prot · FZ0961 · 1975-12-31 00:00:00 — Jaghar ändå en viss praklisk, om än rätt begränsad, kunskap om läkemedelshanteringeni vårl land. Och från den utgångspunkten måste Jag säga att jag lycker all deregler vi har för läkemedelshanteringen är tämligen tillfredsställande. I defall jag har haft all göra med har reglerna hanterats med tillbörlig klokskapoch tillbörligt omdöme av den ansvariga myndigheten. Det är helt enkelt enligtmin mening ganska tryggt alt veta alt vi numera haren effektiv och rigoröskonlroll av vad vi får i oss i form av läkemedel. Menför att återgå lill mötet som var mycket väl besökt och som haft sinamotsvarigheter pä andra häll i landet, är det nog inle fel all säga atl delpräglades av en stark tro på THX-preparatets möjligheter och en lika starkmisstro mot och dess experters vilja alt göra preparateträttvisa. Det är ju också den anda som bär upp den vid mötet antagnaresolutionen, som varit publicerad i pressen och som jag inte skall föredrahär. Jaghar, herr talman, själv den uppfattningen atl har etl mycketstarkt stöd för del uttalande man gjorde i ell cirkulär 1974, då mankonsiaierade all användandet av THX inte slode i överensslämmelse medvetenskap och beprövad erfarenhet. Menvad är del som gör, alt man ändå, trots alll, reagerar, all man känner sigosäker på om del inte mill i allt det formellt korrekta och oantastliga somredovisats bl. a. av socialutskottet i fjolårets riksdagsbehandling döljer signågol som man skulle vilja syna lilel bättre? Varför känns det såotillfredsställande atl debatlen trissats upp till en nivä därveierinärmedicine doktorn jämställs med kloka gubbar och gummorfrån en i stort setl förgången tid? Del är inle bara utan ocksåmånga vetenskapsmän som gjort del. Man har lalal om kvack-salveri och menat allSandberg som forskare är en diletlant. Förmin del vet jag precis när dessa tveksamma funderingar föddes hos mig. Det varnär jag i ell nyhetsprogram i TV hörde all thymusforskning i annan regi ändoktor skulle starta här i landet; visserligen med en annanutgångspunkt men ändå med samma syfte som forskning. Naturligtvis harSandberg inget monopol på kalvbräss, men myckel lyder på all han ändå varilinne pä rätt spår. Inle minsl utländska uppgifter finns om den saken. Och enviss betydelse har det väl också haft för min bedömning atl en känd forskare iTV-sammanhanget spontant hade en egen fundering om atl kanske blivitnågot illa behandlad av myndigheierna. Jag tror all Jag har refereratvederbörande mycket försiktigt. Ävenom Jag inte själv närmare känner någon patient som blivit bättre eller t. o. m.hell frisk efter THX-behandling, kan Jag ändå inle bortse ifrån allkvalificerade bedömare säger all så är fallet och att man räknar dem som blivithjälpta inte i hundratal ulan i lusental. Och som jag antydde parentetiskt sägsdella inle bara av sådana som stött på sådana Del finns ävenetablerade forskare vid elt av våra universitet som har en annan uppfattning änsocialstyrelsens experter. Idet betänkande från socialutskottet som Jag hänsyftade på och som låg tillgrund för beslul alt bl. a. en moiion till förmån förTHX-preparalet inle skulle föranleda någon åtgärd finns en dunkelhänvisning till ell uttalande om atl är beredd all stödjaprövningen av naturläkemedel. Lål oss hoppas att denna formulering även innebäralt THX-preparalet hör till de saker som prövas. Men,herr lalman, jag vill också gärna avslutningsvis säga all jag har kommil framtill uppfattningen alt situationen nu renl opinionsmässigl blivit eller hållerpä att bli sådan all en ny utredning om THX är starkt motiverad. En kommissionsom är sammansatt inte bara av medicinska experter, ulan där man också harlekmannamedverkan, tror Jag skulle vara önskvärd, inle därför att experternainte är skickliga, ulan kanske snarare därför alt de är för skickliga för allkunna samordna sina synpunkler med de erfarenheler som vanliga människorförvärvat pä del här området. Jag tror atl en sådan utredning skulle vara tillfördel för alla parter i detta sammanhang, och jag tror all del skulle vara braom man kunde kanalisera opinionsbildningen i någol lugnare fåror än dem som def n. går i. Kvinnoäret är slul, men framför oss har vi det kvinnornasutvecklingsärtionde som beslöts av den internationella kvinnokonferensen iMexico och som har rekommenderats av . Vihar ocksä en väridsaklionsplan med handlingslinjer för hurjämställdhelsarbetel skall fullföljas. Del betyder alt de problem somaktualiserades under kvinnoäret inte får sjunka i glömska och att dendiskussion som då startade skall hållas levande också i fortsättningen. Detfinns god anledning, herr talman, alt även i denna kammare flitigare kommalillbaka lill dessa frågor som berör oss alla, män lika väl som kvinnor. Delhar inle skell sä överväldigande ofta, inle ens under det kvinnoår som nyssavslutats. Men de faktiska förhållandena i vårt land och ule i världen bordeöppna ögonen även på dem som fortfarande närmast med en axelryckning villavfärda förhållandet all kvinnors situation i familj och samhälle, i yrkeslivoch politik fortfarande ulgbr ett problem som måste lösas och som måste lösasav män och kvinnor tillsammans. Vibörjar få fram fakta om de förhållanden varunder kvinnor lever ocharbeiar. Det är inte för . Vi har i en begynnandekvinnoforskning. Detsamma är fallet i vissa andra utvecklade länder. Menmängder av länder saknar fortfarande varje möjlighet till en velenskapligtunderbyggd dokumentation om kvinnors förhållanden. Därmed saknas ocksä eltviktigt arbets- och argumentmaterial för alla - kvinnor som män - vilka villfrämja jämställdhet och rättvisa i sam- 5 protokoll 1975/76:61-62 hällei.Ett av de viktigaste besluten vid kvinnokonferensen gällde ocksä upprättandelav etl internationellt och utbildning i kvinnofrågor. fatlat beslut därom. En from önskan är alltillräckliga medel skall finnas för alt institutet skall bliverklighet. För del bör del vara självklart att bidra tillförverkligandet av detta institut. Vihar kommil en bit pä väg i värt land, men sedd i historiskt perspektiv harutvecklingen gått långsamt, och fortfarande återstår myckel. Man kan fråga:Hurdan är kvinnornas situation i dagens arbetsliv och inom de fackligaorganisationer som vill tillvarata de anställdas intressen? Den senasleundersökning som lagts fram och som gällt de deltidsanställdas villkor blottari mänga fall skrämmande förhållanden. Förmajoriteten deltidsanställda kvinnor - och de är 600 000 - ärdeltidsarbete någol som de varken kan leva på eller försörja eventuella barnpå. Genom manssamhällets utformning och genom all de problem som rörfamiljernas förhållande till arbetslivet försummats har deltidsarbetet blivitetl slags räddningsplanka för kvinnorna atl klara sin dubbla roll i hem ochyrke. är deltidsarbetet i och försigen positiv företeelse. Vi behöveralla hatillgång lill deltidsarbete under vissa perioder i värt liv-för möjlighet tillstudier, när barnen är små eller när åldern avlar - men deförhållanden som styr kvinnor till deltidsarbete kan inle accepteras. Degör del möjligt att hänsynslöst utnyttja kvinnor påarbelsmarknaden. Kvinnor som arbetar deltid bidrar också ofta lill all en mankan arbela heltid pade villkor som arbetsmarknaden ställer men somkvinnor inte kan svara mot, om de skall klara hem, hushåll och barn. Detär länge sedan vi i krävde ell barn- och familjevänliglarbetsliv. Det kravei står alltjämt fasl, för ännu är vi långt från dessuppfyllande. Till detta krav har vi lagl ännu ell som fördes fram i samband medkvinnoäret, nämligen "delat ansvar i hemmet". Ändrade förhållanden päarbetsmarknaden, så atl man erkänner människors räll lill både arbete ochfamiljeliv, och ändrade förhållanden i hemmet, så all makar delar på ansvaretäven när del gäller vardagens alla rulinsysslor, ulgör grundläggandeförutsättningar för alt män och kvinnor skall kunna fungera både i yrkesliv ochi familj. I etl barnvänligt arbetsliv ingår ocksä tillräckligt antaldeltidstjänster - men tjänster under trygga och ordnade anställningsförhållanden,med ordentlig betalning, med del i samhällets sociala förmåner och därtillspridda till olika områden av arbetslivet. är dessa tjänster i huvudsakatl finna inom ell fätal yrken - ofta typiska låg-löneyrken, yrken utan socialstatus och yrken som aldrig en man skulle kunna tänka sig alt välja. Betänkligtär också all endasl ca hälften, 51 ''., av de deltidsarbetande, vilka prakiiskilagei alla är kvinnor, är fackligi organiserade. Här finns plats för insatsersom leder lill rättvisa och balans, till en verklig jämställdhet mellan man ochkvinna. Undersökningen av dedellidsarbelandes vill kor visar klart den brisiande regionala balans som råderi fråga om kvinnors sysselsättning. Kvinnor i de s. k. storstadsområdena, dvs.Slockholm, Göieborg och , har betydligt högre sysselsättningsgrad änkvinnor i övrigi i landet. Andelen hellidsarbelande är också större i de nämndaområdena. I är antalet hellidsarbelande kvinnor 40 "o motendasl 25 ",> i vårl lands glesbygder. Bakom detla förhållande finnsskilda orsaker. Man kan nämna dåligt utbyggd barntillsyn ochkommunikalionssvårigheter för kvinnor som bor i glesbygd och som kanske därtillsaknar körkort, men del verkligt grundläggande skälel är brisiandearbetsmöjligheter. Inom regionalpoliliken har man tänkt mycket lilelpä kvinnorna. Här behövs i fortsättningen insatser av en hell annan omfattning.Att dra upp riktlinjer loren regional sysselsättningspolitik med tonvikt päkvinnornas arbetsbehov - inte mindre än 84 000 deltidsanställda vuxna kvinnorvill enligl ulredningen ha mera arbele - vore en långsiktig arbetsuppgift, somlämpligen kunde anförtros den parlamentariska jämställd-hetskommitté somhösiriksdagen beslutat om.- Ensnabb ökning har skett av antalet kvinnor ute på arbelsmarknaden under desenaste åren, lill 1974 med inte mindre än 128 000 kvinnor. Kvinnornasvarade därtill för hela den sysselsättningsökning som skedde under denna lid.Kvinnorna utgör alltså en betydande del av arbetskraften. Ändå föreliggerstora skillnader mellan mäns och kvinnors arbetsförhållanden. Här finns ell avde verkligt slora jämställd-helsproblem som vi har alt lösa. Jagvill i detta sammanhang erinra om en annan aktionsplan som -vid sidan av denvärldsaktionsplan för jämställdhet som antogs i - bör ägnas belydliglstörre uppmärksamhet än vad skell. Jag syftar på den deklaration omkvinnliga arbetstagares Jämställdhet i fråga om möjligheter och behandling somantogs vid konferens med Internationella arbetsorganisationen. Den harkommit någol i skymundan för Mexicoplanen, men del är viktigt både atl vi lardel av dess innehåll och att vi införlivar detla med vårajämslälldhetssträvanden. I denna deklaration sägs klart all kvinnornas problemi-arbetslivet endast kan angripas och lösas inom samma allmänna ram avekonomisk och social ulveckling som männens problem. Vidare heter det alt allaarbetstagare skall vara jämställda i fråga om möjligheter och behandling. Allaformer av diskriminering på grund av kön som förnekar eller begränsar dennaJämställdhet är oacceptabla och måste undanröjas. I artikel 8 sägs också;"Ingen diskriminering mot kvinnliga arbetstagare skall förekomma på grundav havandeskap och barnsbörd." Det framhålles att dessa kvinnor skall harätt att återgå lill sin anställning ulan föriusl av förvärvade rättigheter.Planen betonar alt moderskapel är en samhällelig funktion. Detla är:enuppfattning som ännu långtifrån slagit igenom i våra högt utprägladeindustriländer, där kvinnor snart sagt diskrimineras vid anställning -och det gäller alla nivåer. "Vi kan inle ha kvinnor. Rätt vad det ärgifter de sig och får barn." Det är en vanlig kommentar. Den i ILO-planen uttaladeuppfaitningen bör vara naturlig i elt samhälle med barnvänligt arbetsliv.Kvinnor får inle vara handikappade pä arbetsmarknaden därför all naturen hartilldelat dem uppgiften atl genom barnafödande svara för samhällets förnyelseoch bestånd. Våra jämslälldhetssträvanden får inte stanna vid våra egna gränser.Kvinnornas utvecklingsärtionde skall genomföras och få effekt också i ,där kvinnor ofta av hävd haft en undanskymd ställning och där deras möjligheleratt påverka samhällsutvecklingen är betydligt sämre än våra. Svensktutvecklingsarbete mäsle kraftigi inriktas på att få med kvinnorna iutvecklingen. Detla måste ske redan när etl biståndsprojekt diskuteras ochplaneras. Viktigt är också atl kvinnornas egna jämslälldhetssträvanden stöttasunder - en verklig hjälp lill självhjälp. Del kan ske t. ex. genom etl direktbistånd för all bygga upp och utveckla kvinnoorganisationer. IVärldsaktionsplanens mom. 8 betonas utvecklandet av sådana organisalioner. Dekan dels tjänstgöra som kvinnornas egna språkrör, dels förmedla sådanaprakliska kunskaper till kvinnor som är en vikiig hjälp i arbetet på attförbättra kvinnornas ställning och öka deras inflytande i samhället. Bidrag börockså kunna förmedlas lill sådana inlernalionella organisalioner som i sinverksamhel söker hjälpa kvinnor att bilda egna föreningar.Samarbete med lokala kvinnoorganisationer, där sådana finns, bör beaktas isvenskt biståndsarbete. Det är en god väg att komma i direkl kontakt med s. k.gräsrötter och deras elementära behov. Tillsisl en liten ögonblicksbild frän värt egel högt utvecklade land. Just närkvinnoäret gick mol silt slul fick jag ett par påkostade broschyrer migtillsända. Där presenlerade sig elt av våra stora verk, arbetarskydds-verket, ifyrfärg och med bilder. Kvinnor skymtade på arbetslivsbilderna, men blanduppräknade högre funktionärer och befattningshavare fanns bara sju kvirmorbland hundratalet män. Och i verkels styrelse ingen enda kvinna! Ändå har, somjag nämnde, kvinnorna ställ för hela sysselsättningsökningen under 1970-talelsförsia är. Detta och mycket annal som äter och åter möter i vårl samhälle nödvändigi, herr talman, atl vi också i denna kammare ägnar mera lid ochinlresse ål jämsiälld-hetsfrågorna. I själva verkel står vi på tröskelntill eu nyll skede i mänsklighetens långa hisloria, ell skede dåförhoppningsvis kvinnorna skall erkännas som fullgoda och med männen jämbördigamänniskor. i (c): En våg av våldsbroitslighei har dragit fram över vårl land de senasledygnen. Vad som hänt visar ingen direkt ny trend i vad gäller den grövrebrottsligheten, ulan det är en fortsättning på ett redan känt faklum - att vihar en stor brottslighet i della land. Den kan jämföras med en varböld. Iblandgår del häl på varbölden - del blir ell öppel sår. De senasle dygnen har visatbesked om delta. Ingelland och ingel poliliskl syslem är befriat från brottslighet. Det är lydligenbara tidningen som tror del. Jag lyssnade på tidningskrönikani går morse, och då sade man som någol självklart all i ell socialistisktsystem - i ell kommunistiskt system - finns del myckel litet brottslighet. Menvi vel ju all sä inle är förhållandet. Densvenska regeringen försöker ofta servera så fördelaktiga siffror som möjligl ivad gäller brottsligheten. Men della är del inte lätt all göra Ibr 1975. Delhar ännu inle skell någon slulräkning för ärel. De försia elva månaderna äremellertid hopsummerade, och det visar sig att brotls-balksbrotien ökat med i runt lal 55 000 eller i förhållande lill 1974. Varjemånad har del varil en ökning med omkring 10 "... Jagvill påstå all den koncentration av vårl samhälle som skell under densocialdemokratiska regeringens lid ej varil lyckad. För många människor harensamheten i bosladsgetlon verkal demoraliserande. Ungdomen har mänga gångerkänt sig utlämnad. Föräldrarna har inte haft lid alt ägna sig ät sina barn.Nyckelbarnen har lätt all falla ur det hyggliga mönster som vi vill att barnskall ha. Det har varil brist pä fritidssysselsättningar. Ungdomen har söklsig ut på äventyr - det har blivit gängbildning. Delmesl oroande är väl våldsbrotlslighetens ulveckling. 1965 var anlalelanmälningar om lindrigare misshandelsfall 10 840. 1974 - det år från vilkel densenasle säkra statistiken finns - var siffran uppe i 17 655. För mord, dråpsamt mord- och dråpförsök var antalet anmälda fall 1965 totalt 166, vareftersiffran stigit till 1974. Anlalel fullbordade mord och dråp dessa bådaår var egendomligt nog exakt detsamma - 87 fall. Delfinns inga enlydiga förklaringar till våldsbrottens utbredning, men orsakenligger delvis i vårt samhällssystem. Det är dock inte lätt alt säga på vad sättden gör det. Konceniralionssamhällei och konkurrenssamhället har säkert sindel i skulden, inte minsl närdet gäller ungdomen. Alkohol och narkotika följeri spåren och blir direkl utlösande faktorer. Alkoholens roll känner vi räll branu, men del förefaller som om den faktorn inte togs på allvar. Missbelåtenhet och besvikelser ger aggressioner, somalllsä utlöses av alkoholen. Av största vikt är del därför all vi hjälperungdomarna att inle börja med alkohol. Och dil hör givelvis också mellanölet. Förden som börjar med mellanöl, alkohol,och narkotika är del lätt atl bli oroligoch känna sig utstött eller hamna i en paniksilualion, vilket i vissa fallslutar med sädana fruktansvärda handlingar som vi upplevt . Avlidigare erfarenhet vet vi emellertid atl sådana här loppar av brottslighetefter en lid ebbar ut, och vi hoppas alt del värsta är över för . Vadvi alla här i känner är väl en stark medkänsla med de drabbadesfamiljer. Vi tänker på dem alla, inle minsl på den unge polisman-.ienseflerievande men också pä gärningsmannens anhöriga som inte har det myckellällare. Jagvill påstå alt den koncentration av vårl samhälle som skett och som jag talatom tidigare i mill anförande inte är bra i något avseende. Centernsdecentraliseringspolitik bör ha större förutsällningar all skapa mera harmoniska människor. Viinom säger i en partimotion i är: "För all förhindra all människordrabbas av brott mäsle man pä olika sätt söka eliminera sådana faktorer isamhällel som visat sig bidra lill brottsligt beteende. Härmåste älgärder på samhällsplaneringens område, i familjepolitiken, inom skolan,på alkohol- och narkoiikapolitikens område anses vara av största betydelse föratl kunna nedbringa brottsligheten och de våldstendenser som finns isamhällel ." Hellnaturiigl har polisen en väsentlig uppgift just i del brottsförebyggandearbetet. Det är därvid angeläget atl begångna brott kan upp och alt dellakan ske ulan alllför långa dröjsmål. En hög upptäcktsrisk bidrar i sig lill atlnedbringa antalet begångna brott. Vi kan vara överens om atl vi har en poliskåri detla land som väl ryktar sitt värv. Dess uppgift är svår och grannlaga. Vidare,herr talman, är del värdefulll all direkta kontakter las mellan polisen ochallmänhelen. Enligt vår mening bör del inom ramen för kvarierspolisverksamheienfinnas betydande möjligheler till en utökad god kontakt mellan polis ochallmänhet. Inte minsl är del i det sammanhanget av Slor vikt allkvarterspolisen genom god personkännedom kan upptäcka, ofta på elt tidigtstadium, tendenser lill brottslighet bland ungdomar i området. Genom polisenspersonliga insatser och kontakter med föräldrar, skola, sociala myndighetereller andra som har till uppgift att hjälpa barn och ungdomar till rätta kanofta goda resultat nås och en begynnande negativ ulveckling vändas. Kvarierspolisverksamheienhar upplevts som myckel posiliv av bäde allmänhelen och de polismän somtjänstgjort i verksamheten. Vi anser det därför angeläget alt denna verksamhelbyggs ut såväl i storstadsområdena som på andra orter i landei.Rikspolisstyrelsen har äskat medel för 34 polistjänster mer än vad regeringenföreslagil i budgetpropositionen. Del ansluler vi oss lill och föreslårriksdagen atl anslå medel för 34 Ijänsler utöver regeringens förslag. Dessaijänsler skall inrällas som kvarlerspolistjänster. Sammanlagt innebär del atlkvarierspolisor-ganisationen för del kommande budgetåret tillförs 64 nyatjänster. Jagvill lill sist, herr lalman, lä upp något om den befintliga vapenlagen. Det ärtydligen fortfarande alltför lätt atl fä tag i vapen. Jag länker då inte främslpå de militära anläggningarna, där tillfälliga missöden har till följd altobehöriga får tillgäng till vapen, utan fastmer lättheten all få lag i vapenoch handeln med sådana ule på öppna marknaden. När 1973 ersattevapenförordningen med en vapenlag, så var vi ganska överens här i attdet skulle bli en bättre tingens ordning inom vapenhandeln. Den nya lageninnebar en skärpning av reglerna för innehav, förvaring och utlämning av vapen.Vi sade den gången all det mäste hälsas med tillfredsställelse om lagen kanmedverka lill all minska möjlighelerna att vapen kommer lill användande isamband med brotl. Det är svårt att i dagavgöra om vapenlagen har medverkat ,1111 all göra del svårare förmänniskor alt fä lag i vapen för alt därefter begå ell grövre brott. Menvi konslaterar ju atl vapen får man ändå tag i, hur del nu går till. Del ärnaturligtvis inte svårt för människor som inie skyr nägra medel att fä lag iell vapen. Jag vel atl man 1973 beräknade atl ungefär en halv miljon vapen vari bruk inom rikets gränser, och ungelar samma antal innehas legitimt av samlareeller av enskild person för prydnadsändamål. Det är klart atl vapenlagen ochkontrollen minskar möjlighelerna alt få lag i vapen, men den ger ingen garantiför atl vapen inte kommer i orätta händer, även om vapen eller vital del däravsamt ammunition skall förvaras åtskilda under lås. Lyckas man inle få lag ivapen på det ena stället så går del bättre på etl annal alt få alla delar lillelt vapen så atl det fungerar. Menvad Jag ser särskilt allvariigl på är atl del är så lält alt fähan-delslillslånd för vapenförsäljning. Jag har exempel på della. Det finnspersoner som inte har klara intyg all själva få inneha vapen. Men inget hindrardem all få tillstånd atl handla med vapen. Och det är personer som inte haraffärslokaler där man pä ell betryggande sätt kan förvara vapen och ammunition.Jag vel all flera den gängen då vi tog vapenlagen var något besvikna över altdel inie blev ett klarare besked om minimikrav pä en lokal för atttillfredsställande kunna förvara vapen och ammunition där man bedriver sådanhandel. Alll överläts liksom till polismyndigheten som på sina håll kanske intevarit nog restriktiv. Jag skulle vilja vädja lill Juslilieminislern atl göra en översyn avdenna del av vapenlagen. i (s): Jag skall också be att få göra elt inlägg i den alkohol-politiskafrågan. Jag skall hålla mig lill ell begränsat område, nämligen åldersgränsen för inköp. Vikommer snart all få ta ställning lill elt förslag lill alkoholpolitik. Jag harlidigare uttryckt alt Jag hoppas all vi nu verkligen får en alkoholpolitikvärd namnet. Vi har en lång och utförlig utredning bakom oss. harremissvaren kommit in, och enligt den förteckning vi fått har vi en propositionall vänta så tidigt som . Jagskall bara ta upp frågan om inköpsåldern. Del finns annars myckel att säga, skall Jag lämna därhän tills vi har proposilionen på bordel. majoritet - bara tvä av utredningens ledamöter har reserverat sigpä denna punkt -har föreslagil alt inköpsäldern även i fortsätiningen skullevara 20 är, trots alt myndighetsåldern gått ned lill . Mänga menar altdella är inkonsekvent; det ena måste följa det andra. har det inte varit säi en del andra fall, men del är klart att del är svårt alt gendriva påståendetatt det finns en logik i delta. Det är så myckel man får göra när man ärmyndig. Varför skulle man då inle också få inköpa spril.pä systembolaget? Mensom i så många andra fall är det här enfråga om avvägning mellan olika synpunkter och risker. 'v'ilka faktorer är detlill sist som väger lyngsl? Jagsade att del bara var två ledamöter av alkoholpoliliska utredningen somreserverade sig pä denna punkt. Det var riksdagsledamoten frän och byråchefen , som f ö. reserverat sig på mångapunkter i alkoholpolitiska ulredningen. Det måste, menar jag, vara myckelstarka motiv som fäll de andra sju atl stanna för 20-årsgränsen. Vi känner endel av dem som följde den linjen; , som varil riksdagsledamotunder , , som var ordförande för utredningen ochförutvarande statsråd, och , som också är välkänd, för alt nunämna tre av utredningens ledamöter.