till attbemöta kritiken i sak. Det verkar som om de höjer rösten för att argumenten ärsvaga. Fördet andra hävdar man att professor och hans medarbetare har fel, därföratt de är motståndare till den vårdideologi som ligger bakom de nyabehandlingsformerna. Som jag tidigare nämnt tycker jag all det finns myckettilltalande i de allmänna resonemang som ligger lill grund för den nyainriktningen av narkomanvården. Men det avgörande provet på ideologin är ju omvården lyckas. En sympatisk ideologi kan inle ersätta resultat. Dentredje linjen är att professor påstås resonera alltför "naturvetenskapligt"när han t, ex. vill all man skall undersöka om narkomanerna låter bli attanvända narkotika efter behandlingen. Förbättringen bör inte bara mätas ifråga om knarkandet, heter det i ett inlägg, utan beträffande "svårligenobjektiverade aspekter som exempelvis förändring av narkomanidentitet, egenupplevelse av livssituation och framtidsperspektiv, sättet att varaarbetskamrat-samlevnadspartner-förälder etc". Ettannat representativt uttryck för samma syn finns i gårdagens nummer avLäkartidningen. Låt mig citera ett stycke, efiersom det ger en god bild av hurman resonerar; "En fråga omideologi Tilltrontill resultatredovisningar har i allra högsta grad med vårdideologi att göra.Om man ser narkotikamissbruk som en sjukdom som skall botas ungefär på sammasätt som en maskin skall lagas, då kan man naturligtvis utvärdera sina resultatgenom att undersöka i vilken mån patienten efter behandlingen användernarkotika. Synenpå narkotikamissbruk som en sjukdom som skall behandlas av doktorer som ärexperter på 'narkomani' precis som andra doktorer är experter på andrasjukdomar gör del enkelt att relatera de resultat man får till behandlingen. Videlar inle detta synsätt, vilket gör del svårare för oss alt redovisa entydigaresullal. Vi menar att narkotikamissbruk är ett destruktivt sätt all lösadjupgående livsproblem av social och psykologisk natur. Behandlingen syftartill att hjälpa klienterna alt finna bättre metoder alt lösa sina livsproblem.Behandlingen kan alltså inte utvärderas bara genom all mäta graden avdrogfrihet. En missbrukare kan mycket väl vara på god väg att lösa debakomliggande problem som ger upphov till symtomet narkotikamissbruk trots allhan fortfarande använder narkotika och omvänt kan den drogfrie missbrukarenmycket väl ha svåra olösta problem som leder lill annat destruktivt beteende, tex alkoholmissbruk eller andra psykiska symtom," Man anser t, o, m, att enutvärdering som mäter graden av drogfrihel hos patienterna i ettvisst skede kan ge en missvisande bild. Jaghar ett behov av all reagera mot detta resonemang. Säg gärna all man skall mätaäven andra faktorer än drogmissbruk eller drogfrihet. Det är bra att få en mernyanserad bild. Men försök inte få oss att tro att det skulle vara ointressanteller rent av fel alt ta reda på om narkomaner som gått igenom en behandlingkan avstå från narkotika, eller om de fortfarande använder narkotiska preparat. Ensådan hållning strider mot allt som är känt om vanebildande medel. Den ger baraintryck av, att de som sysslar med de nya vårdformerna är rädda för att få framresultaten av sin verksamhet i ljuset. Tyvärr kan man inte frigöra sig från enkänsla av att många av dem som deltagit i debatten är så troende att de inte ärsärskilt intresserade av en vetenskaplig utvärdering. De vet att de har rätt -skulle forskningen visa något annat, så måsle del vara fel med forskningen.Allt della tal om nya synsätt, faktorer som inte går alt mäta osv. har ett dragav den obolfärdiges förhinder.