prot · FZ0993 · 1975-12-31 00:00:00 — inorr är väl ett av världens mest kärn-vapenspäckade områden. fyllsmed enheter, främst från stormakten i öst, och aktiviteten i Östersjönökar så mycket all spaningsverksamheten, främst bedriven av östtyska enheter,synes ha sexdubblats . Praktiskt laget allt inlopp och all utfartfrån är noga kontrollerade. Del förekommer vidare betydande övningar,innefattande landstigningsmanövrar, det förekommer också flyg-aktivitet, somkan ta sig sådana uttryck som att armador på 40-50 bombplan lyfter frånsovjetiskt område och går nästan ända fram till den danska gränsen, där denågra minuter från den plötsligt gör helt om. Alladessa iakttagelser föranledde den danske utrikesministern alt fråga sinkollega frän vid dennes besök i vad allt detta syftade till.Det säger sig självt att det svar han fick icke var särskilt upplysande. Denna diskussion och de problem som uppslår i samband därmed hade varitväl värda att belysas i dagens säkerhetspolitiska debatt. Men det är välenklare att tala om fjärmare problem än om närmare. Del är i många fall mindrebehagligt att syssla med vad som sker i vår närhet än att syssla med vad somsker borta, på långdislans. Nog hade i samband med ochförnöjsamheten med den åtminstone kunnat omnämnas att sedan den deklarationentillkom har den östtyska muren kraftigt utbyggts och kraftigt förstärkts, ochisoleringen av östtyska folket har alltså skärpts. Varje möjlighet till utfärdär praktiskt taget förhindrad via del område som muren täcker. Detta står integärna i överensstämmelse med . Men,herr talman, min avsikt var nu närmast att syssla med en annan fråga. Icketidigare har i den svenska regeringsdeklarationen så stort utrymme som just iär ägnats åt kontakterna med de s. k. alliansfria staterna. Tillnågon del beror väl detta - om icke helt och hållet - på det pågående besöketav den statschef som en gång organiserade en samverkan mellan dessa stater. Detförsta egentliga mötet ägde också rum i . Avsikten varnaturligtvis från jugoslavisk sida att söka bryta den isolering som landetråkat in i med anledning av kontroverserna med . 24 stater deltogi sammanträdet 1961, och huvudtemat var då, liksom det skulle bli även ifortsättningen, kampen mot kolonialism och imperialism. ILima, den senaste konferensstaden, deltog 81 stater. Nästa möte blir i Colomboi augusti. Bland dem som är föremål för trevare att komma närmare gruppen ärSverige. President uttalade sig också före sin ankomst hit för ett"utvidgat och fördjupat" samarbete mellan och de alliansfriastaterna. Vemleder då denna mäktiga grupp, som förfogar över röstmajoritet i Förentanationerna när den uppträder enigt? - något som självfallet långt ifrån alltidär fallet. Under senare är har en viss rivalitet om ledarpositionen uppståttmellan och . Mot anmärktes att landetstod alltför starkt under sovjetiskt inflytande. Stridsyxan synes nuemellertid vara nedlagd - vid ett möte på sommarön utanför Jugoslavientycktes yxan ha nedlagts - och lär t. o. m. ha nämnt som enkommande ledare för gruppen. Castrosmilitära framgångar har naturiigtvis bidragit därtill. Onekligen är denkubanske diktatorn en militärt mäktig man. Hans militära apparat är denstarkaste i , med 90 000 man i armén, 7 000 i marinen och 20 000 iflygvapnet samt därtill en folkmilis pä åtskilligt över 100 000. Stridsförmåganhar tidigare prövats i och senast i . Som instruktöreroch som vaktkompanier tjänstgör kubaner i , i , iSomalia, i , i , Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt 7 protokoll 1975/76. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt i och iandra stater. Med rätta har betecknats som ett redskap i deninternationella socialismens tjänst - och, kan man tillfoga, i densocialistiska imperialismens tjänst. Iregeringsdeklarationen görs en reservation. Där sägs att det inte alltidråder samstämmighet mellan och den alliansfria gruppen i fråga omståndpunkter. Det är en befogad reservation. Men en annan synpunkt tillkommer.Om en alliansfri stat bedriver en politik som tolkas som förberedelse för attgå med i en ny allians eller bli delaktig av planering inom denna allians, kanrisken vara att staten icke uppfattas som en alliansfri stat.Alliansfriheten kräver frihet från allianser - även från allianser medalliansfria. Detta argument var den svenska utrikesledningens medutrikesnämndens instämmande , när mottog de förstainbjudningarna att nalkas gruppen. har deltagit somgäst vid dess möten, något som motiverats med vikten av att få informationinför FN-möten. Mendärvid bör del också stanna! Någon observatörsslatus bör icke strävaefter. Ett alltför djupt engagemang i denna grupp eller alltför ymnigakontakter skulle kunna skapa tvivel om vår ställning i såväl öst som väst. Detsamarbete som bedrivs mellan neutrala stater i , såsom , Österrikeoch , är av helt annan natur. Det har vuxit upp under respekt för attneutralitetspolitiken i dessa länder har skilda förutsättningar och speciellakännetecken. Svenskutrikespolitik skall bedrivas med utgångspunkt i svenska intressen. ,och vår del av är naturliga intresseområden, knappastKaribiska sjön och andra mera Qärran hav. Tillsist, herr talman: skall ju ha en särskild biståndsdebatt, och jag gårdärför inte in på den svenska biståndspolitiken - med ett undantag.Regeringsdeklarationen är i många avseenden härvidlag oklar, särskiltbeträffande Cambodja. Regeringen tar inte ställning för eller emot någon hjälptill Cambodja; den skjuter frågan på framliden. Densvenska allmänhet som genom svenska journalister, som fanns på platsen, hadetillfälle alt ta del av vad som skedde i Cambodjas huvudstad när de rödakhmererna log maklen ställer sig säkerligen oförstående inför att svensktbistånd skulle utsträckas till det landet, där, som vi minns, sjuka och gamla,unga och friska utan åtskillnad drevs ut pä risfälten till ovissa öden. Detrapporteras att enligt säkra bedömningar 800 000 personer satt livet tillunder de månader som följde. Det har också rapporterats att regimeneftersträvar att utplåna varje identifikation med förfluten tid - och detta iett gammall kulturiand. Varje identifikation utplånas till den grad att inteens namnen skall få vara kvar på människorna. Atttala om humanitär hjälp till en regim som far fram pä detta sätt ärnaturligtvis otänkbart. Den regimen släpper f ö. icke in någon utifrån, inteheller någon hjälporganisation. Ordenhumanitet och humanitär kan icke gärna förknippas med de röda khmerernas regimi Cambodja. Låt oss därför, fru biståndsminister - jag riktar orden tillden tomma stolen - icke fä del av några underhandlingar eller avtalsförslagrörande hjälp till Cambodja, och må regeringen ej heller inlåta sig på attsöka bruka sina vidsträckta fullmakter i u-landssammanhang till att inledanågot närmare samarbete - humanitärt eller inte - med det landet så längenuvarande förhållanden består! FruANÉR (fp): Vi talar om utrikespolitik , men det är faktiskt inte bara någotsom man för utrikes. Våra noter, resolutioner och konventioner har, hoppas vi,någon effekt i de länder dit de riktas och som de angår. Men utrikespolitik ärockså en fråga om människor inom värt eget lands gränser. Flyktingar, politiskaflyktingar, som kommer till oss för att fä del av den frihet vi själva inte kantänka oss att mista och som de vill att vi skall dela med oss av. Jagtalar alltså inte om invandrare i största allmänhet. Sädana har vi en hel del.De arbetar hårt. De gör stor nytta för vårt land både genom sina arbetsinsatseroch genom att berika vår kultur. Depolitiska flyktingarna är i en annan situation. De tas inte in på kvot, deskall enligt lagen tas emot, om de utsätts för risker ifall de skickas hemigen. De är inte särskilt många. De är världens nöd och ofrihet, uppenbarad inågra ansikten här i folkhemmet. Att de skall fä det skydd och den frihet somvi kan ge dem anser vi liberaler vara en lika viktig samvetssak som att viprotesterar mot väldet utanför våra gränser, nära eller långt borta. Hur ser de ut, dessaansikten? Detfinns t. ex. en liten flicka i som skall fylla ochsom inte har sett sina föräldrar sedan hon var . Vi harsett de där föräldrarna i TV ; de har arbetat på att fåhenne hit. Men att stanna kvar i , när man har kommit hit på ensällskapsresa, accepteras inte av den tjeckiska staten; föräldrarna måstestraffas, och så får de inte tillbaka sin dotter. Ettannat flyktingöde: ett chilenskt par som undkom förföljelsen i sitt eget landoch hamnade i DDR, den tyska demokratiska republiken. Där blev den andrasortens ofrihet för mycket för dem, de flydde igen och kom den gången tillPortugal, därifrån till och till slut till . Men här betraktadesde inte som flyktingar, eftersom de redan flytt till ett annat land innan dekom hit. De sändes tillbaka till , och därifrån utvisades de återigen,till DDR, till ett ovisst öde. Ettannat liknande fall var det unga polska par, som flydde till var sitt land. Hontog sig till , där den unge mannens mor fanns, och han hamnade iDanmark. Hon reste då till , men utvisades därifrån tillbaka tillSverige; han följde henne hit, men skickades tillbaka till . Densortens groteska tvångsresor råkar många flyktingar ut för, därför att ingetland anser sig vara tvunget att ta hand om andra flyktingar Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt än dem som kommit ditdirekt frän sitt hemland. Sverigegör det särskilt lätt att behandla människor på det här sättet, därför att viöver huvud taget inte ger flyktingar politisk asyl i någon större utsträckning,utan låter dem stanna ändå. Detbetyder att myndigheterna har fria händer att utvisa dem, ifall det skulle blinågon anledning till det. Det betyder också - och det är värre - att om viutvisar en flykting till t. ex. eller , får han inte hellerdär status som politisk flykting och kan skickas hem till just det land han harflytt ifrån. Om däremot hade gett honom eller henne ställning sompolitisk flykting, skulle detta av praxis ha accepterats också i andravästeuropeiska länder. Detskulle betyda mycket för dessa människors trygghet och frihet, om derasställning blev klart definierad så fort som möjligt. För att så skall kunna skekrävs också att de får bättre juridisk hjälp när de kommer till landet. De vetofta utomordentligt litet om svenska lagar och bestämmelser, de är averfarenheter från sitt eget land rädda för poliser och myndigheter, och de harsvårt att göra sig förstådda. Det skulle vara både i deras och i Sverigesintresse att deras situation klargjordes och fastlades snabbt och säkert. Vadsom också behövs är att vår egen utlandsrepresentation kraftigt arbetar för atthjälpa familjer att återförenas. Den tjeckiska tioåringen är bara ett exempelbland mänga. Det har gjorts, och görs, berömvärda ansträngningar av UD för attpåverka utländska myndigheter till ett mänskligare uppförande. Deansträngningarna behöver fortsättas och intensifieras. Sådanaåtgärder av rent praktisk och juridisk natur är vad vi i skulle kunnagöra för att visa upp att det inte bara är munväder när vi talar om omsorgen omdem som förtrycks. I väriden förföljs människor i öst, väst och syd av demest skilda regimer, somliga kommunistiska, somliga fascistiska, somliga avandra schatteringar. Iallt fler länder uppstår folkgrupper som kräver självständighet, både politisktoch kulturellt och religiöst, och som blir behandlade som upprorsmän av demakthavande. Tillde politiska förföljelserna kommer i en svårgenomskädlig blandning dereligiösa och de kulturella, vilket assyrier i , kopter i ochkristna i och fått känna pä. skapar ständigt nyaflyktingströmmar; nu senast har läget blivit ännu värre än förut för dem somflytt från , och till . Dessaförföljelser och mänga andra kan vi inte uppfatta som enbart nationellaproblem. De angår väriden - de angår demokrater och humanister i alla länder.Varken , , eller har någon moralisk rätt attbehandla sina egna medborgare hur de vill, utan att andras samvetenprotesterar. När vi i värnar om våra fri- och rättigheter, bl. a. genomvåra grundlagar, är det inte bara för vår egen skull. Vi vill att frihetenskall bli en rätt för varje människa på vår jord, att den skallräcka till även för andra än oss själva - för dem som utifrån söker vår hjälp.Det är vår plikt som demokrater. Vi har i råd att visa generositet motmänniskor på flykt undan förtryck. Vi har till slut anledning, inte minst en sådan här dag, att påminnaoss själva och våra landsmän om vad en gammal vis judisk professor har sagt:Det är först när en handling kostar en något som man kan veta om den har ettmoraliskt värde. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Hert (vpk): Sedan förra årets utrikesdebatt har om säkerhetoch samarbete i avslutats. Det har redan sagts även i dennadebatt, och jag upprepar det gärna, att det slutdokument som den 1 augusti 1975undertecknades av de 35 deltagande ländernas statschefer, premiärministrareller partiledare är en av historiens märkligaste folkrättsliga handlingar. Detvar i som andra väridskriget utlöstes bara 21 är efter att det förstaväridskrigets massakrer hade avslutats. Det var här som den tyskagaskammarindustrin utrotade 6 miljoner judar för något . Detvar på vår kontinent som förlorade 20 miljoner medborgare iförsvaret mot invasionsarméer. Och är det avspänningsprocessen ochdet fredliga samarbetet som karakteriserar läget. Detfinns dock oroande element i den aktuella situationen. Jag tänker på denåtergång till det och till den repression som yrkesförbudet ochde nya lagarna mot fredsarbetare och framstegsvänner i FörbundsrepublikenTyskland utgör. Underdet halvsekel - ända sedan barndomen - som jag själv varit djupt engagerad idetta politiska skeende har väriden förändrats - vetenskapligt, tekniskt,politiskt - med en språngartad snabbhet som ingen gång tidigare i historien. Dekatastrofer som åstadkommits av en rovgirig kapitalisms redskap har överträffatdigerdöden i sina verkningar och inkvisitionen i sin hämningslösa brutalitet.Å andra sidan har vi den politiska nyorientering som pä allvar inleddes avKarl och i ideologiskt och organisatoriskt hänseende ochsom fick sitt genombrott i den ryska , vilketmöjliggjorde kolonialsystemets sammanbrott och de färgade folkensfrihet. Världen står nu mitt uppe i den vetenskapliga-tekniska revolutionen,som skulle göra det möjligt för alla människor av alla folk att bli frigjordafrån hunger och analfabetism, bostadsnöd och socialt betingade sjukdomar. IArvid oförglömliga böcker "En svensk arbetares memoarer"och "En rysk arbetares memoarer" berättar den svenske metallarbetarenGustav och den sovjetiske textilarbetaren om sinaerfarenheter från mellankrigstiden, krigsåren och efterkrigstiden. I dessaböcker berättar två s. k. vanliga människor vad de Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt upplevt, hur de kämpat,hur de drömt och vad de hoppas av samhället, av väriden, . Kampenmot fascismen i var nödvändig - sedan må AlexanderSolzjenitsyn och folk av hans sort läsa sina välsignelser hur mycket som helstöver general minne. Kampen mol den tyska nazismens, den italienskafascismens och den japanska imperialismens hämningslösa horder i andraväridskriget var nödvändig. De in-dokinesiska folkens långa kamp mol denfranska kolonialismen och USA-imperialismen var nödvändig, liksom delangolanska folkets två befrielsekrig, först mot den portugisiskakolonialmakten, sedan mot den sydafrikanska apartheidregimens militärainvasionsarmé. Men de offer som krävdes i första väridskriget, i kriget iSpanien, i andra väridskriget, i de länga krigen i och ikolonialkrigen i kunde ha förebyggts om tillräckligt mänga regeringaroch tillräckligt stora delar av mänskligheten varit mobiliserade mot krigensorganisatörer och de exploatörer som gjort sina rikedomar på rustningarna ochde förtryckta folkens misär. Menom dessa förutsättningar olyckligtvis saknades och , såfinns de . framgångsrika arbete visar all detursprungligen sovjetiska initiativet blivit ett centralt intresse även förmånga västeuropeiska statsledningar. Den finska regeringens och specielltpresident personliga engagemang har haft en utomordentlig betydelse.Det är också väl känt i hela världen att den spelat enmycket aktiv och konstruktiv roll. Attavspänningen och den historiska vändpunkt, som Helsingforskonferensensslutdokument markerar, inte hindrar utan tvärtom främjar de förtryckta folkensbefrielsekamp bör de senaste två årtiondenas händelser ha bekräftat. En radländer har frigjort sig från kolonialistiskt välde under dessa år. Folkensseger i var naturligtvis i första hand ett resultat av deras egentappra kamp under en klok politisk ledning. Samma gäller befrielsekampen iGuinea-Bissau, och liksom givetvis det kubanska folketsseger tidigare. Men , , Ho och alla andrastora ledare för befrielsekampen har aldrig underlåtit att betona vilken rolldet internationella läget och den internationella solidariteten har spelat försegrarna. Detär inte av en händelse som progressiva statsledningar och politiker i ,och ser den europeiska säkerhetskonferensens resultat somett hopp och ett föredöme för deras egna väridsdelar. Det är nu nödvändigt attomsätta säkerhetskonferensens ord i handling i ett europeiskt land där dessanda och bokstav alltjämt kränks på ett flagrant sätt. är till 40 96alltjämt under turkisk ockupation -i uppenbar strid mot enhälligaFN-resolutioner och slutdokument. Detär nödvändigt att avspänningsprocessen vidgas till att innefatta de folk som iAfrika ännu är under rasismens och exploateringens ok, till det palestinskafolket som alltjämt förvägras sina nationella rättig- heter, till Indiskaoceanen där USA-imperialismen deporterat befolkning för attupprätta en ny militärbas, till där den indonesiskainterventionsarmén begär massakrer av en omfattning som inte kan kallas annatän folkmord, till som invaderats av och Mauretanienstrupper och till , , , , och andralatinamerikanska länder där fascistiska knektar i USA-imperialismens tjänst hargjort större delen av denna världsdel till koncentrationsläger ochtortyrkammare. Detär också nödvändigt att avspänningsprocessen äntligen avsätter resultat ocksåpä det militära området. Jag lyssnade som vanligt med stort intresse på IngaThorssons exposé på detta område. I centrum för uppmärksamheten står givetvisde strategiska rustningarna, särskilt utvecklingen till alltmer intrikata ochdyrbara kärnvapensystem. Varje nytt system innebär oerhörda kostnader samtidigt- givetvis - som det innebär en ytteriigare risk för att, som det formuleradesi SIPRIS årsbok 1974, "ett kärnvapenkrig kan utlösas genom olyckshändelse,felberäkning eller rena galenskapen". IUSA pågår f n. en folkrörelse med stöd av mänga kongressledamöter för attstoppa utvecklingen av bombplanet , som beräknas kosta ,, . Varje nytt sådantsystem drar självfallet med sig ett motsvarande projekt i , någotsom de sovjetiska ledarna, bl. a. vid den 25:e partikongressen , mångagånger understrukit och varnat för. FN:sgeneralsekreterare använde ett långt avsnitt av sin senasteårsrapport, daterad , till att redogöra för de fyra aspektersom han och FN-ledningen ansåg ha en avgörande betydelse: 2. respekt för FN:s huvudorgansbeslut 3. utveckling av FN:s teknik för hedsbevarandeaktiviteter 4. en breddning av FN:s(redsfrämjande aktivitet. Hankonstaterade att det trots många viktiga överenskommelser om begränsning ochkontroll av rustningar inte varit möjligt att stoppa eller begränsakapprustningen i fråga om vare sig kärnvapen eller konventionella vapen.Risken för kärnvapenspridning ökar, kärnvapenprov fortsätter, vapen görsalltmer raffinerade och dödliga och den teknologiska kapprustningen bebådar enny och alltmer fruktansvärd utveckling. Väridens rustningskostnader harangivits till olika belopp, men enligt Waldheims årsrapport skulle de nu närmasig , alltså mer än . Ettintressant tema i Waldheims årsrapport liksom f ö. i hans strävanden under deår han varit FN:s generalsekreterare är hans vädjan om allmänhetens stöd ochförståelse för FN:s strävanden. Regeringarensamma kan inte, hur aktivt och konstruktivt de än verkar, fä ett slut päkapprustningarna, det första viktiga steget på vägen till Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Det krävs en upplyst och aktiv opinion i alla länder. Världsfredsrädet,vars presidium jag har den äran att tillhöra, visade 1950 genomStockholmsappellen mot atomvapen vilken enorm betydelse en väridsomfattandekampanj kring ett begränsat och väl definierat syfte kan ha. Det är ingettvivel om, även om det är svårt att vetenskapligt bevisa det, att kampanjen förStockholmsappellen spelade en avgörande roll för att hindra planerna påanvändning av kärnvapen i och . Det var möten på snart sagt varje platsi väriden och ett engagemang av stora delar av fackföreningsrörelsen och andrafolkrörelser. En halv miljard namn samlades in som stöd för Stockholmsappellens krav. Nupågår en kampanj i de flesta av världens länder för en appell,som fått beteckningen Nya Stockholmsappellen och som - i likhet med dentidigare - innehåller ett klart och väl avgränsat mål: att stoppa kapprustningen. Desammanfattande slutsentenserna i Nya Stockholmsappellen är följande: "För att göraavspänningen oåterkallelig - stoppa kapprustningen! För att snabbt gå fram moten ny internationell ekonomisk ordning - stoppa kapprustningen! Föratt försvara freden och bygga upp en ny värld - stoppa kapprustningen! Tillsammanskämpar vi för att bannlysa kärnvapen och andra mass-förstörelsevapen. Tillsammans kämpar vi förallmän och total avrustning. Tillsammanskämpar vi för ett inkallande utan dröjsmål av ." Appellenstext är inte helig. I har exempelvis en appell med samma innehåll mennågot annoriunda lydelse blivit antagen av praktiskt taget alla betydelsefullapartier och organisationer, och president toppar listan av de mångakända personligheter som först undertecknat den. Jagär övertygad om att de ansträngningar som många regeringar, inkl. den svenskaregeringen, gör för att få ett stopp pä kapprustningarna och främjanedrustningssträvandena måste ha en bred opinionsrörelse som stöd ochkomplement. Sådana organisationer som Svenska freds- och skiljedomsföreningen.Svenska fredskommittéen och för fred och frihethar liksom FN-föreningarna en utomordentligt stor roll att spela. Hert (): Det kan inte nog understrykas att det är en stark uppslutning kringhuvudlinjerna i vår utrikespolitik, det har framhållits . Encentral linje i denna utrikespolitik är att vi slår vakt om vår neutralitet.Samtidigt betonar vi emellertid vår rätt att säga ifrån när rätten är hotad ochatt med fredliga medel försöka påverka världen till det bättre. När vi talar omdenna rätt att säga ifrån, bör vi emellertid göra det i all ödmjukhet imedvetande om att vi tar en rad politiska och taktiska hänsyn i vår kritik. Detmåste nog vara sä, men vi får akta oss för att låta kritiken bli så ensidig attvår utrikespolitik och därmed vår neutralitetspolitik sätts i fråga. Detfinns i svenska utrikespolitiska deklarationer ofta ett drag avsjälv-överskattning, och utrikesministerns tal ger tyvärr exempel på det.Sådant kan verka utmanande, i den män man läser det utomlands. Vi gör anspråkpä att särskilt hävda rätten och moralen i umgänget mellan stater ochförutsätter att ingen märker vår egen omoral, när vi är selektiva i vårmoraliska bedömning av andras handlande - vi mästrar ofta åt ett håll ochslätar över åt ett annat. men inte och nämns vidnamn på tal om utlänsk inblandning i . Dettakan synas oförargligt och är väl som regel så. Det skulle emellertid kunna blifarligt, om det leder till osäkerhet om hur fasta och konsekventa vi avser attvara i vår neutralitetspolitik om det verkligen gäller. Ett sätt att varakonsekvent vore att avstå från varje bedömning av andra staters eller regimershandlande - det är väl i stort sett den modell som använder. Vi äremellertid överens om att detta inte är den svenska politiken. Vi är överens omatt det är förenligt med vår utrikespolitik, som vi själva tolkar den, att vipåtalar orätten där vi ser den. Utrikesministern kallar detta aktivutrikespolitik.