prot · FZ0911 · 1975-12-31 00:00:00 — Del har härfunnits en egendomlig samstämmighet i angreppen dels från kommunisterna, delsfrån , mot den demokratiska arbetarrörelsen när den med svett ochmöda samlar in dess värre alltför litet pengar för att hjälpa demokratiskafolkrörelser och för att ge det lilla bidrag vi kan åstadkomma i kampen motföriryckei, förföljelsen och Jakien på människor. Då lar ni lill bröslloner.Jag kan inte finna annat än att delta är hyckleri. Ni kan inle vara mindreokunniga om verkligheten än vad vi är. Infördetta hyckleri har det varit väsentligt för oss alt säga: Gärna insyn ochöppenhet i det lilla vi gör, men framför allt - vi skall inte svikta i vårtsolidaritetsarbele. Vi skall göra vad vi kan för att intensifiera det, satsamer i samarbete med våra broderpartier över hela världen i kampen för frihetoch demokrati. Herr andre vice talmannen, som under dellaanförande överlog ledningen av kammarens förhandlingar, anmälde alt herrBurensiam anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. Häreftertillkännagav herr andre vice talmannen att anslag utfärdals om sammanträdetsfortsättande . Trots den kubbning på det nära personliga planet som vi nu harbevittnat har dagens debatt präglats av de stora frågorna, ekonomin ochsysselsättningen. Detta är naturligt, för det är på dessa ödes-frågor som detberor hur och i vilken takt vi kan bygga framtidens samhälle. Ibåde del korta och det långa perspektivet är frågan om försörjningen ochhushållningen med energin en av de viktigare hörnstenarna i den ekonomiskagrunden. Jag vill ta upp en av de viktigare frågorna i detta sammanhang som nuär under aktuellt övervägande, nämligen försörjning med uran för dekärnkraftanläggningar som ftittal beslut om, och även för en delandra områden, t. ex. inom medicinen. Läget för dagen är följande. För denärmaste åtta åren har vi vår uranförsörjning i stort setl tryggad genomkontrakt med utländska leverantörer. F. n. finns det också möjligheter altupphandla ytterligare kvantiteter av uran på världsmarknaden, bara man villbetala världsmarknadspriset. Priset på uran påverkar också mycket litet dentotala energikostnaden vid kärnkraftverken. ISverige har vi stora uranfyndigheter, ja, per capita räknat de största ivärlden av kända tillgångar. pågår en intensiv världen över påuran, och det här förhållandet som jag talade om kan mycket snabbi ändras. Attvi inte forcerat den närmare kartläggningen och projekteringen av våra egnauranfyndigheter och tagit driften i större skala beror på altvärldsmarknadspriserna varil så låga genom de gynnsamma dagbroil som man kunnatöppna på ett par andra ställen i världen atl en svensk gruvdrift inle har varillönsam. Nuär läget ett annat. Genom den stora utbyggnad av kärnkraften som skervärlden över har förhållandet mellan tillgång och efterfrågan påvärldsmarknaden blivit ett annat. Priserna har skjutit i höjden, och menarexperterna att vi här i har passerat nollinjen för en lönsamuranbrytning. Somskäl för en gruvdrift inriktad på uran ligger alt vi kan blisjälvförsörjande. Del stärker vårt ekonomiska och politiska oberoende, och vikan också få kvantiteter över för export, vilket är lill fördel för vår ekonomioch vår sysselsättning. är tungt vägande skäl för uran-brytning iSverige, och jag fäster särskild vikt vid del oberoende gentemot andra ländersom detta medför. Redani slutet på 1950-talel fattades beslutet atl uppföra en mindre urangruva iRanstad i närheten av . Uranbrytningen påbörjades , och man kom uppi ca 60 lon . upphörde brytningen, och gruvan stoppades imalpåse, främst på grund av den bristande lönsamheten. Men var redanfrån början planerat och byggt för en kraftigare utvidgning. stigeruranpriset snabbi, och , som driver anläggningen, anser denföretagsekonomiskt lönsam. Man har projekieral Jäiiegruva med enårsproduktion av ca , som med råge täcker in hela vårt egetbehov. Mengruvan medför en gigantisk miljöförstöring av en unik och värdefull natur.Malmkroppens strukturering gör alt bortåt ' kommer att tas i anspråk. Alt gruvbrytning brer ut sig på ett så stort område beror på attskiffret innehåller så låga mängder uran - bara uran per ton skiffer. För en årsproduktion måste alltså skifferbrytas, dvs. drygt 20 gånger mer än vad som har skett . Jag harpersonligen besökt området i flera omgångar , och jagskall erkänna att min föreställningsförmåga inte klarar av all måla upp dengigantiska omvandling av hela bygden som dessa väldiga massflyttningar innebär. Detfinns också andra problem. Brytningen medför en sänkning av grundvattnet, ochnär stordriften är färdig kommer stora mängder svaveldioxid och stoft altsläppas i luften. Bara från denna anläggning kommer det att släppas ul mer änvad nuvarande industrier, , Gullhögen och , samt stadenssamlade värmeanläggningar gör. Av dessa skäl säger också nejtill projektet. Enannan synpunkt är att ligger i ell område med flera stora industrier.Redan nu har dessa vissa problem med rekryteringen av arbetskraft, ochrörligheten är större än den normala. Det kan bli besvärliga arbetsmarknads-och lillväxiproblem, om man ytterligare ökar temperaturen i deltatillväxtkraftiga område. Nuvill vi i ställa fram alternativ till . AB Atomenergi harlidigare haft ansvaret för uranprospekleringen i med ulriktning mot demellansvenska skiffrarna. Mot slulei av flck SGU ansvaret föruranprospekleringen, och den inriktades då pä andra objekt. Man har såledesgjort uranfynd så väl i Oällkedjan som i urberget. De bästa och mest lovanderesultaten har SGU fåll fram i Arjeplog-Arvidsjaurområdel, där ett tiotal olikauppslag håller på alt undersökas, och i Tåsjö-Doroteaområdet. Dessauranförekomster är av en helt annan typ än Ransladsskiffrarna, och uranhalternaär högre. Om Jag påminner om den arbetslöshet som finns iNorrlands inland och om all man på någol sätt måsle få fram en balans tillStålverk 80, då inser alla värdet av alt dessa fyndigheler snabbast möjligtkarlläggs och förutsättningarna för en gruvdrift utreds. Vi i folkpartietbegär atl SGU skall få de resurser som behövs för ändamålet och att projektetprioriteras. Vi är i detta vårt slåndpunklsiagande, med ett första nej lillRanstad, på det klara med alt tidpunkten för en svensk egen försörj ning meduran förskjuts eller kanske något mera, men vi är bereddaatl la nackdelen med della, och vi vet alt uranförsörjningen ändå kan klarasunder tiden. Vårtnej är alltså grundat på oron för den väldiga miljöpåverkan som en stordriftvid innebär. Det är också grundat på den rädsla och oro som de berördamänniskorna i , och känner och som vi tycker har godaskäl. Om vi då ställer dessa yttringar mot den oro sommänniskorna i inland känner när arbetslösheten slår framför dem, ärinte valet svårt. Här finns en chans lill en vettig regional satsning, som allakan vara betjänta av. Vi bör inte försitta den chansen genom ell förhastatbeslut om en satsning på . Sislnågra ord om sysselsättningen i skogslänen. 1 sitt anförande har tolkat oro för sysselsättningen den kommandevintersäsongen. Som vanligt är det skogslänen som har de sämsta utsikterna, ochdär är läget för kvinnor och ungdomar särskilt svårt. I ärsysselsättningen i slor utsträckning beroende av de exportkänsliga råvarornaskogen och malmen. Genom den dämpning av efterfrågan som skett inom dessaområden ökar nu påfrestningarna på den norrländska industrin undan för undan,och det blir människorna i inlandet och fjällbygden som får del svårast altklara sin försörjning. Regeringenhar lagt fram ett åtgärdspaket, men del jag mest saknar i det paketet är de motglesbygderna direkt riktade åtgärderna. Vi behöver en särskild stimulans för t.ex. skogsvårdande åtgärder, byggande av skogsbilvägar och underhåll av gamladammbyggnader, vi behöver större anslag till och lidigareläggning avberedskapsarbeten på angelägna vägprojekt. Del bör också bli en utvidgning avantalet kommuner som erhåller medel lill IKS-arbeten. Om man kombinerar dessaåtgärder med en ökad arbetsmarknadsutbildning, i första hand lokaliserad tillde små och medelstora företagen i inlandet och fjällbygden, kan del bli en behövliglättnad i sysselsättningsläget. Omman konstaterar all ungdomar har del svårast - och del har fleratalare påpekat lidigare - är delta särskilt uttalat i Några siffrorkan belysa detta. 561 människor frånVästerbotten med hjälp från arbetsförmedlingen. dessa var nära 400 under25 år. Alla förslår vilken avtappning av livs- OQnktnhpr 1975 kraften i en region dettainnebär. Vi måste alla vara ense om att och statsmakten ocksåhar ell övergripande ansvar och en skyldighet Allmänpolitisk atl ge arbete till människorna i skogslänen för all trygga derasframlid. I anslutning till regeringsdeklarationen önskar jag riksdagskolleger min bild av läget på den internationellanedrustningsfronten. Jag är medveten om att helhetsbilden är mörk och medmycket få ljusa inslag. Det finns inga skäl att dölja detta faktum. Vi är i ettsvårt läge. Farorna för mänsklighetens övedevnad ökar. Men det är å andra sidannödvändigt att detta farofyllda läge inte leder till förtvivlan ochhandlingsfödamning. Tvärtom är det mer angeläget än någonsin att se till attvi inte medverkar till att - genom en sådan handlingsfödamning - tillfällen attåstadkomma ett, även partiellt, genombrott i nedrustningsförhandlingarnaförsummas. Detta måste vara riktpunkten för den stora nedrustningsdebatt som börjar i . SedanJag senast hade anledning och tillfälle att inför redovisa svenskainsatser i del internationella nedrustningsarbetel har vissa betydelsefullahändelser ägt rum på detta område, främst den internationella konferens förgranskning av avtalet för att stoppa spridningen av kärnvapen som pågick månad i och som på förhand kallades den viktigaste händelsen pånedrustningsfronten sedan slut. Blev den det? Innanjag söker svara på den frågan vill jag göra ett försök alt helt hastigt ge ett- för att använda en ganska anspråksfull beteckning -historiskt perspektiv påvåra nu aktuella ansträngningar att äntligen få ett grepp om den för vårgeneration människor avgörande fråga som det internationellanedrustningsarbetet utgör. Förentanationerna har denna höst sökt vägar alt säkra vaddens fred ochframtid. Strävandena har inte varit särskilt framgångsrika. Del är sant attett tredje väddskrig har förebyggts. Men under 25 av de 30 åren sedan1945 har det pågått krig någonslans i världen. Dgssa krigssammanlagda längd övergår . Liksom det gamla världsekonomiska systemet inle längre kan fungera ivår tid, med 150 politiskt självständiga stater, krävande också ekonomisksjälvständighet, rättvisa och utjämning, så kan inte längre den gamlaslormakisbalansen och makthegemonin, byggd på starka rustningar, fungera i envadd av jämställdhet och krav på jämlikhet, i vår generation, ikärnvapenåldern. Menändå fortsätter kapprustningsvansinnet mellan stormakterna, vapenhandeln runtvärlden, slöseriet med materiella och framförallt mänskliga resurser. I detnärmaste satsas nu på vapen. Och faran förkärnvapenspridning ökar med expansionen av kärnenergin runt världen, inte minstmed intensifierad forskning, förbättrad teknik och spridning av kunskaperna omhur man skall bemästra de svåraste och kostsammaste avsnitten avkärnenergicykeln. Viden återblick på de 30 åren verkar de inte ha helt saknat möjligheter tillframsteg för internationella samförståndssträvanden. 1 själva verket hartillfällen erbjudit sig som inte har utnyttjats, som har gått förlorade genomatt kortsynta och själviska intressen och överväganden tillåtits att dominera idet internationella samarbelet. Vad kunde inte ha hänt om president premiärminister hade lyssnat lill allvarliga vädjan1944 om internationell kontroll av kärnenergin innan den första atombombenfärdigställts, om den s. k. Baruch-planen av i fråga om sådan kontrollhade kunnat vinna allmän anslutning, om tillfällena omkring 1950-lalets mitttill samförstånd och samgående på kärnenergiområdel hade utnyttjats, om1960-talets långvariga förhandlingsomgångar hade lett till fullständigtprovslopp och effektiva medel mot spridningsfaran! Nuskriver vi 1975. Sex stater har verkställt kärnexplosioner, nedrustningsförhandlingarnaär i ett dödläge. kommer 35 stater att kunna företa en kärnexplosionsom biprodukt till sina kärnenergiprogram. En amerikansk kolumnist har ,med hänvisning till de skjulvapen som i är lätt åtkomliga,även , med bitter skämlsamhet myntat termen Nuclear SaturdayNight Specials. Hurskall vi tolka dagens dödläge, herr talman? Som ett avgörande skäl lill all geupp de fåfänga försöken att stoppa kärnvapenspridningen eller som enstark drivkraft till all göra vårt yttersta att inte än en gång försumma att talill vara de möjligheter lill steg framåt som kanske just en sådan situationerbjuder? Jag föredrar den senaretolkningen. Låtmig återvända till den konferens för granskning av icke-sprid-ningsavtalet sompågick i under vårriksdagens sista månad. Blev den en så avgörande ochviktig händelse som man hade hoppats? Jagtror att de närmaste årens utveckling kan ge oss möjligheter till ett säkraresvar. Den centrala iaktiagarpost som Jag själv hade innebarfrämst ett tillfälle till klarläggande av vissa handfasta och till slor delobehagliga sanningar om lägel i . Innebörden av avtalsgranskningen kan isju korta punkter sägas vara: Ävenom avtalet har 95 anslutna stater slår fortfarande fiera viktiga stater, blanddem två kärnvapenmakter, utanför. Dekärnvapenfria stater som anslutit sig till avtalet har icke anskaffatkärnvapen; s. k. horisontell spridning har förhindrats. k. vertikala spridningen, dvs. fortsatt kvantitativ och kvalitativutvidgning av kärnvapensiaternas, främst supermakternas, kärnvapeninnehav harfortsatt oavlåtligt, trots avtalets stipulalioner om kärnvapen-nedrustning.Inte heller har dessa stater uppfyllt sina åtaganden om ett fullständigtprovstopp. EnUlanför avtalet slående kärnvapenfri stat, , har sprängt en s. k. fredligkärnladdning. Genom att det tekniskt sett inte finns någon skillnad mellannågol slag av kärnexplosioner - endast det uppgivna syftet - har detta landdärmed visat sin kapacitet att framställa kärnvapen. Flera kan komma. Genomden pågående uibyggnadsexpansionen av kärnenergianläggningar och spridningenav kunskap på området blir allt flera stater potentiellt i stånd att tillverkakärnvapen. Den snabbt ökande mängden plutonium skapar därvid allvadigaspecialproblem av flera olika slag. Deltagör det nödvändigt att försöka kraftigt skärpa den internationella kontrollenöver den fredliga kärnindustrin. Slutmålet måsle vara mycket mera långtgåendeinternationella arrangemang på kärnenergiområdet än vad som varitmöjligt. har därvidlag framlagt långlsyflande förslag ominternationellt handhavande av allt klyvbart material. Åtskilligaexportödänder har visat sig ännu inte medvetna om del nödvändiga i atl på dettaområde underordna sina ensidiga kommersiella intressen del onekligenväsentligare intresset av att kärnenergiexpansionen förbinds med verkligteffektiv internationell kontroll. Ochde bilaterala nedrustningsövedäggningarna, SALT-samtalen, Wienförhandlingarnaom iruppnedskärningar i ? Ja, alla nedrust-ningsansirängningar ärnödvändiga och välkomna. är också förhandlingarna intensiva. Men termendödläge är motiverad även här, därför alt inget beslut som leder till verkligtkonkret nedrustning f n. kommer ut av förhandlingarna. Kärnvapenmakterna, somhar åtagit sig ned-rustningsförplikielser, kom till för fem månadersedan tomhänta, utan alt ha något all redovisa. Tvärtom hade de tvåsupermakterna lidigare träffat en överenskommelse i , somstolt trum-petades ut över väriden. Den innebar vissedigen en stabilisering avstaternas anlal vapenbärare men pä en högre nivå än vad någon av dem förutlegat på. Och den långsamma takten i de s. k. SALT-II-förhand-lingarna, somskall följa upp Vladivostoköverenskommelsen, beror på atl man på båda sidortvistar om motpartens mest avancerade typer skall inneslutas i ett kommandeavtal eller lämnas hell fria utanför. På prov-sloppssidan, i fråga om fredligakärnexplosioner, i fråga om kemiska vapen, utlovar supermakterna vidnedrustningskonferensen i gemensamma initiativ. Men de kommer inte. Ochunder tiden kan nedrustningskonferensen ingenting annat göra än att inventeraoch expert-studera problemen. Rusiningsnivån skruvas också upp kvantitativt ochinte minst kvalitativt med hjälp av en alltmera fulländad teknik som skapar nyavapensystem som i sin tur skapar nya doktriner som i sin lur skapar nyastrategier. Och kärnvapenlagren växer. Delär denna verklighet, herr lalman, som vi har atl arbeta i och vars möjligatillfällen vi icke får försumma au utnyttja. börjar nedrustningsdebatlen i . Församlingen denna sin 30:e session ett rekordartat antal nedrust- ningsärenden pådagordningen, de flesta av dem pä kärnvapenområdet. Ett intensivt, flera veckorlångl arbeie förestår, under vilket vi bl. a. måste föra våra initiativ rörandeinternationell kontroll och förvaltning av kärnenergicykelns farliga faser ochmaterial vidare mot ett alltmer ökat accepterande. Det praktiska arbetet idessa frågor ligger sedan granskningskonferensen hos detinternationella atomenergiorganet (lAEA) i . Men i FN, som detinternationella samfundets mest auktoritativa politiska organ, är det som denpolitiska ac-ceptansen måsle arbetas fram. Generalförsamlingenerbjuder inte tillfälle lill förhandlingar kring nedrustningsproblem i verkligmening. Men ärendena kan föras framåt, bl. a. genom ett ständigt, och ständigtökande, politiskt och moraliskt tryck från de små och alliansfria staternassida. Supermakternas attityder i sina bilaterala nedrustningssamtal och därmedde resultat som kommer ut av dessa avgör del framtida ödet för oss alla i dennaalltmer ömsesidigt beroende värld. Därför måste de fås att förstå att detta ären angelägenhet som angår oss, de små, djupt, och atl vi håller deras agerandeunder så noggrann bevakning som möjligt. Genomell svenskl initiativ i FN, nu i slutstadiet av förberedelsearbetet, hoppas viatt på litet sikt få förbättrade förutsätiningar för detta. Som svar på envädjan av generalsekreterare kommer vi att lägga fram ettresolutionsförslag inför generalförsamlingen om en översyn av FN:s insatser inedrustningsarbetel, i avsikt atl nå fram till förslag om ökadearbetsuppgifter, ökade resurser och ökad effektivitet. Framförallt tror jag emellertid att nedrustningsförhandlare, vid sidan av dedetaljerade och höggradigt tekniska steg-för-steg-debatlerna, där vi alltidriskerar att bli övervältrade av stormakternas militärteknologiskaetablissemang, måste återföra debatten till del principiella planet, där detgroteska i den nuvarande situationen blir som mest uppenbart. Vadfinns det t. ex. över huvud tagel för politiskt slalusvärde i att besittanästan löjligt destruktiva kärnvapen? Vadär den verkliga innebörden av det magiska begreppet nationell säkerhet, i varshägn stormakternas militärelablissemang har kunnat driva sina fruktansvärdakapprustningar? Vadbetyder det för världens ekonomiska och sociala utveckling och därmed för varjeenskild människas välfärd att nära hälften av världens vetenskapliga ochtekniska talanger, kunnande och resurser används för att åstadkommaödeläggelse, lidande och död i stället för uppbyggnad, välfärd och lycka? Vadinnebär den over-kill-kapacitet tolv gånger Jordens hela befolkning, som nufinns uppbyggd genom kärnvapenlagren runt om i världen, för risk för dennamänsklighetens undergång? Omvärlden och mänskligheten skall kunna överleva är del för miguppenbart alt begreppet nationell säkerhet, i vars hägn så mycket av död,lidanden och förstörelse har spritts ut över en liten ömtålig planet och dessarma människor, måsle ersättas med ett nytt mål för våra strä- vanden, ett mål som allamänniskor med god vilja kan dela. Detta gemensamma mål är övedevande, underrimliga och acceptabla villkor för oss alla. Om vi inte lyckas formulera ochvinna erkännande för ett sådani grundläggande gemensamt mål -ja, då kommer, ikärnvapenåldern och med de ökande riskerna för kärnvapenspridning,sannolikhetens alla lagar atl hinna fatt oss och slutligt göra upp med"del mänskliga experimentet". Detär därför, herr lalman, som jag myckel allvarligt menar atl vi just nu befinneross i ett stadium liknande många av historiens tidigare försummade tillfällen.Många delar med mig en isande misstanke att om även detta går förlorat kan delvisa sig ha varit det sista. Nedrustningsarbetelmåsle därför brytas ut ur sin isolering och innefattas i del pågående arbetetatt lösa mänsklighetens gemensamma problem och trygga vårt överlevande. Jag har med stort iniresse lyssnat till redogörelse förnedrustningsfrågans nuvarande läge. Även om jag i stort setl delar denbedömning av lägel som ordföranden i nedrusiningsdele-galionen gjorde ochhennes värderingar i frågan vill Jag göra några kompletterande kommentarer. Denvåldsamma expansionen av den fredliga kärnkraftsleknologinin-nebärovedersägligenen upptrappning också av riskerna för framtida kärnvapenkrig.Icke-spridningsavialet håller på della sätt på all mista sin betydelse.Ansvaret härför är naturligtvis primärt kärnvapenmakternas, vilkas agerande inedrustningsfrågan gör del allt besvärligare all upprätthålla disciplinen iett världssamhälle som är utsatt för ständigt växande spänningar. NPT-konferensensrekommendation atl alla exportörer av nukleärt material för fredligt ändamålskulle kräva lAEA-kontroll av fredlig kärnenergiverksamhet i icke NPT-staterräcker naturligt mot denna bakgrund inie. lAEA-konlrollen i slaler somundertecknal NPT-avialel är också behäftad med siora brisler och måsle skärpas.Jag iror del är en erfarenhel man kan dra av storakärnkraflsaffär med . De "safe-guards" som ärförknippade med den affären är enligi min mening långl ifrånlillfredsslällande. Delframsiår som alli nödvändigare, med lanke på all del inte existerar några vattenlälaskott mellan kärnenergi för fredliga ändamål och för militära, alt export avutrustning och material för kärnenergiändamål förbjuds till länder som ickeskrivit under icke-spridningsavtalet. Kontrollen av nukleärt material iNPT-stalerna måste dessutom väsentligt stramas upp jämfört med vad som ärmöjligt inom den nuvarande verksamheten för lAEA. Jag tror också alt man härmåsle la lill vara de lemporära framsleg som är möjliga. Jag iror därför bör göra en omvärdering av de kärnvapenfria zonernas roll iavspänningspolitiken. Jagövergår därmed lill mer näraliggande problem, dvs. den ekonomiska politiken. Deanalyser av konjunkturutvecklingen som publicerats denna höst har skildratSverige som någol av en oas, relativt oberörd av omvärlden och dess växlandeekonomiska problem. Det är naturligtvis en idyllisk bild som inte riktigtöverensstämmer med verkligheten. Närman nu försöker värdera tendenserna till uppgång i den internationellakonjunkturen stannar man snart upp inför det intima samarbete och beroendestater emellan som är karakteristiskt för den ekonomiska utvecklingen i vårtid. När man analyserar vad som händer internationellt faller blickarna iförsta hand på , där indikationerna på en uppgång är myckelmarkanta, och på , där tendensen äj tydlig om också inte likamarkant. Vi är också på det klara med alt lagersituationen i våra avnämarländernär det gäller trävaror, massa och papper nu är sådan alt exporten börjarskjuta fart inom dessa sektorer. Del finns emellertid anledning all varna förförhastade och överoptimistiska slutsatser på grund av detta förhållande. Inomandra branscher, framför allt verkstadsindustrin, är perspektivet mycketmörkare. Det finns dessutom anledning att ifrågasätta styrkan ochvaraktigheten, framför allt i den amerikanska konjunkturuppgången sådan denrapporterats . Den konjunklurpoliliska beredskap som vi ifinansutskottet initierade har alltså mot denna bakgrund oförändradaktualitet. Enanalys av prisutvecklingen i landet som finansutskotleis majoritet presenteradei belänkandet 25 under vårriksdagen utmynnande i en förmodan attprisstegringarna skulle komma atl uppgå lill 10 a kommer i varje fall sannolikt inte att visa sig vara för pessimistisk.