prot · FZ0959 · 1975-12-31 00:00:00 — Ja,herr lalman, sant är det! Få - om ens någon - av världens demokratier behöveri dag en växling vid maklen lika myckel som . Hen (): De senasle dagarna har flera oskyldiga människor i drabbats avsvåra våldsaktioner. De är djupt tragiska - för de anhöriga, för de skadade ochför hela samhället. Dödande och överfall av det här slaget skapar oro hos mängamänniskor. De visar hur viktigt det är att vi alltid anstränger oss atl påolika sätt värna om säkerheten och rättstryggheten i vårt samhälle.Våldsaklioner kan försvåra vår strävan att hjälpa människor sombegått brotl lillbaka till etl normall samhällsliv. Våldetfinns inbyggt i så mycket av vad vi läser i tidningar, ser på bio och möter iTV. Rädda barnen försöker nu sprida upplysning om de risker vi tar närbarnen lever med våldet som underhållning. Vår sorg inför de senaste dagarnashändelser bör öka vårt stöd till dem som strävar efler alt på olika sättbekämpa våld, och glorifiering av våld, i vårt land. hade sin försia debatt om civilt överljLidsflyg. Skulle vi tillåta de här planen all lägga sina väldiga bullermattoröver svenskt territorium? Dåvarande kommunikationsministern delade ilänga stycken min kriiik av denna nya miljöfara. Nuhar de försia civila överljudsplanen lyft. Redan har blivit ettekonomiskt fiasko. Miljarderna rullar, bullret breder ut sig, energi slösas imängd - lill den enda nyttan att några få rika affärsmän tar sig någon timmefortare mellan och . Regeringarnai och har kommil och gått. I har det varit änsocialister, än konservativa vid makten. Men har bestått:allt dyrare, allt mindre lönsamt, ständigt lika oförnuftigt. Tydligareän mänga gånger har man tvingats lill "elt val mellan etik ochteknik", mellan krav på trygghet och hälsa för de många och fördelar förnågra få av ell nytt tekniskt underverk. En tidning har frågai: Med vilken rättskall de som har så bråttom genom luften att de inte ens hinner ta ljudet medsig få störa miljoner människor på marken genom all stjälpa ut etl gigantisktIjudavskräde? Menregeringarna har satsat sin prestige på projektet. De såg kalkylerna medproducenternas sifferblinda ögon. De lyssnade på miljökraven medflygplanstillverkarnas bullerslörda öron. Så kastade man goda pengar efterdåliga. Teknikensframsteg är inle alltid av godo. Luftmassan omkring oss är sårbar, haven ochsjöarna är känsliga reservoarer, naturlillgängarna är begränsade. En ohämmadökning av energiförbrukningen hotar ofelbart vikliga miljövärden. För att vinnakilowatt ur orörda älvar skövlar man fjällhedar. Massiv utbyggnad av kärnkraftkan bli risker för framtida generationer. Oljekraftverk spyr ul svavel och tardöd pä våra sjöar. Och katastrofen med "" visar medskrämmande tydlighet atl de som låtsas att supertanker för olja är osårbara, dehar fel. Atttekniska nyvinningar inte behöver vara mänskliga framsteg är en viktig lärdom,också för oss i . En annan är vilka risker man tar när staten blirkommersiell och när statsmakterna förenas med pro-ducentinlressena. Dettog lång lid innan kraven på hushållning med energin trängde fram tillregeringen. Energipolitiken formades av och andra producenter, somslod regeringen nära. Därför stimulerade man länge en ohämmad förbrukning avenergi i stället för atl dämpa ökningen och stimulera till sparande. Ellerför atl la den senaste dataskandalen! En socialdemokratisk riksdagsman skreven starkt kritisk artikel om regeringens beslul alt låta lidskriften svenska folket på data: "Bara arbetarrörelsen kan effektivt hindra dekommersiella intressena från atl göra intrång i vårt privatliv". Delär bara del alt socialdemokraterna mer än de flesla pä det här områdetrepresenterar just "de kommersiella intressena". De äger Ju detledande företaget för direktreklam, . Då blir del alltid enfrestelse atl nonchalera dataskyddet. Utan alt man märker det börjar man delvisse datorernas roll från direktreklamförelagets horisont. Så blir del lätt när staten,eller regeringspartiet, förenas med producentin-tressena. Statsmakterna kanbäst hävda vikliga sociala krav om de sä långt som möjligl slår fria. Viliberaler tror inle heller atl statens centrala planerare har någon överlägsenförmåga att se in . Den socialdemokratiska näringspolitiken byggerdäremot i hög grad på den missuppfattningen. Den förkunnades med särskildstyrka när socialdemokraterna hade egen majoritet i . Deprivata förelagen hade inga vyer, sade man. De såg inte vilka produkter somhade framtiden för sig. Här skulle bildas ell statligt utvecklingsbolag, därregeringens män och kvinnor visade vägen med sin sällsynt skärpta blick förvad som hör framliden till. och ell hundratal miljoner kronors förlustsenare har detta företag, som skulle utveckla produkter "för samhälletsutveckling", fått fram en enda vara som man lyckats sälja med framgång:bilskyllar till staten! Problemetmed den socialdemokratiska näringspolitiken är inte alls att man griper in närdel blir kriser i någon vikiig bransch, (som t. ex. varven) eller beståendearbetslöshet i någon del av landet, (som t. ex. i ). Sådana insatser ärnödvändiga och ofrånkomliga. har sannerligen aldrig tvekat atlföreslå och godta statliga satsningar i sädana lägen. Problemetär i stället att man i sin iver att åstadkomma så oerhört myckel inte hartillräckligt med tid, kraft och överblick atl sköta alla sina uppgifter ochalla sina bolag som snabbi ökar i antal. Och om vi lill allt del här lägger des. k. samordnande och styrande uppgifter som skisseras i det socialdemokratiskaprogrammet så blir beslutsapparaten enorm. All erfarenhet tyder på att detkommer atl leda lill byråkrati och ineffektivitet - och lill mindre av lokalbestämmanderätt. Viliberaler ser de risker som ell samhälle tar när staten blir kommersiell, närstat och storföretag vävs ihop, när politiska och ekonomiska makteliter gårsamman. Det lycks tyvärr bli summan av den socialdemokratiskanäringspolitiken. Statligarepresentanter sitter redan i styrelserna för investmentbolagen och bankerna.Nu skall staten gå in också i bankernas direktionsrum och i styrelserna förslora industriföretag i landet. Kommunerna skall placera politiker istyrelserna för företag som är slora i kommunen. Genom slutna förhandlingarskall staten vara med och la ansvar för flertalet industriinvesteringar. Under de senaste tre årenhar alltså statliga representanier sullil med Aldrig förr har de här bolagen köpt så många småföretag som underdenna period. De har fått skattelättnader av regeringen för att kunna göra det.Ulan insyn och ulan atl behöva motivera det kan finansministern bestämma vilkaföretagsköp som är samhällsnyttiga och skall få befrielse frånrealisalionsvinslbeskatlning. Det är en premiering av förelagskoncenlralion somvi vill avskaffa. Demindre förelagen förlorar obönhörligt pä en ordning där goda kontakter medkanslihuset blir lika viktiga som goda produkter. Volvochefen behöver baralyfta på telefonluren för alt nä finansministern och kanske få loss etl antalmiljoner ur investeringsfonden. Del är bra alt regeringen kan hjälpa våraviktigaste exportförelag. Men småföretagaren har ofta ingen investeringsfondall sälta av skattefria pengar lill och ofta inga direkta kontakter medmakthavarna. Folkpartiethävdar att politikerna skall stå fria atl övervaka företagen. Partierna skallinle sugas in i och bli delar av beslulsapparaten i näringslivel. Den viktigadebatt som ständigt måste föras mellan företagsintresse och samhällsintressefår inte bli ett stilla mummel över sammanträdesborden. Den skall föras öppelinför medborgare och massmedia. Det är de anställda i företagen, intemångsysslande politiker, som skall få mer alt säga till om. Vivet ju också hur svårt det är för regeringen alt sköta de uppgifter man redanhar. är etl ledsamt exempel på del. SJ skall arbela iallmänhetens tjänst - men den nuvarande SJ-ledningen lycks mera betraktaallmänheten som ell störande moment. Det är inte statens Järnvägars uppgift atlmed egendomliga ultalanden skrämma folk från atl åka tåg. Det viktigaste förSJ-ledningen verkar vara alt få inkomsler i en storleksordning som i andrasammanhang kallas för övervinster. SJ är som bekant redan socialiserat - hurvore det att göra SJ litet mer socialt? Folkpartietstår för sociala reformer ulan socialism. Socialdemokratin har jusl lagt framsilt aktionsprogram. Om mycket är vi överens. Målet skall vara arbele ål alla.Vi förenas i indignation över farliga och dåliga arbetsmiljöer Våra partierstår varandra rätt nära när det gäller insatser för eftersatta grupper. Mendet här aktionsprogrammet visar en avgörande skiljelinje mellanliberalism och socialism i synen på maktens villkor och begränsningar.Socialdemokraterna berör över huvud tagel inte det problem som för ossliberaler är centralt: hur vi skall kunna bryta utvecklingen molmaktkoncentration och svällande byråkrati, förena stålens växande ansvar medinsyn och närdemokrati. Denlystnaden är avslöjande - för bara den som ser en risk kan avvärja den.Socialdemokratin tycks inte känna särskill myckel oro överalt makten i vårtsamhälle blir alltmer koncentrerad till slora förelag, stora organisalioneroch slora kommuner. Man har inget all säga om skyddet för den enskildamänniskan i datasamhället. Inte elt ord om hur medborgerliga fri- ochrättigheter bällre än nu skall kunna värnas bl. demonstrerade den likgiltigheten. Allläromedelsproduktion skall förstatligas! - Del skrev man in i partiprogrammet. Detkravet är särskilt oroande. Att läroböckerna följer läroplanen och hartillräcklig kvalitet granskas . Priskonkurrensen är ofta hård mellande mänga förelag som gör läromedel av olika slag. Kommuner och skolor, lärareoch elever får välja den bok som är bäst och billigast. Läromedlen harförbättrats och pedagogiken utvecklats genom tävlan mellan förlag ochförfattare. Och tror någon alt läroböckerna hade kunnal undgå alt indoktrinerasav de styrandes syn på politik och samhälle om de sluppit konkurrens frånandra? Vadden socialdemokratiska partikongressen kommer alt vilja förslat-liga om derasparli får egen majoritet i kan vi bara ana. Vi liberaler tycker tvärtomatl del är bra med föriag med olika ägare och skilda inriktningar, där massorav författare och idéer får tävla. Vår övertygelse är att vitaliteten i vårtlands debatt är beroende av många bokförlag, många tidningar och mångaskiftande röster i diskussion och samhällsliv. Därförvill vi med presstöd hjälpa de tidningar som lever i svårigheter. Men vi villinle med annonsskatt försämra för dem som klarar sig själva. Vi måste värnabåde om tidningarnas resurser och om deras självständighet. Förnågra veckor sedan publicerade den socialdemokratiske pressutredaren en märklig artikel. Han föreslog alt stat och kommun skulle tillsättaen tredjedel av styrelseposterna i alla tidningsföretag och de anslälldaytteriigare en tredjedel. I etl slag skulle mängder av tidningar i landeitvingas byta politisk färg. Skall finansborgarrådet sitta iDagens när socialdemokraterna har maklen i ? Skalletl folkpariistiskt borgarråd sitta där när det blir annan majoritet? Bör kortsagt de som skall granskas av pressen själva sitta och påverka hur granskningenskall utföras? Detvore slutet för den fria pressen. Del är dock innebörden av förslag.Det är samme som regeringen har utsett till ledare för den svenskadelegation som i diskuterar pressens frihet! RudolfMeidners förslag till löntagarfonder är ett annat hot mot pressens mångfald.Journalistförbundet har räknat ut atl om löntagarfonderna skulle omfatta ocksåtidningsföretagen skulle ett 40-lal tidningar'styras av decenlrala fackförbundsledare och socialdemokrater som får maklen med Meidnerssyslem. Bara en av dessa 40 tidningar är socialdemokratisk. Närfolkpartiet går emot Just Meidners förslag lill löntagarfonder gör vi delsannerligen inle för att vi godtar den maktkoncentration som finns i detprivata näringslivet. Vi gör del tvärtom därför alt vi inte vill ersätta engammal maktkoncentration med en ny. kämpa både privat ochstatlig maktkoncentration. Arbetsdemokratinär då en huvudväg. De anslällda skall ha mer att säga lill om i det egnaföretaget. För den rätlen skall de inte försl behöva förse sig med kapital. Denrätlen skall de ha i egenskap av anställda. Detär en gammal socialistisk vanföreställning att staten måste äga företagen föratt man skall få ekonomisk demokrati. Men att flytta makt från vanligadirektörer till generaldirektörer ger ingel som helst ökat inflytande för deanställda. Avgörande är i stället om vi medvetet strävar efter all spridainflytandet över näringslivel och förvaltningar ut över landei lill mångaförelag och många institutioner och till många människor som jobbar där -eller om vi vill samla det i och i kanslihuset. Därförär det helt i linje med liberalt tänkande all vidga förhandlingsrätten inomnäringslivet. En gammal befälsordning hör inte hemma i dagens . Det ärdags atl sätta § 32 på museum. En ny akliebolagslag bör bygga på principen omlikvärdig slällning för kapital och arbele. Baratvå ungdomar av tio lycker, enligl en undersökning , atl siaten skallöverta och driva fler företag. Däremot anser älta av tio att det finns stortbehov av ökat medinflytande för de anställda. Deninställningen är naturlig inte minsl därför alt del moderna produktionslivet,trots alla förbättringar, för mänga är tungt, pressande.och hälsofarligt. Ändåär arbetet sä mycket mer än elt säll att klara försörjningen. Del är ofta iarbetet som vi bevarar eller förlorar vår självkänsla. Arbetsdemokratinär en väg atl sprida ansvar och inflytande. Att motverka både privata ochslalliga monopol och karteller är en annan väg. Lät oss därför stödja dem somnu Jobbar i mindre och medelstora företag. De ger impulser för vår ekonomi somvi inle kan vara ulan. De ger sysselsättning för hundratusentals människor. Deger liv åt bygder som annars skulle läggas öde. Och ulan de mindre ochmedelstora företagen skulle utvecklingen rusa fram mot privata monopol ochförstatligande av näringslivet. Ensmåföretagare fick av en tidning frågan vad han tyckte sämst om. Svaret blev:"Om man lyckas: avundsjukan. Om man misslyckas: skadeglädjen." Detär trist alt en del upplever debatten på det viset. De många människor somarbetar i den här delen av näringslivel - tjänstemän, arbetare ochföretagsledning - skall veta alt står på deras sida därför att utande mindre och de medelstora företagen är en liberal ekonomi olänkbar. Vimåste därför bryla utvecklingen i riktning mot att några få Jättar slukar alltsiörre delar av näringslivet. De senasle åren har i genomsnitt ivå förelag omdagen köpts upp av andra. startas det allt färte företag. -Det kommer atl finnas plats för fler i , sade fören tid sedan i . Min fråga till statsministern är: Kommer det att finnasplats inle bara för finanskometer som köper och säljer vad andra har byggt upp?Kommer det i ell socialisliskl att finnas plats också för livskraftigamindre och medelstora företag? Etlnäringsliv som fungerar är nödvändigt för att ge resurser för reformer. Viliberaler vänder oss därför mol den ensidiga satsning på statliga bolag ellerpå de allra största börsnoterade förelagen som regeringen föreslagit. Vi måsteytieriigare stimulera investeringarna, om förelagen skall kunna bygga ut såmycket atl de kan möta en stigande efterfrågan när konjunkturen vänder. Denblygsamma ökning av investeringarna som regeringen hoppas på är otillräcklig,om vi skall kunna hålla sysselsättningen uppe längre fram. Det största slöseriett samhälle kan drabbas av är atl människor går arbetslösa. Skallvi behälla etl näringsliv som kan konkurrera med utlandet, då duger del inteatt kostnadslägel i pressas upp mycket snabbare än på andra håll. Våramarginalskatter är sä höga atl avtalsrörelserna fär näsian orimliga uppgifter.I år måste människor med vanliga inkomster öka sin lön för attbehälla ungefär samma standard som . Så verkar inflationen i föreningmed hög marginalskatt. Folkpartietstår fast vid kravet pä en skallereform som mildrar marginalskatterna ochskyddar skatteskalorna mol inflationen. Del kosiar pengar, och de pengarnamåste vi ta in. Naturligtvis skulle vi gärna se att man nu kunde genomförastora sänkningar av de samlade skatterna. Men är del möjligt att lova? Vibefinner oss i etl besväriigl ekonomiskt läge, del vet vi alla. Vissa reformerkommer av det skälet all dröja längre än vi tänkt oss. Sextimmarsdagen föralla kommer del alt ta många är all nå fram till. Den privata konsumtionenkommer inte all kunna sliga lika myckel som . De utlandslån vi tagitför atl hålla sysselsättningen uppe måste betalas tillbaka. Vi får i längdeninte leva över våra tillgångar. sak är klar: Vi skall inle svika de människor som bäst behöver samhälletsstöd. Vi kofnmer alla någon gäng i ett läge där vi behöver andras omsorg: vikan bli sjuka, vi kan bli arbetslösa, vi blir gamla. Dä vill vi leva i etlsamhälle där solidariteten är självklar. Ungefärhälften av den värd som ges vid sjukhus och sjukhem går lill den tiondel avbefolkningen som är äldst. För att ge det snabbt ökande antalet pensionärer denomsorg de har rätt alt kräva skulle långtidsvården behöva fördubblas fram lill1985. Dessulom vill vi motverka byråkratin i värden, hindra att människorknuffas omkring mellan institutionerna. Och vi vill öka den mänskliga kontakten- för både personalens och patienternas skull. Allt det här är reformer somkosiar pengar. Densom blivit sjuk är alllid i underläge, känner sig alltid osäker. Att då fåsitta i långa köer utan någon att prata med, att få vänta i timmar liggande påen bår i en korridor, att se vita rockar snabbi svepa förbi pä ronden - det kandriva människor till förtvivlan. Denkänslan finns ofta hos dem som arbeiar inom värden. De sliter hårt, de harstort ansvar, de gör elt fint jobb, de försöker sä gott de kan ge patienten denpersonliga kontakt som behövs. Men liden räcker ofta inte till. Gradenav medmänsklighet i ett samhälle kan mätas i hur vi lar hand om dem som behövervår gemensamma omsorg. parli som slår för sociala reformer utan socialismkommer då till slutsatsen: De människor som byggt det här samhället har rälltill trygghet på sin ålderdom. De fär inle svikas. Inga löften om väldigasänkningar av de samlade skatterna skall få riskera den tryggheten. Jagvet att andra lovar mer än . Om de kan hålla sina utfästelser ärJag mindre säker pä. Att både lova slora skattesänkningar och stora ökningar avförsvarsulgifterna går inle ihop. Au undandra stal och kommun nya resurser ochsamtidigt kräva etl ökat familjestöd och satsning på sjuk-och åldringsvårdhåller inte. Löften av det s\agel kommer inte atl avge. Värtprogram är alltså sociala reformer ulan socialism - och ingenting i vårtsamhälle är ett värre utslag av socialistiskt förmynderi än kollektivanslutningen.Omkring 700 000 människor är medlemmar i det socialdemokratiska partietutan alt ha bett alt få bli del. Många vet inte ens om att de anslutits. Mängahar inte möjlighet alt vara med på de möten där besluten tas omkollektivanslutning. De kanske arbetar när mötet pågår. Beslut fattas i andrafall på representanlskap där vanliga medlemmar inte får vara med. Bådesom regeringschef och som ordförande i del socialdemokratiska partiet är delviktigt att nu talar om hur han uppfattar uttalanden motkollektivanslutningen. Jag frågar därför : Vadär det för fel på tanken att individen själv bestämmer om han eller hon vill gåmed i ell politiskt parli och i så fall vilkel? Är del rimligt, , altnågra fä personer, ibland med knappa majoriteter, föser in mångdubbelt flermänniskor i elt politiskt parti, människor som aldrig bett atl fä blisocialdemokrater? Iett samhälle byggt på liberalism och frisinne är del en styggelse all till ettparti ansluta människor i klump. I ell liberalt samhälle bedöms människor somindivider och inte efter sin grupptillhörighet. I ett liberalt samhälle finnsdärför heller ingen plats för diskriminering pä grund av kön. Mängasäger att tjatar om jämställdhet mellan kvinnor och män. Men vi vetatl tjatet behövs för atl verkligheten skall förändras, för att både män ochkvinnor skall få frihet och rättvisa. Detkrävde åratal av opinionsbildning för att få de andra partierna att gä med påall avskaffa sambeskatlningen och införa individuell beskattning. tjatar viom en lag mot könsdiskriminering. Vi är övertygade om atl våra sakskäl är såstarka att de andra partierna snart mäste överge sitt motstånd mot en sådanlag. Därför upprepar vi vårakrav på rättvisa ät kvinnorna. är orättvis molkvinnorna - och mol de män som försöker bryta Nr 59 sig loss urtraditionella roller. Mångakvinnor har aldrig fått någon chans att välja det livsmönster de själva önskat.Vilken valfrihet finns det för dem som redan i ungdomen förvägrades utbildning,som blev låsta av barn och av en man som aldrig ville ta sin del av ansvaretför hemarbetet? Ochlänk på alla män som först med barnbarnen kunnat leva ul den kärlek de aldrigfick lid att ge sina egna barn, som av ekonomisk nödvändighet och traditionenstryck tvingats offra närheten till sina barn för arbetets skull. Bådemän och kvinnor skall kunna förena en meningsfull yrkesroll med nära kontaktmed barnen. Det är den frigörelsen, att män och kvinnor tar steget in i en nygemenskap med gemensamt ansvar, som är vår slora chans. Ändå finns de som inleförslär all här ligger ett av vår tids viktigaste budskap om en ny frihet. Delfinns konservativa som lalar slora ord om en ny individualism, för alt i näslaandetag antyda atl människor - oavsett individuell läggning - bör stoppas in itraditionella fack. Detfinns marxister som inte bryr sig om att förändra dagens könsroller därför altde väntar pä den slora revolutionen. Delfinns socialdemokrater som säger, atl "valfriheten är en liberalfälla". Sådantkan aldrig acceptera. De unga människor som försöker brytasig ur traditionens bojor har del ofta svårt och jobbigt. Ännu har intearbetsgivarna accepterat att män stannar hemma från Jobbet för atl ta hand omsill sjuka barn, att män kan komma för sent för all barnen har kinkat pä dagis. Fortfarandevill arbetsgivarna ofta inte rekrytera kvinnor till chefsjobb. I en tidning fören tid sedan sade chefen för atl "när del gäller kvalificeradeledanobb har man väl en viss återhållsamhet i fråga om yngre kvinnor. Förreller senare gifter de sig och får barn. Det ligger ingen diskriminering idetta, det är bara en realitet." Altockså unga män gifter sig och får barn är en realitet som han lydligen intetänkt på. Därförfår reformerna inte dröja. Alla föräldrar som vill ha daghemsplats för sinabarn skall kunna få det. Ochju fler daghem vi får, desto viktigare att de fungerar bra. Också de bästadaghem blir mer tröttande än stimulerande om små barn måste vistas där nio,tio. Barnen och deras föräldrar har rätt all få rå omvarandra mer än under utarbetade kvällar och trötta mornar. Därför måstesmåbarnsföräldrar fk.förtur till sex timmars arbetsdag och få ersättning förinkomstbortfallet. Den reformen får inte, som regeringen tydligen tänkt sig,skjutas på en oviss framtid. Ochvårdnadsbidrag, lika för alla, behövs både för dem som stannar hemma och vårdarsina barn och för dem som yrkesarbetar. De som inte fär något slöd allsför sina vårdinsatser måste uppleva so- cialdemokratins årslångakampanj mot värdnadsbidrag;som ett hän. Vårdnadsbidrag behövs för att skaparättvisa och för all öka valfriheten. Dehär tre förslagen hör ihop. Det är ell liberalt program för valfrihet ochJämställdhet. Jagtror att det nu finns en chans att gamla motsättningar mellan yrkesarbetandeoch hemarbetande kan försvinna. Mänga kvinnor prövar att vara hemma medsina små barn innan de återgår -eller övergår - lill förvärvslivet.Jusl därför vet de hur slitsamt och ofta otacksamt det jobbet är. Just därförär del så nyttigt atl fler män än tidigare prövar på atl vara hemma hos sinabarn. Ju fler som gör del, desto mer breddas respekten för hemarbetet. Utvecklingengår inte snabbt. Del är av nyblivna fäder som velat utnyttja sinräll alt - ens för - vara hemma hos sina nyfödda barn. Fortfarandeväljer elever linjer efter traditionella mönster.