prot · FZ0919 · 1975-12-31 00:00:00 — En So-lärare utan behörighet i religionskunskapfår stanna kvar på skolan och bestrida religionskunskapstimmarna, även om detur undervisningssynpunkl vore motiverat att i stället ha en lärare medbehörighet i religionskunskap. Omsorgen om undervisningens kvalilet får härvika för hänsynen till den s. k. anställningstryggheten. Sammanlagthar del hela lett till alt undervisningen i ämnel religionskunskap i stigandegrad skötes av icke ämnesbehöriga lärare. 1 många fall är della uppenbart tillmen för ämnet, som eljest enligt lillgängliga uppgifter JDÖriat vinna ökatelevintresse. Man kan, menar jag, varken begära eller förutsätta att lärareutan teoretisk och praktisk utbildning och lärarbehörighet i ämnet skall kunnabestrida undervisningen på samma sätt som i ämnet utbildade lärare. ,fru statsråd, finns det ålskilliga lärare med religionskunskap i sinkombination som går arbetslösa men borde ha fått träda in i religionsundervisningi stället för So-lärare utan erforderlig kompelens för undervisning i ämnel.Det är enligt min mening helt uppenbart att lärare utan ämnesieoretiskbehörighet endast bör accepteras i en situation då inga vederbörligt utbildadelärare finns atl tillgå. Detär gott och väl alt det, som slalsrådet säger, anordnas fortbildningskurser ireligionskunskap i form av 20-poängskurser i syfte alt skapa bättreförulsäilningar för undervisningen i religionskunskap och att dennafortbildningsverksamhet möts med slort intresse av obehöriga lärare. Krav måsleemellertid ställas, menar jag, och det kravet är att vidareutbildning ireligionskunskap skall vara förutsättning för tjänst, vari undervisning ireligionskunskap ingår. beredd atl anbefalla åtgärder som kan vara nödvändiga för alttillförsäkra ämnel religionskunskap lärare - och huvudlärare -med teoretisk ochpraktisk kompetens i ämnet, så atl undervisningen i religionskunskap endast iundantagsfall och temporärt bestrids av lärare ulan vederbörlig utbildning iämnet? På den frågan har jag, fru statsråd, tyvärr inle fått något svar. HerrJOHANSSON i Skärstad (c): Jag har varit här i så länge att jag har fått vara rned omatl behandla fiera förslag till nya reformer, bl. a. på skolans område. Avämnena i skolans undervisning är det ingel som så ofta som kristendomsämnetåterkommit i interpellationer, moiioner och inle minsi i debailen - ochinlressei är minsi lika ston ulanför dessa väggar bland de svenska medborgarna.Man kan fråga: Varför så slorl iniresse jusi för della ämne? Det måslebero på ämnets stora betydelse. Kristendomsämnet är historiskt förankrat, delär förankrat i folksjälen, det är förbundet med vår demokrati och har avgörandebetydelse för vår demokratis utveckling. Kristendomen står ju också i centrumför den ideologiska kamp som pågår i världen och också i vårt land. Vadman säkert kan säga om ämnet är atl det alltid kommer att stå i centrum. Detkommer all förorsaka mycken deball, många moisäll-ningar, mycken vånda, och medden demokraliska sammansällning har kommer del all bli svårt alt nåfram till enighet. Detvar ett viktigt och allvarligt steg vi log 1968. Jag tror jag kan säga atlenigheten var överraskande stor. Att jag nämner just detta årtal beror dels påatl man nu talar om att man skall lägga fram nya förslag, dels på deninställning som Jag gav lill känna då. Jag motionerade i ärendet och skrevtillsammans med min medmotionär bl. "Detförefaller klart alt denna förändring av ämnets status är förenad med betydanderisker. Kristendomsämnet kan därigenom som vi ser det komma i skymundan förandra ämnen, och vidare finns det givetvis risk för att det endast kommer atlbelysas ur historisk synvinkel. Ett så behandlat kristendomsämne mister någotav det mest väsentliga i sill innehåll." Jagdrev del också lill en reservation, och vi röstade just om detta 1968. De somvar med då vet väl hur de röstade. Jagframhöll i motionen att för att hålla kristendomsämnet levande skulle manutöver läroböckerna ha de olika huvudämnena nedtecknade i en liten bok som mankunde låta eleverna få ta del av, så att de själva kunde läsa vad sägerom de skilda ämnena. Ochså skall jag be att få citera vad jag sade i debatten 1968, när vi beslutade omatt integrera kristendomsämnet med de övriga ämnena: "Mankan beklaga att namnet ändrats från kristendomskunskap lill religionskunskap.Ålminstone på låg- och mellanstadiet hade det säkert varit bl. a. pedagogisktmotiverat alt behålla namnet kristendomskunskap, efiersom undervisningen pådessa stadier främst kommer att gälla vår egen religion. Men då det viktigasteinte är namnet på ämnet utan undervisningen, är det vår förhoppning attundervisningen kommer att bedrivas med slor hänsyn till ämnets vikt och desshuvudlärobok. Närkristendomsämnet skall integreras med övriga orienteringsämnen är det viktigtatt det inte kommer i skymundan för andra ämnen. Det finns risk för att ämnetendast kommer att belysas ur begränsad historisk synvinkel. Ett så behandlatkristendomsämne mister någol av del mest väsentliga i sitt innehåll. Denlevande kristna församlingens ständigt förnyade erfarenhet av tron som enförvandlande kraft, dess intentioner i vårt land och i andra länder, inle minstu-länderna, måsle komma med i undervisningen. Föratl undvika en felaktig undervisning och ulveckling lorde det vara ofrånkomligtatl eget budskap mer än kommer lill synes i undervisningen.Det måste mer än tidigare få dominera framställning- Jagville nu säga att läroböckernas innehåll, den pedagogiska uppläggningen,lärarnas ulbildning och iniresse för ämnel är av stor vikt för att ämnet skallbli intressant och levande för eleverna. Det är viktigt atl ämnets innehållblir så rikt och så levande och så bibeltroget att de många eleverna - inteminst från sådana hem där man tidigt delger dem den bibliska undervisningen -känner sig hemma med ämnel. Hen i (s): Sedan religionsämnet reformerades och vi fick läroplan och denintegrerade undervisningen harolika uppgifter nått oss. Förstoch främst har ämnet fått bättre status bland eleverna än lidigare, och detupplevs som mer intressant och värdefullt. Jag vill framhålla att kyrkomötet,när man där behandlade frågan om särskilda skolor, för sin delnoterade följande: "Religionskunskap är ett av många gymnasieelever högtprioriterat ämne. Tendensen tycks vara liknande på lägre stadier närundervisningen där bedrivs på motsvarande sätl." Åandra sidan har en undersökning av visat alt det finns vissasvagheter när del gäller skolornas organisation av ämnet och lärarnaskompetens, såsom har framgått av debatten här tidigare. Det verkar råda enighetom atl läroplan i huvudsak är bra och att ämnet skall vara integrerati de andra orienteringsämnena. Del väsenlliga i den här debatten är alltså hurundervisningen i ämnet fungerar i prakliken, inte de riktlinjer som givils ulefter den grund vi slår på. Visom var med om all fatta beslutet är naturligtvis myckel angelägna om altresultatet av beslutel blir bra, ty blir del inte det riskerar vi andratendenser i samhället när del gäller skolorna och ämnet religionskunskap,tendenser som vi känner väl igen från olika framstötar här i . Därförär del viktigt all undervisningen i ämnet blir bra. Debattenom kristendomsämnet och religionskunskapens plats i skolan har debaUerats ändasedan bönan , ibland hårt, intensivt och med hetta. Men jagkonstaterar än en gång atl det under senare lid blivit lugnare. Det harutkristalliserats en enighet över både politiska och religiösa gränser. Dettafinner jag mycket glädjande. Men det är som sagl viktigt atl vi slår kvar påläroplanens grund och alt ämnel utvecklas pedagogiskt riktigt. i vars styrelse jag sitter som ordförande. , harunder veckohelgen i ett uttalande understrukit dessa synpunkter. Vi säger idel uttalandet bl. a. atl del är "ytterst väsentligt atl eleverna utifrånsina egna erfarenheter får bekanta sig med det bibliska stoffet. E>ärigenomfår de möjlighet au uppleva en spännande kontakt med sprängkraft ocksåi . Erfarenheten visar, atl eleverna har stort intresse för livsfrågorna.En religionsundervisning som nära anknyter till dessa upplevs därför somangelägen. Undervisningen bör således i högsta grad anknyta till nutiden." Vihar också tagit upp frågan om och påfordrat atl skolan skall slälla lokalerlill förfogande för elevernas egna religiösa aktiviteter och andakter. Vihar tagit del av den undersökning som gjorts vid , och klartär det den som är utgångspunkten för vårt agerande i denna fråga. Sedanundersökningen gjordes har en del förbättringar åstadkommits,men det är vår uppfallning att myckel ännu återstår alt göra. 1vårt uttalande ställde vi sju krav, som jag här skall redovisa och knyta någrakommentarer lill varje punkt. Visade för det första: "Undervisningen bör ges av behöriga lärare." Detär utomordentligt viktigt att så sker. undersökning visaratt många lärare har åsidosatt ämnel och lagil andra ämnen i stället därför attde inte har haft tillräckliga kunskaper. Och på högstadiet är det, som frökenHörlén sade, av lärarna som inte har behörighet. Detta är givetvishögst otillfredsställande. Visäger för del andra: "Fortbildningen av lärare måste byggas ut." Härkommer såväl fortbildningskonsulenlerna som fortbildningskurserna in i bilden.Vi har bara fem konsulenter som sysslar med denna fortbildning. Det borde varaen behörig konsulent i varie län - det är lika viktigt att detta skötsordentligt såväl i del ena länet som i det andra. Vivet att intresset för fortbildning är stort bland lärarna. var del250 sökande lärare till en kurs, medan bara 40 kunde beredas plats. är en nykurs på gång, och del lär ha inkommit 200 ansökningar. Enligt uppgift skall delfinnas möjligheter - bl. a. genom s. k. distansundervisning - att bereda allaplats. Jag hoppas alt detta är riktigt, för det är nödvändigt atl så sker. Detbör vara elevens intressen som står i förgrunden och inte skolledningens ochlärarens intresse av ämneskombinationer och arbete. Det är eleven som skall hakunskaperna. Därför är det viktigt att man får fram lärare som kan sitt ämne. Fördet tredje säger vi: "För atl förhindra en upprepning av samma ämnesstoffi fiera årskurser bör nya anvisningar utarbetas." Den undersökning som vihänvisar till visar att stoffet återkommer. Därmed avtar intresset för ämnet.Här är, som sade, ett arbeie på gång, och jag hoppas atl detleder till ett bra resultat så att vi får en bättre stoffspridning än vi f n.har. Fördet fjärde säger vi: "För att levandegöra kunskapen om religionen ärsamarbete med trossamfunden nödvändigt." Jag iror, herr lalman, alt delhär finns mycket övrigt att önska. Denna fråga hör samman med hela frågan omfolkrörelsernas roll i vårt och i skolans liv. Genom trossamfunden kaneleverna få insikt om religionen i funktion, lära sig förstå dess innersida.Den tidigare nämnda undersökningen visade att eleverna ofta får yttersidan avreligionen - det är så också med samhällsunder-visningen; man lär in årtal och institutioner.Men innersidan, det levande skeendet, kommer inte fram på samma sätt. Jag troratt en kontakt med trossamfunden skulle kunna förmedla svar på frågor som: Vadär del 2 protokoll 1975/76:19-20 som gör alt människortror, vad är det som bär dem genom livet? Jagtror att det på denna punkt är nödvändigi alt SÖ ger bestämda besked. Annarsbefarar jag att det inte blir mycket bevänt med saken. Det är alltså skolan somskall ta initiativet och inbjuda trossamfunden. Men del är klart att det härockså ställs krav på trossamfunden att möta dessa önskemål. Men initiativetskall först och främst ligga hos skolan. Dettaär också en fråga om ekonomisk ersältning. När man anlitar folk skall mangivelvis kunna betala dem. Detta gäller inte bara trossamfunden utan del gällerockså de människor man vill anlita i sam-hällsundervisningen. Visäger för det femte: "Utrymme bör ges åt den aktuellalivsåskåd-ningsdebatien." Också delta är viktigt med tanke på det levandei ämnet. kanske någon invänder alt detta framför allt gäller högstadiet, därman är mogen att debattera livsåskådningarna. Men Jag tror alt även eleverna påmellanstadiet i den allmänna debatten möter frågeställningar som det kan varaviktigt att ta upp. Det levandegör ämnet. Livsåskåd-ningsdebaiten rör många saker,men den rör religionerna i eminent grad. Visäger för del sjätte: "Skolan bör ge eleverna möjlighet att lära känna ochuppleva del rika sång- och musikliv som utvecklas i trossamfunden." Denundersökning som vi har hänvisat till visar alt psalmsång och bön har avtagit.Om man ser del från strikt religionsfrihetssynpunkt måste del naturligtvis varaså atl eleverna inle skall delta i själva kullen, själva religionsutövandet -det är samfundens sak att ombesöria den. Men bön och psalmsång ingår ju i trossamfundensoch livsåskådningarnas verklighet, och därför måste de på något sättförmedlas. Vadvi vill ha sagt med detta är alt det f n. förekommer ett rikt sång-ochmusikliv. Del är viktigt att det som är fräscht och nytt och som kan intresseraeleverna kommer med i undervisningen så atl de får klart för sig vad som händeri samfunden och i religionens värld. Vitar för del sjunde upp skolans uppgift atl uppmärksamma invandrarnasreligioner. Den frågan har betydelse inle bara för de invandrare som kommer hit- det är viktigt alt de får komma med i denna undervisning och känna att ocksåderas religion tas upp på ett objektivt sätt och från deras förutsättningar -utan också för oss andra. Vi har diskuterat tidigare, när vi har velat haundervisning om andra religioner i ämnet, att det är viktigt för svenskarnasegen omvärldsorienlering att få in också de religionerna. Den u-landsarbetaresom inte känner till religionen eller religionerna i det land dit han skallresa bör stanna hemma och lära sig det innan han åker ut. Men också när vi hörvad som bl. a. händer i och i är det viktigt atlveta all religionen spelar en slor roll, även om ekonomiska och socialafaktorer också är involverade och säkerligen avgörande. Men det finns en starkådra av spänningar i religionsuppfattningarna. Detmåste vara skolans uppgift att hjälpa eleven fram till en livsåskådning,grundad naturligtvis på elevens egen erfarenhet och hans eget avgörande.Läroplanen säger så här: Atl väcka de ungas intresse inför de stora och gemensammagrundfrågor som gäller livsåskådning och samhällsuppfattning faller också påskolans lott. Föratt det som jag och andra här har talat om skall bli verklighet krävs naturligtvisbra läromedel och kunniga lärare. HenWESTBERG i (fp): Det är riktigt som i Skärstad sade att vi oftaåterkommer till detta ämne - inte minst jag gör det. Och det är inte ulanorsak. Vi vet alla hur viktigt det är atl man har en livsåskådning. Det är islor utsträckning den som besiämmer livskvalilén och ger mening ål livel ochlillvaron. Delhär ämnel är enligt min mening oerhört betydelsefullt. Därför är det såangeläget atl det inte förfuskas, att det inte på någol sätt manipuleras bort,utan att ämnet får spela sin roll inom skolans värld och fylla den uppgift dethar. Nuvet vi allesammans alt det finns anledning till oro på den här punkien. Denundersökning som del refererats till och som det talats så mycket om visarklart och tydligt att ämnet inte får den plats i skolans värld som det har rätttill. 1 en mycket stor procent av fallen får ämnet mindre tid än det skall ha.Lärarna deklarerar atl ämnel är svårt; det är svårt alt levandegörafundamentala livsfrågor och samlevnadsfrågor. Lärarna säger all det beror påatt de har bristande ämneskunskaper -det gäller sådana ämnen som psykologi ochreligionskunskap. Men det beror också på brister i läromedlen. Man pekar ocksåpå svårigheten då det gäller metodiken i ämnet. En annan orsak säger man varaatl stoffet inom övriga samhällsorienterade ämnen i läromedlen getts ell iförhållande lill religionskunskapen alltför slort utrymme. Religionskunskapenträngs alltså undan av övriga orienteringsämnen. Man frågar sig då om det varhelt lyckligt all ämnet fördes samman med de övriga orienteringsämnena. Jag ärmycket tveksam pä den punkten - det var jag från första börian när detta fördespå tal. och jag är ännu inle övertygad om att detta var en lycklig lösning. Menjag har sagt tidigare och jag vill upprepa det, alt jag är beredd atl låta denfrågan stå öppen lill dess inan har utvärderat erfarenheterna av den härlösningen. i ansåg för sin del atl det här var ett mycketfint grepp och atl det hade getl ett bra resultat. Jag är inle lika säker somhan på den punkten. Jag tror atl det kan finnas anledning att titta på densaken litet närmare när vi fått mera erfarenheter av vad denna lösning letttill. Målsättningenför det här ämnet är klart utsagd, och jag behöver inte repetera det - del harstatsrådet återkommit till vid fiera tillfällen. När det gäller kristendomensställning i religionskunskapen vet vi allesammans alt det väsentliga, detinnersta i den delen av ämnet, är att ge en samlad bild av liv, verksamheloch förkunnelse och av den församlingen och dess förkunnelse av Jesussom den uppståndne . Det är klart atl det finns mycket mera - Gamlatestamentet - men såvitt jag förslår är det här detinnersta, själva kärnan i kristendomens budskap: att vi skall ge eleverna ensamlad bild av liv, verksamhet och förkunnelse - och då är del fråga omhela hans förkunnelse och inte bara spridda delar av den - och av som denuppståndne . Självfalletmåste undervisningen spänna över fiera delfrågor och över skilda fält, men dåär det viktigt alt man för samman de här olika delarna eller - som jag haruttryckt det i en molion - all man ser detta som delar i en mosaik, vilkatillsammans bildar ett helt och ger en profilerad bild. För att totalbildenskall framträda måste de enskilda bilarna placeras in på rätt ställe och vararelaterade till helheten. Om inle det sker blir resultatet ett virrvarr avmosaikbitar som var och en har sitt värde men som inte tillsammans bildar denklara bild som målsättningen innebar och innebär. Självfalletmåste undervisningen anpassas efter vederbörande åldersstadium. Det är väldigtviktigt atl läromedlen utformas med hänsyn lill den målsättning det här ärfråga om, nämligen atl ge en samlad bild. Delär även klart alt överlappningarna som i talade om börundvikas. Man bör se till att man inle gång på gång kommer tillbaka ull sammaområde utan alt man försöker undvika sådana här överlappningar. Delframgår också klart när man lagil del av den här undersökningen all man måslesatsa mycket mer på lärarutbildning och lärarfortbildning. Jag återkommer lilldet jag framhållit , nämligen atl lärarna inte fått utbildningför den skola där de har atl undervisa. De har inte fåll ulbildning för attfungera i den hell nya undervisningssituation som uppkom i skolans värld närman införde religionskunskapsämnet bland övriga orienteringsämnen. Jaghar för min del tagit upp dessa ting i en motion där jag föreslagit attriksdagen skulle begära att ämnet religionskunskap i blir föremålför en översyn där man bl. a. ser över lärostoff och undervisningsmetodik. Jagbegär även att läromedlen för ämnet religionskunskap i skall sesöver i vad avser stoffmängd, stoffurval, helhetsbild etc. Lärarutbildningen böranpassas till den nya undervisningssituationen i och till desvårigheter som möter lärarna vid undervisningen i ämnet religionskunskap. Jaghar begärt all det skall satsas vida mer på forlbildningsverksamheten förlärare som i undervisar i del här ämnel. Jag tror det är viktigtatt delta sker, och del skulle vara av slorl iniresse att få höra hurstatsrådet ser på de här frågorna. Hen i Agnas (m): Jag har med intresse lyssnat på statsrådets svar och de övriga inläggeni dag. Jagvar med även 1968, och del är förunderligt att vi redan har perspektivpå det beslut som fattades då. Jag hörde till dem som då var mycket tveksammalill det som kallades en skolreform, särskilt när det gällde ämnelreligionskunskap. Jag var framför allt mycket tveksam inför namnetreligionskunskap. Det gamla kristendomsämnet borde ha fåll vara kvar.Religionen hade kunnat komma in i samband med att man läste om de folk som harde olika religionerna, medan del som är religion - krisiendomen -varit förtjänt av alt få en särskild plats i undervisningen. Del var min åsiktdå. tycker Jag att en viss belåtenhet har uttryckts l.o. m. här i debatteninför det som skell och har en oro kommit tillbaka. T. o. m. herrSvensson i , som inledde sitt anförande i ett tonläge som uttrycktetacksamhet inför det som skett, framförde under sju punkter förslag tillåtgärder som verkligen ger mig och många andra anledning lill oro. Hanefterlyste saker och ting som jag också efterlyser, men om man måste kräva alltdet som räknades upp i de sju punkterna, måste del vara ganska illa ställt. Delsades här att skulle ha en central plats i undervisningen, och jag menaratt läroplanen fortfarande säger det. Hur ar det då möjligt atl del ser ut somdet gör ? Jag har överblick över ett trettiotal år av arbeie medkrislen verksamhet och i viss mån även undervisning av unga, och min erfarenhetär att om inan jämför dagens situation med hur det var vid 1940-lalets mill dåjag först började vara med, eller när jag själv gick i skolan,finner man atl kunskaperna just i fråga om är oerhört försämrade. Detråder en skrämmande okunnighet bland de unga. Man hittar inte i , man ärobekant med den, trols alt den skall finnas i lärosalarna. Lärare somundervisar blivande präster har upptäckt att t. o. m så avancerade studenterinte vet om står i Gamla eller . Detta ärnaturligtvis ovanligt, men det kunde över huvud laget inte länkas för 50 årsedan. Sedangäller det psalm och sång. När man hör ungdomar sjunga och minns hurpsalmsängen var möter man en skrämmande kontrast. Finns delbättre exempel är det fråga om ungdomar som varit föremål för särskildundervisning i församling och kyrka. Jag menar att vi nog var lilet för aningslösa1968, då vi log den nuvarande läroplanen. Jaghar här i gång på gång motionerat om alternativ när det gäller skolanoch mött gensägelse. Min första önskan är inte ett skolalternativ. Jag medgeratt det vore bättre att ha en enda integrerad skola, men jag anser atl justkristendomsämnet, den kristna etiken och den kristna fostran är så väsentligating alt om föräldrarna upplever del så alt skolan av olika anledningar inleklarar della, bör de - om de vill - få ordna skolor på eget initiativ och fåsamma bidrag och samma stöd till dessa skolor som samhället ger till andraskolor; de betalar ju samma skatt till samhället. Det stämmer med de mänskligarättigheterna. Motionerna har avslagits. Somherr i har sagt, kunde inte ens kyrkomötet, när man därresonerade om dessa frågor, uttala att del var önskvärt med alternativa skolor.Man kan därmed inte längre motionera om del i , och del är beklagligtenligt min mening. Om det är sant alt man därmed uttrycker all dagens skola gerallt som kan ges, måsle man ha blivit blind. Dethar sagts här i fiera sammanhang att ungdomar prioriterar livsåskådningsfrågor,kristna frågor och l.o. Jag tror att det är riktigt atl det finnsett intresse och en längtan bland dagens ungdom men all det på någol sätt harblivit så att man ändå inte kommer in i och den kristnalivsåskådningens värld och sfär. Därför är det angelägel au vi får ell bälireresullal, all del blir bra, som någon av talarna här uttryckte det. Jag villgärna understryka det. Man måste hjälpa de unga fram till en livsåskådning. Dethar ett par talare sagt .här och jag håller med om det. Menniir det nu har blivit som del är, måste det vara fel någonstans. Är det fel påläroplanen, läromedlen, lärarna? Nej, del vill jag inte direkl säga. Möjligenskall läroplanen ifrågasättas först. Det har inte gått att integrerakristendomsämnet med de andra ämnena och föra ul och kristendomensbudskap. Det sades av någon att vissa lärare känner olust införkristendomsämnet, inte klarar det och därför lar någol annat i stället. Om detär sant är det oerhört beklagligt. Man kan också fundera över om liden förämnet är tillräcklig.