prot · FZ0924 · 1975-12-31 00:00:00 — Omfattningen av en sådan verksamhet beror ju på vilka behov somuppstår i samhället genom de förändringar som talar om.Vägledande även för de förslag som och utskottet lägger fram harvarit att förstärkningar behövs. Detta behov måste väl även i framtidenbestämma hur stort ämbetet skall vara. HerrFISKESJÖ (c) kort genmäle: Om får de gransknings- och kontrolluppgifter som vpk syftartill, måste det medföra att man skapar ett oerhört stort ämbetsverk för att manöver huvud taget skall kunna klara av uppgiften, om det nu går. Jagvill erinra om att det snart finns ett par hundra centralaämbetsverk samt mängder av regionala och kommunala förvaltningsorgan. Fästerman den förhoppningen vid att det skall kunna göra en systematiskoch kontinuerlig förvaltningskoniroll över hela fältet, är man definitivtorealistisk. Istället får vi försöka slå vakt om det som har visat sig vara specielltvärdefullt i konstruktion och sätt att fungera och som ur denenskilda människans synvinkel är allra viktigast, nämligen att den enskilde harmöjlighet att vända sig med sina bekymmer till en fristående rättsvårdandeinstitution. HerrBERNDTSON (vpk) kort genmäle: Det är ett ganska formalistiskt synsätt redovisar. Detskulle behövas ett stort ämbetsverk, säger han. Jag vet inte om man kanfastställa var gränsen går för ett stort ämbetsverk, vare sig i fråga omantalet anställda eller på annat sätt. Men den avgörande frågan måste ju vara:Vilka uppgifter behöver man ett organ för att granska? Och när den frågan harbesvarats måste det organ skapas som både folkrepresentationen och allmänhetenbehöver för ändamålet. Jag kan inte föreställa mig att allmänhetensintressen på något säu skulle bli lidande av att också folkrepresentationenhade ett effektivt kontrollorgan. Tvärtom tror jag att det skulle gynnaallmänhetens intressen. i (fp): Som det har sagts av tidigare talare har utvecklingen gjortJO-institutionens ställning mycket svår. Tiden har börjat passera den nuvarandeorganisationen. Arbetsbelastningen har blivit väl stor, och lagstiftningen omämbetsansvar har förändrats på ett sätt som tvingar fram en reform.JO-utredningen har givit en god grund för denna reform. och utskottet har i storutsträckning kunnat använda sig av utredningens förslag. Jagvill med en gång betona att från sida ser vi inte denna reform somslutgiltig utan bara som en delreform för att anpassa till dagensläge. Som sade känner vi oss på många punkter en smula tveksamma,men vi har i utskottet inte kunnat komma på någon bättre lösning. Det finnsdärför anledning att noga följa vad som händer, titta på de erfarenheter somkommer och sedan ta ställning till vilka åtgärder detta kan kräva. Att JOskulle kunna få tolkningsbesked från de högsta domstolarna om hur lagarna skalltolkas och tillämpas är en mycket intressant sak som kan vara aktuell iframtiden, men detta kräver ytterligare utredningar, och därför har utskottetdenna gång inte tagit ställning till frågan. Förfolkpartiet har det personliga momentet i varit av stor betydelse.Därför har vi inte kunnat acceptera att beslut skulle kunna delegeras tillunderordnade tjänstemän, och det är med glädje vi finner att denna uppfattningdelas av övriga partier. Dethar inte varit några större tvistemål i utskottet, utan vi har på de väsentligapunkterna varit eniga. Det är glädjande. JO:s ställning som värnare av denenskilda människans rättigheter gentemot myndigheterna är en omistlig tillgångoch får inte på något sätt misstänkliggöras eller försvagas. På en del andrapunkter har utskottet gjort smärre retuscheringar i utredningens betänkande.Bl. a. har utskottet inte accepterat den starka ställning för chefs-JO somutredningen föreslog, utan utskottet har nöjt sig med att anse attchefsjustitieombudsmannens särställning skall begränsas till de administrativauppgifterna. Vpk:sönskan att man skulle förvandla JO till något slags allmän vakt-havare överregering och myndigheter, ett mera politiskt kontrollorgan, kanske delvishänger ihop med det mycket svaga intresse som från vpk:s sida har visats föratt delta i dechargearbete och för att utnyttja andra kontrollmöjlighetersom har. Det borde vara helt klart att den politiska kontrollen övervad regeringen och myndigheterna gör är något som åligger och dessledamöter. JO har den mycket viktiga uppgiften att värna den enskilda människanmot myndigheterna. Jag yrkarbifall till utskottets förslag. (vpk) kortgenmäle: Jag tycker att i bör precisera sitt påståendeatt vpk visat svagt intresse för deltagande i konstitutionsutskottetsdechargearbete. Om menar att vpk inte ställer upp på alla depillfrågor som man på borgerligt håll försöker föra fram i stället för attsyssla med väsentligheter, tror jag inte att kan räkna med någotintresse från vår sida i fortsättningen heller. i (fp) kort genmäle: Herr talman! Jag misstänker att det inte är så förfäriigtofta som och jag har lika åsikter, och det kan jag nog finna migi med ganska stort lugn. Jag kan emellertid bara konstatera att under de två årsom vpk varit med i dechargearbete har man i principinte drivit någon egen fråga över huvud taget. HerrBÖRJESSON i (c): Jag har begärt ordet för att närmare kommentera min motion 1975:2179,där jag har framhållit att alltsedan sin tillkomst 1809 varit iprincip ett åklagarämbete. De klagomål som inkommit har varit att uppfatta somanmälningar av tjänstefel begångna av olika befattningshavare. Svenska folkethar i JO en möjlighet att direkt och utan att behöva anlita juridisk sakkunskapframföra sina klagomål och påkalla JO:s uppmärksamhet och begära ingripandefrån JO:s sida. Även om ärendebelastningen därmed blir myckel stor för JO,vilket också har framhållits här i debatten, är del ändå värdefullt attmedborgarna har denna möjlighet att gå till JO. Del finns all anledning attverkligen slå vakt om denna institutions förutsättningar att allt framgentframstå som en demokratisk instans som vilken medborgare som helst har rätt attvända sig till med klagomål och anmälningar. Vadjag som medborgare önskar, vilket jag också har framfört i min motion, är attJO för sin ämbetsutövning skall få sådana regler att JO verkligen erhållermaktmedel att hävda sin mening om vad domstolar och förvaltningsmyndigheter haratt iakttaga. JO:s ställning skall inte vara sådan att myndigheterna fårintrycket att JO inte har några särskilda maktbefogenheter, utan att det ärfråga om personliga meningsyttringar från JO:s sida, som inte har någonspeciell rättslig karaktär. Man kan i så fall, herr talman, befara attmyndigheter helt enkelt nonchalerar JO-uttalanden. Såfår det absolut inte vara. JO:s möjligheter att genom åtal beivra vissaallvarliga förseelser får inte begränsas. Ämbetsansvarsreformen har såvitt jagförstår vissa konsekvenser i den riktningen, dvs. den minskar JO:smaktbefogenheter. Ett sätt att säkra JO:s ställning är att ge JO rätt att hos dehögsta domstolsinstanserna väcka talan om hur en rättslig fråga skall bedömas. Liknandesynpunkter har justitieombudsmännen samt högsta domstolen och regeringsrättensledamöter anfört, och man anser att denna fråga bör göras till föremål förutredning. mening är frågan om JO:s tolkningsbesked i högsta domstolen,regeringsrätten och eventuellt andra slutinstanser så komplicerad att denkräver ingående utredningar och överväganden, som inte kan göras i förevarandesammanhang. Utskottet är därmed inte berett att förorda en utredning av detslag som nämnts i min motion 2179 och i vissa remissvar, men utskottet anförbl. a. att det kan finnas anledning att i ett senare sammanhang ta upp fråganom JO:s ställning till förnyat övervägande.Utskottet vill avvakta erfarenheterna av hur den nya ämbetsansvarsreformenkommer att verka för JO:s vidkommande, och därmed finner utskottet godtagbaraskäl att avstyrka yrkandet i min motion nr 2179. Trots att motionen är avstyrkt har jag funnit att utskottet ändock harvarit positivt i sitt ställningstagande till de tankegångar som framförts i minmotion. Betänkligheterna grundar sig på det förhållandet att man vill avvaktaoch utvärdera de erfarenheter som kommer att erhållas av den nyaämbetsansvarsreformen och man är beredd att i ett senare sammanhang ta uppfrågan om JO:s ställning till förnyat övervägande. Dettakan jag acceptera, och av den anledningen, herr talman, skall jag icke yrkabifall till min motion, utan återkommer till frågan när så erfordras. HerrJOHANSSON i (s): Jag har inget behov av att gå i polemik mot någon av de föregåendetalarna. Men jag vill gärna konstatera att även debatten här i kammaren harlagt den enighetsgrundval som är nödvändig för att skall kunnafungera. Överläggningenvar härmed slutad. HerrFÖRSTE VICE TALMANNEN: Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 22 företas till avgörande på sådant sätt att propositioner förstställs beträffande ändring i 8 kap. 10 ! ; riksdagsordningen och därefter ifråga om utskottets hemställan i övrigt. .Ändringi 8 kap. 10 i) RO HerrFÖRSTE VICE TALMANNEN: Utskottetföreslår ändring i huvudbestämmelse i riksdagsordningen genom ett enda beslut.Här har endast yrkats bifall till utskottets hemställan. För bifall härtillkrävs emellertid att minst tre fiärdedelar av de röstande och mer än hälften avriksdagens ledamöter förenar sig om beslutet. Jag får vidare erinra omstadgandet att beslut som fordrar anslutning från särskilt fiertal alltidskall fattas genom omröstning. Följande voteringspropositionupplästes och godkändes: Den som vill att kammarenbifaller hemställan i betänkandet nr 22 såvitt avserändring i 8 kap. 10 >; RO röstar ja. den det ej vill röstar nej. Om inte minst trefjärdedelar av de röstande och mer än hälften av kammarens ledamöter röstat ja,har kammaren avslagit utskottets hemställan. Förhållandetmellan stat och kvrka m. m. Vidomröstning genom uppresning förklarades minst tre fjärdedelar av de röstandeoch mer än hälften av kammarens ledamöter ha röstat för bifall tillja-propositionen. Kammarenhade alltså bifallit utskottets hemställan i denna del. Utskottets hemställan i övrigt Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen av herrMåbrink i motsvarande del, och förklarades den förra propositionen vara medövervägande ja besvarad. Sedan begärt votering upplästes ochgodkändes följande voteringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller hemställan i övrigt ibetänkandet nr 22 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammarenbifallit reservationen av i motsvarande del. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då herrBerndtson begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja- 297 Nej - 17 § 7 Förhållandet mellan stat och kyrka m. m. betänkande 1975/76:20 med anledning av motionerrörande förhållandet mellan stat och kyrka m. m. I detta betänkandebehandlades motionerna 1975:7av (), vari hemställts att hos regeringen begärde attförslag till kyrkans skiljande från staten skyndsamt lades fram för riksdagensprövning, 1975:92 av m. fl. (s), 1975:96av m. fl. (vpk), vari hemställts att hos regeringenbegärde förslag under innevarande års om kyrkans skiljande frånstaten, 1975:227 av (), (s), 1975:415av () och i Kumla (s), vari hemställts attriksdagen beslutade att hos regeringen begära utredning och förslag omskyldighet för kommun att utse erforderligt antal personer, lämpade attofficiera vid borgeriig begravning, 1975:678 av (), såvitt nu var i fråga, 1975:688 av m.fi. (m). 1975:981 av frökenAndersson m. fi. (c), (c), 1975:998 av ftu Jonäng(c), 1975:1001 av herrLindkvist (s), 1975:1002av i Agnas (m), vari hemställts att beslutade utreda påvilket sätt den världsliga makten var suverän över och omkonungen alltfort var kyrkans främste medlem med vård och uppsikt över den, 1975:1003av herrar Nordstrandh (m) och i (m), vari hemställts ati riksdagensom sin mening uttalade att konungens ställning i förhållande till borde anges i enlighet med vad som i motionen anförts, 1975:1004av i (), vari hemställts 1. att för sin deluttalade att ett reformarbete borde ta sin början, som syftade till attavskaffa offentlig-rättsliga ställning under former somgaranterade kyrklig verksamhet i alla delar av landet, 2. att hemställdeatt regeringen förelade och kyrkomötet förslag i denna riktning,inkluderande ett avskaffande av kyrkolag och församlingsstyrelselagen, 1975:1011 av herrStrömberg i (fp) och 1975:1012 av herrStrömberg i (fp). Förhållandet mellan stat och kyrka m. m. 1. beträffande förhållandet stat-kyrka avslå motionerna 1975:7, 1975:96 och 1975:1004, 2. beträffande inre reformarbete m. m.avslå motionerna 1975:688, 1975:990 och 1975:998, 3. beträffande konungens ställning i förhållande tillsvenska kyrkan m.m. avslå motionerna 1975:1002 och 1975:1003, 4. beträffande frågan om prästvigning av kvinna avslå motionen 1975:981, 5. beträffande frågan om borgerlig begravning avslåmotionen 1975:415, 6. beträffande utlandssvenskars möjlighet att utträdaur avslå motionen 1975:678, såvitt nu var i fråga, 7. beträffande kyrkolagens föreskrift om barndopavslå motionen 1975:227, 8. beträffande vissa valfrågor avslåmotionerna 1975:92, 1975:310, 1975:1001, 1975:1011 och 1975:1012. /.av (vpk) som beträffande förhållandet stat-kyrka och frågan omborgerlig begravning ansett att utskottet under 1 och 5 bort hemställa 1. beträffandeförhållandet stat-kyrka med bifall till motionerna 1975:7 6 protokoll t'J75176:24-25 Förhållandetmellan stat och kyrka m. m. och 1975:96 och medanledning av motionen 1975:1004 hos regeringen anhålla om förslag till 1975/76års om kyrkans skiljande från staten, 5.beträffande frågan om borgerlig begravning med bifall till motionen 1975:415besluta att hos regeringen begära utredning och förslagom skyldighet förkommun att utse erforderligt antal personer, lämpade att officiera vidborgerlig begravning. 2. av herrar , Fiskesjö, Jonnergård och Kindbom(samtliga c) vilka beträffande förhållandet stat-kyrka ansett alt utskottelsyttrande i viss del skulle ha av reservanterna angiven lydelse, 3. av i (m) och ()som beträffande konungens ställning i förhållande till m. m.ansett att utskottet under 3 bort hemställa attriksdagen skulle med bifall till motionen 1975:1003 och med anledning avmotionen 1975:1002 besluta ge regeringen till känna vad reservanterna anfört. Tillbetänkandet hade fogats särskilda yttranden 1. av i (m) och ()beträffande förhållandet stat-kyrka och inre reformarbete, 2. av i (fp)beträffande förhållandet stat-kyrka. I föreliggande utskottsbetänkande behandlas en rad motioner som berörkyrkans relationer till staten samt dess ställning och organisation. Eftermånga års intensiv debatt i dessa frågor är olika ståndpunkter nu väl kända. sammanhanget vill jag endast erinra om några för grundläggandeprinciper i denna mycket stora fråga. Ipartiets grundprogram slås fast: "livsåskådning och humanismrepresenterar en uppfattning om människovärdet som utgör en omistlig tillgångför vårt samhälle. slår vakt om denna sam-hällsetiskagrund." Idetta programuttalande klargörs att lägger stor betydelse vid att dekristna värderingarna blir avgörande för den svenska kulturutvecklingen ochgrundläggande för det demokratiska samhällets verksamhet och existens. Samhälletskall skola medborgarna till en demokratisk livssyn och till respekt förmänniskovärdet. Man kan inte heller komma ifrån att lagstiftningen iåtskilliga fall grundas på etiska och religiösa värderingar. Ävenom staten skall vara neutral i trosfrågor kan man enligt min uppfattning intevara passiv när det gäller att stödja kyrka och tros- samfund i deras religiösa,humanitära, kulturella och sociala verksamhet. Samhällets stöd är viktigt t. o.m. för stärkandet av religionsfriheten. Idetta sammanhang vill jag uttala den betydelse som statsbidragens kraftigahöjning till trossamfunden innebär, där varitpådrivande för att öka dessa insatser. Närdet gäller den framtida ställning och organisation hävdarcentern bestämt att karaktären av öppen folkkyrka måste bevaras och om möjligtstärkas. Det är därvid trekaraktärsdrag som vi tycker är väsentliga. tjänster skall stå öppna för helafolket utan krav pä aktivt ställningstagande av den enskilde. Detta drag måstebevaras. Den svenska folkkyrkan präglas också av sindemokratiska uppbyggnad, sin särskilda förening av prästerligämbetsförvaltning och starkt lekmannainflytande i den kommunala.självstyrelsens hävdvunna former. Denna demokratiska prägel förstärktes genomI96I års lag om församlingsstyrelse. Den måste bevaras och bör vidareutvecklaspå stifts- och riksplanen. Ett huvuddrag i är ävendess territoriella utbredning, dess hela landet omfattande församlingsorganisation,som garanterar alla människor på alla orter möjlighet till religionsutövningoch själavård. Alla människor skall, oavsett ekonomi och bostadsort, hatillgäng till kyrkans tjänster. Attuppställa dessa förutsättningar ser som en ofrånkomlig konsekvensav religionsfrihetsprincipen och kravet på att varje trossamfunds särart skallrespekteras. Det är också en ofrånkomlig konsekvens av strävanatt med ett decentraliserat samhälle som övergripande politiskt mål tillgodosede enskilda människornas önskningar och behov. Sammanfattningsvis innebärcenterns ståndpunkt följande: Förhållandetmellan och staten skall reformeras så att kyrkan får så storfrihet som möjligt, som garantier för folkkyrkans framtid behållsgenom grundläggande lagstiftning och en säker ekonomi. Strävanden efter bättrearbetsvillkor även förändra trossamfund än ingår i dettapanorama. Närvi hade att behandla motioner i kyrkofrågor var det stor enighet häri kammaren om att vi skulle invänta resultatet av den särskilda arbetsgrupp somärkebiskopen hade tillkallat i dessa frågor samt fä del av kyrkomöteseventuella ställningstagande i kyrka-stat-frågan. Nukan vi notera att kyrkomötet knappast alls tog upp frågan om relationernakyrka-stat. Däremot gjordes åtskilliga ställningstaganden i olika kyrkligafrågor som berör kyrkans inre arbete. Somframgår av utskottets redovisning har överläggningar ägt rum mellanföredragande statsråd och företrädare för angåendesambandsfrågan kyrka-stat. Dessutom har ett antal arbetsgrupper varit tillsattaför att bereda olika frågor. [ och för sig finns det ingen anledning Förhållandet mellan stat och kvrka in.m. Förhållandetmellan stat och kvrka m. m. att vara kritisk motdetta. Viktigt är dock att de politiska partierna bereds tillfälle att medverkai detta arbete . Det är viktigt, som utskottet ocksåframhåller, att dessa frågor så långt som möjligt löses i en lugn och avspändatmosfär. Med det anförda ber jag att få yrka bifall till reservationen 2 vidutskottets betänkande som avser motiveringen till utskottets förslag angåenderelationerna stat-kyrka. i (m): Vi har fått lyssna till kyrkopolitiska program. Det varvackert i och för sig, men det här tillfället är kanske inte avsett för justden debatten. Jag konstaterar emellertid att vi har nog så lika uppfattningar idetta stycke. Vaddet gäller är det knippe motioner som berör kyrkan och somkonstitutionsutskottet buntat ihop och lagt på is i väntan på att pågåendeförhandlingar och utredningar skall bära frukt. Det gäller förhandlingarnamellan ärkebiskopens folk och departementet. Underdebatten i utskottet var vi ganska överens, bortsett från vpk förstås, om enskrivning som lämnade dörren öppen för nödvändiga interna kyrkliga reformermedan man väntade på att principfrågan om kyrkans framtida förhållande till statenskulle klarna och de pågående förhandlingarna i arbetsgrupperna slutföras.Sedan kan man naturligtvis från kyrkans sida ha sina meningar om de härarbetsgrupperna. Hur pass representativa för kyrkan är de? Har de över huvudtaget mandat att agera å kyrkans vägnar? Varför har inte politikerna kommitmed? Är detta något slags Harpsundspolitik med regeringen som går vid sidan avlegala beslutsfattande församlingar? Hur lätt kan inte utredningsarbetet idessa grupper hamna vid sidan av liksom regeringensstat-kyrka-beredning av 1972 hamnade vid sidan av kyrkan och den kyrkligaopinionen. Och den kanske allvarligaste frågan av alla: Varför söker man enconsensus bara inom de ramar som den Myrdalska utredningen anger? Vore detinte med hänsyn till remissinstanserna och den vida kyrkliga opinionen - som,, inte bara innesluter borgerliga utan också socialdemokrater -mer angeläget att finna en lösning inom ramarna för ett bevarat samband?Nåväl, det är ändå alltid bra med en dialog och värdefullt att de olikaparterna kommer till tals, och vi ser som sagt positivt på detta. Fortsattaöverläggningar måste sedan följa under medverkan av de politiska partierna.Detta slår utskottet fast. Medanledning av utskottets moderata skrivning och den allmänna uppslutning somtycktes råda i utskottet nöjde vi oss med ett särskilt yttrande för att erinraom att vi önskade snara, nödvändiga reformer. Samstämmigheten vid bordet varsom sagt påtaglig, bortsett från ett enda ord som ville ha utbytt motett annat litet ord. Överraskande nog reserverade man sig för detta nya ord.Men sedan presenterades denna gedigna reservation, i vilken detta ord, som manslår vakt om. inte förekom men i ställetdetta kyrkopolitiska program. Metoden att föra fram sina idéer är någotsäregen, måste jag säga. Men eftersom reservationen har ett gott innehåll ochtycks vara kompletterad med någon moderat synpunkt också, vilket herrNordstrandh strax kommer att undervisa om, finner vi naturiigtvis ingenanledning att opponera oss. När nu reservationen finns också överensstämmer medvåra idéer så drar jag mig inte för att rekommendera mina partikamrater attfölja denna reservation. Närcentern kommer fram med en bra skrivning så tycker jag att man skallstödja . Men får jag ge det lilla rådet till , att centerninte är så blygsam vid utskottsbehandlingen utan gärna säger några ord om detman tänker yrka. Jag vill nu övergå till reservationen 3 som gäller kungens ställning iförhållande till . Denna fråga behandlas i ett parmotioner, 1002 och 1003. Det finns ingen anledning att skjuta på dessa motionertills något utredningsarbete är slutfört. Motionärerna yrkar ju inte någotnytt utan vill bara ha ett klarläggande av status quo, en precisering av vadsom gäller i fråga om kungens ställning . Läget är verkligen dunkelt förmånga - för kyrkomötet, för och för gemene man. Konstitutionsutskottetkryper bakom kyrkomötet - utan att kunna hävda en egen mening - och det ärgripande i all sin enkelhet. Så brukar man ju inte precis göra. Kyrkomötet drarnämligen helt aningslöst den slutsatsen av den nya regeringsformen att kungen,eftersom han inte har något med rikets styrelse att skaffa, inte heller harnågot att skaffa med kyrkans. Kyrkomötet skriver bort kungen och sin egenkyrkolag med ett enda penndrag. Men så enkelt går det väl ändå inte till. Manförvånas verkligen över att det inte finns mer kyrkorättslig expertis ikyrkomötet. Det finns sådan expertis, men det måste också ha funnits annat ibägaren som har påverkat förhållandet. Maj:t i regeringsformen blivit ersatt med regeringen, så har ju därmedinte konungen försvunnit ur bilden. Han är rikets statschef, säger den nyaregeringsformen. Så länge vi har en kung - och därmed monarki - så måste detvara om denne som kyrkolagen av 1686 talar. Läser man några sidor i den, såförstår man att det.är konungen personligen som det talas om där. Kyrkolagenger uttryck för en kyrklig tradition som går tillbaka till reformationen, dåkonungen i mångt och mycket kom i påvens ställe. Då grundlades ettberoendeförhållande -för att inte säga en symbios - mellan monarkin och kyrkan.Detta kodifierades kyrkoordning och senare i kyrkolag av 1686. Densenare är fortfarande gällande, ett faktum som tydligen varken kyrkomöteteller observerat. Det står ingenstans i den nya regeringsformenangivet att kyrkolagen skulle ha blivit upphävd. Tvärtom överförs allaparagraferna om kyrkan oförändrade från den gamla till den nya regeringsformeni övergångsbestämmelserna. Det finns som sagt inte den minsta antydan imotivtexten om att den nya regerings- Fölhållandetmellan stat och kyrka m. in.