prot · FZ09134 · 1975-12-31 00:00:00 — Den nyariksorganisationen skall avse forskningsverksamhet fr. o. m. budgetåret1977/78. Utbildningsutskottethar i stort godtagit proposilionen i dess helhet. Med undantag av förslaget omsammanslagning av statens humanistiska forskningsråd och statens råd församhällsforskning, om vars framgångsrika gemomförbarhet vi ärtveksamma, har vi från moderat håll kunnat ansluta oss till huvuddragen i dennya rådsorganisationen. 1 fråga om åtskilliga större och mindre detaljspörsmålhar vi hafl synpunkter och också framlagt förslag, några resulterande ireservationer lill utskottets betänkande. Den föreslagna forskningsrådsnämndensfrämsta uppgift bör enligt utbildningsministern vara au "vid sidan av deinsatser som de enskilda råden gör initiera och stödja forskning främst inomområden som är angelägna från samhällets synpunkt". Dåemellertid all forskning - det framhåller också utbildningsministern ochuttrycker del på sitt sätt - kan bedömas med hänsyn till både sininomvetenskapliga betydelse och sin samhällsrelevans, bör del i fråga omforskningsrådsnämndens uppgifl att stödja från samhällets synpunkt angelägnaforskningsprojekt understrykas, och det vill jag göra , alt vid stimulerandetav samhällsrelevant forskning och vid bedömandet av sådana projekt avgörandehänsyn också skall tas till dessas inomvetenskapliga betydelse. Det synes ossvara så att den inomvelenskapliga betydelsen inte tillräckligt betonas. Det äralltså angeläget att tillse att forskningens inomvetenskapliga betydelse i allalägen tillmäles tillräcklig vikt. Underanslaget lill samhällsforskning är f n. uppförd en anslagspost till s. k.folkrörelseforskning, som utgörs av . för /77. Postendisponeras av en särskild delegation som är helt självständig i sinmedelsförvallning. Medel för ändamålet bör enligt propositionen och utskottetfortsättningsvis -alltså fr. o. m. nu -anvisas under anslaget tillforskningsrådsnämnden. Därmed blir del emellertid, som vi ser det, naturligtoch följdriktigt att medlen, liksom anslaget lill lång-lidsmoliverad forskning,också disponeras av forskningsrådsnämnden och ickesjälvsiändigl av delegalionen för folkrörelseforskning. Delegationen bör alltsåenligt vår mening närmast ha ställningoch funktion endast som granskningsgrupp. Till frågan om granskningsgruppens funktion återkommer jag. De nuvarande fem forskningsråden inom område föreslås ersättas av tre, nämligen ett humanistiskl-samhällsve-tenskapligl, ett medicinskt och ettnaturvetenskapligt. Medan ingen remissinstans motsätter sig en sammanslagning av slalens naturvetenskapligaforskningsråd och statens råd föralomforskning till ett enda naturvetenskapligt forskningsråd, så är i frågaom sammanslagningen av de nuvarande statens humanistiska forskningsråd och statens rådför samhällsforskning till ett gemensamt humanisiiskt-samhällsvetenskapligl forskningsråd åtskilligaremissinstanser avvisande eller tveksamma. Slalens råd för samhällsforskning och samtliga samhällsvetenskapliga fa-kulleter ullalar sig mot ensammanslagning av det humanistiska forskningsrådet och statens råd för samhällsforskning. ansluter sig lill förslaget endast om detla inte "väcker häftigtmotstånd på den samhällsvetenskapliga sidan". Ochdel är just precis vad del gör. Det humanistiska forskningsrådet anser sig i stillsamma ordalag "ha visal all det kan fungera bra somenbart ett humanistiskt forskningsråd".Vi delar - och det har vi gett uttryck åti vår motion, även om vi påden punkten inte har något yrkande - den tveksamhet somkommit till uttryck inför förslaget om sammanslagning av det humanistiska forskningsrådet och det samhällsvetenskapliga.Men vi vill alltså inte direkt motsätta oss all en sammanslagning kommer till stånd. Vi kan dock inte låta bli all uttala alt en förutsättning dåför oss är au den humanistiska forskningen, om vars främjande tidigare har uttalat sig klart och tydligt, inte kommeratt bli eftersatt på grund av sammanslagningen. Risk härför kan föreligga. Vad beträffar rådsorganens sammansättning biträder vi förslaget alt majoriteten av ledamöterna i ett forskningsråd skall utgörasav företrädare för vetenskapen, alltså rena vetenskapsmän.Flera remissinstanser - ganska tunga sådana- har förordat att bland deicke-vetenskapliga ledamöterna bör ingå också riksdagsledamöter.Vi har tidigare i både uibildningsulskollet ochriksdagen diskuterat betydelsen av att möjligheter till information om, insyn i och möjligheter alt inverka på forskningens inriktning och forskningsplaneringen iväsentlig grad ökas. En vägall gå fram på kan vara alt riksdagsledamöter får ingå i forskningsråden,förslagsvis minst två i vartdera. I forskningsrådsnämnden skall,som i har utlagt, ingå riksdagsmän.Frågan om alt sammankoppla företrädare för med forskningen är myckel besvärlig,och man vill gärna försöka så många vägar som möjligt. Här är sålunda en väg. Val av företrädare förvetenskapen i de nya forskningsråden föreslås ske genomett system av elektorsförsamlingar. Det bör enligt proposi- lionen och utskottetankomma på regeringen alt fastställa sammansättningen av dessa. Man utgår frånall den principiella uppläggningen inte bör innefatta några större avvikelserfrån vad forskningsrådsulredningen föreslagit. Enligt flera remissinstanser äremellertid i forskningsrådsulredningens förslag ämnesområdet teknikunderrepresenteral i elektorsförsamlingen för det naturvetenskapliga rådet.Enligt alomforsknings-rådel vore sammanlagt tio elektorer i stället förföreslagna fem rimligare med tanke på den ämnesmässiga spännvidden vid detekniska fakulteterna. För del - del är ju inte så underligt att jaglar del som exempel - borde, som konsistoriet vid tekniska högskolasäger, representationen snarare vara tre plus tre än den föreslagna fem plusen. Man kan väl misstänka att liknande förhållanden gäller för andra tekniskahögskolor. Därför förordar vi för vår del en sammansättning avelektorsförsamlingarna enligt de synpunkter jag nu refererat. Forskningsrådensoch forskningsrådsnämndens beslut om beviljande av anslag skall, som tidigareinom rådsorganisalionen, förbereda sig genom all granskningsgrupper, som dekallas, bedömer forskningsprojekten. De nuvarande granskningsgrupperna bestårså gott som uteslutande - del finns dock andra inslag - av personer utsedda pågrundval av vetenskapliga meriter. I likhet med forskningsrådsutredningen anserpropositionen och utskottet att det i granskningsgrupperna bör ingå representanterför folkrörelser, intresseorganisationer, arbetsmarknadens parter ochsekloriella organ. Vi för vår del anser emellertid - då bedömare av kretsenutanför vetenskapsmännen, däribland alltså enligt vårt förslag riksdagsmän, iviss mån kommerall ingå i såväl forskningsrådsnämnden som forskningsråden - altden nuvarande ordningen för sammansättning av granskningsgrupperna bör gällaäven i fortsättningen. Vi anser all man bör ha klart för sig allgranskningsgruppernas uppgift är att göra rent vetenskapliga bedömningar. Däravalltså den sammansättning som vi rekommenderar. Granskningsgruppernaavses få ett myckel stort inflytande på handläggning och beslut ianslagsfrågor. 1 många remissyttranden framförs farhågor för altgranskningsorganisationen kan bli alltför mäktig och i realiteten övertaforskningsrådens och forskningsrådsnämndens styrande roll. Det är kanske litetöverdrivet all uttrycka det så, men en risk föreligger alltid - det har mansett på andra områden av liknande karaktär. Frågan om hur ledamöterna i dessagrupper skall ulses och hur lång deras mandattid skall vara är därför av mycketstor betydelse. Det är i princip angeläget all tillförsäkra ett brett antalforskningsdiscipliner inflytande när det gäller sammansättningen avgranskningsgrupperna. Rörligheten eller omsättningen i grupperna är därförmycket viktig, bl. a. därför att udda forskningsdiscipliner - sådana finns enhel del vid våra universitet och högskolor - kan löpa risken all, om man intehar stor rörlighet, bli blockerade , genom att deinte kommer att företrädas av någon i deras forskningsproblematik insatt. Mandattiden förledamolskap i granskningsgrupperna bör därför vara relativt starkt begränsad.Vi har motionsledes skisserat några begränsningsprinciper, men de tål väl attdiskulera. Vad vi nu uttrycker i reservationen är närmast direktiv för hur manskall åstadkomma en sådan begränsning. Tillsist: Varken forskningsrådsutredningen eller propositionen diskuterar nufrågan om den svenska finansieringen av internationella forskningsorganisationeroch forskningsprojekt. Anledningen till del är kanske attforskningsrådsulredningen, som fortsätter att arbeta och dessutom harförstärkts, skall ta upp det här problemet. Men vi skulle redan på det härstadiet vilja säga ungefär följande: Sådana här internationella projekt grundarsig ofta på internationella konventioner, som för del beslutas avregering och riksdag. Kostnadsutvecklingen skiljer sig inte sällan från de ursprungligakalkylerna, och möjligheter all påverka kostnadsutvecklingen synesvara praktiskt tagel obefintliga. Det har vi upplevt i utbildningsutskottetflera gånger. Råden kan komma att binda alltför mycket pengar i internationellaprojekt till förfång för den svenska forskningen. Vi hoppas därför all man iden fortsatta ulredningen skall komma fram till all medel för internationellaåtaganden av della slag bör anvisas direkt av och avföras frånrådsbudgeterna. Vi iror att del är en riklig väg alt gå. Jagber, herr lalman, all få yrka bifall lill reservationerna 1, 2, 4, 5 och 6. Hen i (vpk): Vpk har i tre reservationer framlagt olika förslag rörande forskningspolitiken.Del första förslaget rör - de politiskt förtroendevaldas - allmännamakt över forskningen och forskningspoliliken i slort. Vad vi begär är kortsagt att skall, , kunna ta ställning till den huvudsakligainriktningen, de stora och grundläggande prioriteringarna, värdesättningen avolika slags forskning. Man skall kunna distribuera medel till forskning sombedöms som socialt angelägen. Man skall kunna göra en bedömning avmedelsströmningarnas prioriletsgrad. Del sker f. n. inte enligt den svenskaordningen. Följden är också att det saknas varje form av offentligforskningspolitik i . Den forskningspolitik som blir del faktiskaresultatet är följden dels av mäktiga privatintressens manövrer och försök att uppköpaoch styra forskningen, dels av ett ofla mycket osyslematiskt och ur samlad synpunktföga genomdiskulerat statligt handlande. Intevid någol tillfälle får möjlighet alt ta ställning lill hela detforskningspoliiiska perspektivet. Vi menar att som den högstapolitiska instansen i landet absolut skall ha denna möjlighet, lika väl som ivikliga sociala priorileringsfrågor och i andra väsentliga politiskasammanhang. Del kan nalurligtvis bara få, om den får sig förelagden särskild forskningsbudget med en total översikt över hela den statligaforskningspoliliken och de statliga forskningsanslagen och dessutomkompletterande information om vad som pågår på den icke offentliga sidan avforskningsområdet. Jaghar blivit något konfunderad vid genomläsningen av ulbildningsutskotletsbetänkande. När jag läser betänkanden från det utskottet blir jag oftakonfunderad. Del beror i många stycken ingalunda på att man där har en annanuppfattning än vi - politiska åsiklsfrågor kan man alllid diskulera - utan påatt utskottet ofta inte ens förstått vad frågeställningen gäller och dessutomibland, vilket jag skall återkomma till, anför från rent logisksynpunkt usla argument. Närdet gäller makt över forskningspolitiken svarar utskottel typisktnog goddag yxskaft. Utskottet talar i största allmänhet om behovet avinformation om forskning och hänvisar lill att forskningsrådsutredningen skallsyssla med det spörsmålet. Men del var inte den frågan vi tog upp. Vi ställdefrågan om ett beslutsunderlag för för all ge den möjlighet att laställning till forskningspolitiken i stort, och det är något helt annat äninformationsproblem för medborgarna i största allmänhet. Utskottel ger intebesked i den viktiga maktfrågan om vem som skall ha del övergripande ansvaretför forskningspolitiken, fatta de övergripande besluten och dra upp de storariktlinjerna. Vimenar att det med hänsyn till byråkratins ständigt ökade makt och tillteknokraliseringen i samhället är av väsentlig betydelse, att prioriteringinom och stora riktlinjer för forskningspoliliken kan handhas i göriigasteutsträckning på så bra informationsunderiag som möjligt av den högstakonstitutionella politiska instansen i landet. Vi tycker alt det är ensjälvklarhet. Forskningspolitiken skall inte spaltas upp så alt den blir detmer eller mindre slumpartade utfallet av en mängd separata organs agerande öchav mäktiga privatintressens handlande. Det är självklart för oss att riksdagenskall vara den ledande instansen på detta område. Så skall det vara i ettdemokratiskt samhälle. Vårtandra förslag är av mera begränsad natur. Det gäller rösträtten vid val lill deelektorsförsamlingar, som i sin tur skall utse forskningsråden. Utskottel hardär som i så många andra frågor ingen egen mening utan faller tillbaka på enmening som hyses av en teknokratisk instans. Utskottet anför i stort sett baraatt det flnner dennas skäl övertygande, ulan några som helst sakmotiveringar. Vimenar däremot alt forskningens inriktning och forskningsarbetet över huvudtagel blir lidande på att man har en så stark centrering av beslut ochinflytande till professorsmaklen. Det är en liten grupp av professorer som ärauktoriteter när det gäller forskning och som i väldigt hög grad har yngreforskare under sitt maktpolitiska inflytande, inte sällan på ett sätt somallvarligt hämmar deras självständighet och därmed vetenskapens ochforskningens förnyelse. Vimenar att man bör främja forskningens förnyelse genom att ge de yngre forskarnaoch alla arbetande forskare större inflytande. Om jag skall vara litet elak kanjag säga, att det inte alltid är professorerna som är de mest aktiva forskarnahär i landet. De har ofta gjort sitt och fortsätter med en betydligt mindreaktivitet än de yngre forskarna, som får slåss 9 protokoll 1975/76:134-135 för sina resultat. Vimenar all alla arbetande forskare skall vara med på så många plan som möjligtoch alt det därför logiskt sett också är självklart att de skall få rösta vidutseendet av församlingar som sedan i sin tur skall välja ledamöter iforskningsråden. F. n. är denna rösträtt begränsad till forskare som har vissatyper av tjänster, och det är då professorerna obetaget att själva kontrolleraden kategori som skall kunna utöva rösträtt. Nuhar utskottet ett antal argument - säregna sådana - för att avvisa denna, somvi menar, betydelsefulla demokratisering av rösträtten. Delsägs först och främst att det är besväriigl att kontrollera närvaron avforskare och att man inte vet vem av de vid institutionen inskrivna forskarnasom skall betraktas som arbetande forskare. Det där har jag svårt att förslå. Ipraktiken är det ju så att antingen har man en tjänst som forskare vidinstitutionen eller också har man en lärartjänst och bedriver forskning vidsidan av denna tjänst - och då måste man ju ha anknytning nog ha rösträtt - eller också har man ett stipendium,och då är man knuten till institutionen. Sedanfinns det en reslkategori som inte tillhör vare sig den första eller den andraeller den tredje gruppen, men professorerna måste väl ändå själva ha någorlundareda på vem som bedriver forskningsarbete. Man behöver inte utesluta människorfrån rösträtt därför att de händelsvis inte är verksamma vidinstitutionen. De kan stå ute i arbetslivet och bedrivaforskning. Skulle dessa forskare med sin arbetslivsbakgrund vara någon sortssämre människor, som inte skulle ha rösträtt? Det argument som utskottelanvänder är som de obotfärdigas förhinder; det har ingen som helst praktiskrelevans. Del visar väl bara alt utskottet i slort sett inte vet hur detfungerar vid institutionen. Sedansäger utskottet någonting ännu egendomligare, nämligen att om man utvidgaderösträtten skulle man riskera att få med människor vilkas vetenskapligakompetens kunde vara tvivelaktig - det är väl ungefär så tanken är. Detresonemanget är mycket märkligt. Den som har ett forskarstipendium skulle däenligt utskottet inte ha vetenskaplig kompetens, men om han bara råkar varaforskare skulle han plötsligt ha sådan kompelens! Det stämmer inte alls. I mitteget fall har del gällt - och ofta är det så - alt jag under en del av minforskartid innehade en tjänst, som i det fallet skulle ha gett mig rösträtt,men under en annan lid innehade jag ett stipendium, som inte skulle ha gett migrösträtt. Min kompetens skulle alltså ha ändrats från den ena dagen till denandra, beroende på vilken typ av ekonomisk förmån som jag åtnjöt. Det därstämmer givetvis inte alls med verkligheten. Vidareär argumentet om den bristande vetenskapliga kompetensen hos vissa av dearbetande forskarna, som utskottet åberopar, inte bara en obevisad beskyllningmot denna kategori. Resonemanget hänger inte heller på något sätl ihop logisktmed förhållandena i övrigi på del här området. Det kan ju vara så alt man viden viss institution har många forskare i förhållande till de tjänster vidinstitutionen som kan ge rösträtt och att alltså en storkategori arbetande forskare enligt bestämmelserna kommer att sakna rösträtt.Vid en annan institution kan det finnas relativt få forskare, som lättare kanfå en tjänst vid institutionen. Om jag är vid ena institutionen och inte fårnågon av de rösträttsgivande tjänsterna där skall jag betraktas somvetenskapligt inkompetent, men är jag vid en institution där det är bättreplats för tjänster, så alt jag har lättare att få en tjänst, blir jag plötsligtkompetent att utöva min rösträtt. Detta är ju fullständigt orimligt. Det kan jumedföra all människor med samma vetenskapliga kompetens i det ena fallet harrösträtt och i det andra fallet saknar rösträtt. Detta hänger som sagt intealls ihop. Vimenar på vpk:s sida - som vi alltid har hävdat - att demokratiseringen skallhjälpa oss på alla nivåer och så långt det över huvud laget praktiskt går attförverkliga den i alla sammanhang i samhällslivet, också inom universitetssektorn.För att åstadkomma förnyelse och demokratisering och för att stimuleradjärvheten i forskningen bör man ge de yngre forskarna och alla arbetandeforskare samma inflytande. Vårttredje förslag gäller åtgärder för kontroll av privat uppdragsforskning sombedrivs av folk som har tjänster inom universitetssektorn. Jaghar tidigare i många sammanhang påtalat de oerhörda risker som har uppståttunder på grund av att mäktiga privatintressen - det har dåhuvudsakligen varit fråga om stora privata finansinlressen och stora koncerner- kunnat köpa upp forskning och styra forskning genom sina pengar. De harkunnat utnyttja forskare i offentlig tjänst för sina uppdrag och sina syften.Det finns exempel på att hela universitetsinstitutioner har köpts upp, och detfinns exempel på att människor som stått i privata bolags tjänst har flttsitta och arbeta på universitetsinstitutioner och utnyttja deras material. Delär naturiigivis någonting som om det fortsätter att utbreda sig helt kommeratt hota varje möjlighet att få någon som helst rimlig styrning avforskningspoliliken. Det kommer att göra forskningen till ett bihang tillmäktiga finansinlressen. Speciellt läkemedelsindustrin har här agerat med enhänsynslöshet och konsekvens som är helt förbluffande. Vi har också den storaMetallformskandalen, som visar hur långt rättsligt tvivelaktig praxis harträngt in även i högskolor som brukar berömma sig av ett förnämligt rykte. Vimenar för den skull inte att uppdragsforskning för privata uppdragsgivare ärnågonting alltigenom förkastligt och att den inte skulle vara försvariig i ochför sig. Det finns många former av uppdragsforskning som är helt all right. Detär inte del saken gäller egentligen. Det gäller den sammanblandning mellanprivat och offentligt som inte får förekomma i någon annan del avförvaltningen, men som i en förskräckande och för rättssamhället föga gynnsamgrad tillåts inom just universitets-sektorn, där man tydligen inte håller varesig på jävsregler eller på andra kriterier som brukar gälla förförvaltningsmänniskor. Detär alltså inte fråga om ett förbud mot privat uppdragsforskning i störstaallmänhet utan fråga om huruvida man flr förena en offentlig tjänst med en massivuppbindning till någon form av privatintresse. Vad som är viktigt för depolitiska instanserna i samhället är för det första alt veta något om vilkensorts uppdragsforskning som släppts fram och som forskarna får tillstånd attsyssla med om de innehar en offentlig tjänst och för det andra att kunnakontrollera vad man kan kalla den rättsliga renheten, den rättsligaopartiskheten hos de forskare som har statliga tjänster. Vihar vid granskning av statsrådens ämbetsutövning ochvid granskningen av JO-berättelsen tagit upp att det kan uppstå sådanasituationer att en människa utövat offentligt ämbete med de beslutsfunktionersom är förenade med detta som vederbörande i massiv grad äruppbunden och har stora inkomster av forskning för en privat instans med mycketspecifika intressen. Vianser att sådant inte skall förekomma inom förvaltningen. Del skall göras klarboskillnad mellan vad som är uppdragsforskning och vad som är offentlig tjänst.1 princip bör det ena skiljas från del andra. Den som har en offentlig tjänstbör i princip inte syssla med uppdragsforskning. Vill man.då syssla meduppdragsforskning skall man antingen ha särskilt tillstånd att förena tjänstenmed detta eller också temporärt avgå från tjänsten och ägna sig åt det privatauppdraget så au boskillnaden upprätthålls och rättsförhållandena garanteras. Med denna argumentering yrkar jag bifall till vpk-re-servationerna 3, 7och 8. Regeringens förslag till ny forskningsrådsorganisaiion grundar sig påforskningsrådsulredningens betänkande. Det var en enig utredning som stod bakomförslaget, och flertalet remissinstanser har i stort anslutit sig tillutredningens förslag. Även om det finns åtta reservationer till utbildningsutskottetsbetänkande /76:32 så har enigheten varit stor även i utskottet. Endast tvåreservationer har mer än ett parli ställt sig bakom, nämligen reservationerna 2och 5 som tar upp forskningsrådens och granskningsrådens sammansättning ochbakom vilka och står. Menom de stora organisatoriska förändringarna råder del enighet. De nuvarande femforskningsråden inom utbildningsdepartements område skall ersättas av tre. Detblir ett humanisliskl-samhällsvelenskapligl forskningsråd. Beträffande deltaanmälde vissa betänkligheter i sitt anförande, men han harinte motsatt sig förslaget och inte skrivit någon reservation. Vidare blir delett medicinskt forskningsråd samt en sammanslagning av alomforskningsrådet ochnaturvetenskapliga forskningsrådet lill ett naturvetenskapligt forskningsråd. Enighetråder också om det som väl är det mest intressanta i förslaget, nämligeninrättandet av en forskningsrådsnämnd. blir ett organvid sidan av de tre forskningsråden med uppgift bl. a. all ta initiativ tilloch finansiera forskning av stort samhälleligt intresse. att underlätta mång- ochtvärvetenskaplig forskning, alt svara för allmän övergripande information omforskning, all vara ett samarbetsorgan för forskningen samt att bli någol avett policyorgan och en koordinator i forskningsfrågor med särskilt ansvar förden långsiktiga forskningen. Enviktig fråga har varit i vilka former företrädaie för allmänintresset skullemedverka vid rådens avvägningar. Eflersom forskningsråden har ett specielltansvar för grundforskningen, dvs. del fria sökandet efter ny kunskap, så ärfrågan om hur företrädare för allmänna intressen skall medverka i rådsorganisationensarbete en fråga om relationerna mellan vetenskap och politik, och den rörmångtydiga och värdeladdade begrepp som forskningens frihet, politisk styrningav det fria kunskapssökandet, forskningens samhällskritiska roll osv.