prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — De kan stödja människors frigörelse frän fördomar, stödja derassjälvständighet och mognad. Det är så vi i vårt parti vill se lagar utformade.De kan emellertid också hindra frigörelsen, idealisera verkligheten och skyladubbelmoralen. Det är så svensk familjerätt i stor utsträckning harverkat. Igenerationer har man idealiserat äktenskap och moderskap. Man har rättsligtskilt på barn som är äkta och barn som är oäkta. Dem som levat isamvetsäktenskap har lagstiftarna länge försökt att inte låtsas om. Ogiftafäder har intresserat lagstiftarna nästan enbart i deras egenskap avun-derhållsbetalare. Mitt i allt detta har lagstiftarna ändå inte skämts föratt påstå att de syftat till barnets bästa - något som mol den nämndabakgrunden är ett påstående som når hyckleriets mer sublima höjder. Nästanvart tredje barn föds utom äktenskap. Dessa barn har alltså saknatmöjlighet till rättslig anknytning till båda föräldrarna. får 20 000barn uppleva att föräldrarnas äktenskap upplöses. Också dessa barn har saknaträtt till båda sina föräldrar. Nukommer emellertid förslag om möjlighet till gemensam rättslig vårdnad förogifta och frånskilda föräldrar. Det är en smått historisk reform. Det är enhelt ny tanke som inträder i svensk familjerätt. Man har börjat se klart vadfamiljerelationer egentligen är. Vpk stöder givetvis ettsådant nytänkande. Men vår linje är också Faderskapoch vårdnad om barn att gemensam vårdnad skallgöras till huvudregel, inte bara vara en tänkbar möjlighet. Detta vårt kravhar stöd bl. a. från de socialdemokratiska , tredjekretsen av socialdemokratiska arbetarkommun,Fredrika-Bremer-Förbundet, Föreningen och Rätt samt . Givetvis innebär detta, inte som säger, någottvång på människorna. Varje lag måste ju ha en huvudregel - tillika medundantag. Vi vill göra det som lagutskottet vill ha som undantag tillhuvudregel och utskottets huvudregel till undantag. Det är skillnaden. Detta ärnaturligtvis inget tvång. Även med gemensam vårdnad som huvudregel finns jumöjligheten att påkalla att den gemensamma vårdnaden upphävs, om sakliga skältalar för det. Varförär dä gemensam vårdnad en betydelsefull princip? Främst därför att den görrelationen föräldrar-barn oberoende av föräldrarnas civilstånd och ävenoberoende av förändringar i föräldrarnas civilstånd. Detla är den enda rimligaprincipen. Attskilda rättsregler skall gälla för barns anknytning till föräldrar enbartdärför att föräldrarna sammanlever som ogifta i stället för som gifta ärnaturligtvis groteskt. Förett barn med sammanlevande föräldrar kan det aldrig vara gynnsamt att barnetsfader saknar rättsligt vårdnadsansvar. Det kan aldrig vara gynnsamt att den enaföräldern har alla rättigheter, den andra i stort sett inga. Detta borde varahelt uppenbart. Däravföljer ju också att propositionens lösning inte är helt tillfredsställande.Gemensam vårdnad kan med denna lösning hindras av den förälder som vill behållasitt rättsliga övertag, sin dominans gentemot barnet. De som är minstintresserade av den andra föräldern, de som är mest intoleranta mot barnet fåralltså bestämma takten när det gäller införandel av gemensam vårdnad. Dettycker vi är felaktigt. Det är inte de dominanta och intoleranta föräldrarnasintressen som skall stödjas utan det är barnets intresse av balanseradanknytning till båda föräldrarna. Ocksånär det gäller frånskilda eller eljest icke sammanboende föräldrar är gemensamvårdnad den enda rimliga principen enligt vårt sätt att se. Nuvarandelagstiftning är här inle bara onaturlig. Den strider mot vad den utger sig föratt hävda, nämligen barnets bästa. Närtvå föräldrar separerar, är del enbart en förändring i en viss sida av derasinbördes relationer. Den berör egentligen bara dem själva. Barnet skiljer sigju inte från föräldrarna därför att föräldrarna skiljer sig från varandra.Barnet bevarar och vill i normalfallet bevara sin relation till bådaföräldrarna i trots av deras separation. Barnet bör alltså fä lagstiftarensstöd att i detta hänseende hävda sin rätt. Nuvarande lagstiftning tvingarbarnet att uppge den rätten. Den tvingar barnet att acceptera att den enaföräldern i praktiken avskiljs frän mer påtaglig kontakt. Ena föräldern skallenligt lag göras tämligen rättslös i förhållande till barnet. Detta har lagenkallat att sälta barnets bästa i främsta rummet. Varoch en inser det groteska i den gamla lagstiftningen. Barnets bästa kräver attdet flr behålla rätten till bägge föräldrarna. Därför bör enligt vår meninggemensam vårdnad vara huvudregel även vid separation. Nukommer våra konservativa med tre invändningar mot detta förnuftiga resonemang.De säger: Inte är det väl bra att två föräldrar med stridiga iniressen behållergemensam vårdnad om barnet? Det är en sent påtänkt invändning. Ty hur är det itiotusentals äktenskap ? Är det inte just så, atl föräldrarnas intimarerelationer i verkligheten har upphört, ebbats ut, men att de ser det formellaäktenskapet som en ram för gemensam anknytning till och ansvar för barnen? Vi har alltså riklig erfarenhet av vad gemensam vårdnad innebär förbarn till föräldrar som förblivit gifta men som i realiteten i en annan meningän den legala separerat. Jag har aldrig hört våra konservativa klaga över det.Då behöver de knappast klaga . Denandra invändningen lyder: Är människor vars samlevnad brutit samman - det är dekonservativas uttryckssätt - lämpliga atl ha gemensam vårdnad? Detta är dendirekt reaktionära invändningen. Den är dessutom en förolämpning,! sin brist påinsikt. Ty vad aren separation? Den är en form av insikt, en mognad, ofta -inte minst för kvinnor - en form av frigörelse. Är man en sämre människa därföratt man har genomgått en sådan utveckling? Och är man en bättre förälder därföratt man gömmer kärlekslösheten bakom en mask av äktenskapligt civilstånd? Jagtror inte det. Dentredje invändningen är, att den gemensamma vårdnaden skulle leda till instabilaförhållanden för barnet. Vi kan inte heller gå med på den invändningen. Dengemensamma rättsliga vårdnaden utesluter givetvis inte att barnet i huvudsakkan stå under ena förälderns faktiska vårdnad. 1 sådana fall är invändningenhelt irrelevant. Men även om nu barnet skulle alternera hos båda föräldrarna -är det egentligen någol fel? Är det inte i stället till nytta för barnet? Detfinns nämligen en märklig åskådning, som tror att ett barn mår bäst av att baravara hos en av två frånskilda föräldrar och mer eller mindre skäras av från intensivarekontakt med den andre. Denna åskådning betraktar barnet som, om jag fåruttrycka mig litet drastiskt, ett slags husdjur. För att bli rätt disciplineradskall husdjuret ha sin sovplats, sin matskål i ett bestämt hörn, det skallläras vissa regelmässiga beteenden. Barnet däremot är en människa. Människanhar i motsats till husdjuret förmåga all bli stimulerad, att självständigtutvecklas utöver de gränser hemmet har. För ett barn är del ingen fördel, somvi ser det, att ständigt vara i samma hemmiljö, ständigt uppleva en bestämdsocial atmosfär, ständigt möta samma värderingar, samma snäva värld. Denandliga stimulansen vidgas tvärtom av att barnet möter olika miljöer, olikamänniskor, olika värderingar. Detta bör givetvis inte ske i sådan grad attbarnet inie förmår fördjupa sina personliga kontakter. Men den mångsidighet somanknytning lill båda föräldrarnas skilda väridar kan ge är alt se som klart positiv.Den är positiv även emotionellt - kanske speciellt för de barn Faderskap och vårdnad om barn 14 protokoll 1975/76:141-142 Faderskapoch vårdnad om barn som annars skulle hamna ien ensidig kvinnovärld - ensamslående mor, utpräglad kvinnodominans pådaghemmet osv. Vimåste äntligen lära våra konservativa att inse, att mänskliga relationer ärmångsidiga. Att parsammanlevnad inte är något speciflkt, något nödvändigt ellerens något eftersträvansvärt. Att parförhållanden kommer och går, men att andrarelationer ändå består. Att en skilsmässa inte upphäver ett familjesociolögisktsystem av relationer, utan bara ger det en annan form, en form som lagstiftarenhar skyldighet atl hjälpa barnet att klara av. Och man hjälper inte barnetgenom alt säga: skall dina föräldrar skiljas, och därför får du inte träffaden ena av dem mer än högst ett veckoslut eller vad det nu kan varafråga om. Sådant är ju barbari. Vpk:sandra huvudfråga gäller proceduren i vårdnadsmål. All erfarenhet tycks härtala för att både vanliga domstolar och socialnämnder saknar tillräckligkompetens. De sociala utredningarna är ofta ytliga och föga fackmässiga.JO-anmärkningar för dröjsmål har varit beklagligt vanliga. Ledamöterna isocialnämnderna representerar inle sällan -jag skär här inte alla över en kam -ett tvärsnitt av det mest amatörmässiga och fördomsfulla som står att uppleva idenna bransch. Ocksådomstolarna har brister. Detta är nu inget angrepp på domarna, som ju har attfatta beslut pä basis av ofta subjektivt och dåligt underlag. Det är bara ettkonstaterande att någon barnpsykologisk och familje-sociologisk bedömning iregel aldrig görs. Domstolarna möter själ va aldrig barnet och de representerarheller ingen form av sådan speciell fackutbildning, som är nödvändig för attklariägga barnets emotionella kontaktsystem. Följden blir att de i domskälenlätt faller tillbaka på allmänt hållna föreställningar av traditionell typeller också på ytliga och irrelevanta omständigheter. Läserman domskälen, som jag har roat mig med att göra i ett antal vårdnadsmål, kanman hitta de mest säregna argument. Det anses bra för barn atl bo nära sinamorföräldrar, tydligen helt oavsett vad morföräldrarna är för slags människor.Det är bra för barn att deras dagmamma bor pä en lantgård, för lantgårdar ärju så trevliga miljöer för barn. Att lantgårdar är farliga arbetsplatser, därman måste extra passa på barnen, tycks inte ingå i tänkandet. Att en präktigmorfar som är förtroendeman i bygden också automatiskt har god kontakt med barntar man för givet utan att undersöka saken närmare. En tilltänkt styvmor har iett fall fått ett högt vitsord för sina relationer lill barn, men fadern blirändå diskvaliflcerad som vårdnadshavare på grund av styvmoderns lätta epilepsi.Detla tjänar i det fallet som skäl för domstolen att anförtro vårdnaden åt enmor med alkoholproblem -emot en enhällig socialnämnd och trots att vårdnadenredan interimistiskt utövades av fadern. Detla,herr talman, var bara några axplock ur de färskaste exemplen på egenartadedomskäl. De kunde mångfaldigas om kammarens arbetsordning tillät det. Jagpåslår inte att domare regelmässigt är så här amatö-ristiska. Men jag påslåratt jurister när det gäller sådanl som ligger uianför det juridiska områdetenbart representerar ren lekmannakunskap och intet därutöver. Och denna kunskapär inte alltid särdeles tidsenlig. Därför behöver juristerna stöd. En utvägvore kollegiala domstolar i vårdnads-mål. Där skulle få plats bådesocialarbetare och företrädare för landstingens psykiska barna- ochungdomsvård. Särskilt de senare representerar den egentliga fackmässigainstansen i psykologiska och familjesociologiska sammanhang. Dentredje huvudfrågan i vpk:s yrkanden gäller de underhållsskyldiga - en alltförlänge förbisedd grupp, som inte omfattas av den röstflskande familjepolitiken. Rättsförhållandenabeträffande underhåll är, som sagts tidigare, principlösa och godtycketutbrett. Alltför ringa hänsyn tas lill de underhållsskyldigas egen socialasituation, och de har länge betraktats alltför mycket som lovligt byte avdiverse myndigheter. Det bör bli ett slut på sådant. Reformer är av nöden, ochde bör komma snabbt. Avslutningsvisvill jag notera två ting. Det finns en borgeriig motion som kräver attdomstolarna i ärenden om gemensam vårdnad skall få ökad rätt alt ingripa iföräldrarnas dispositioner. Det är intressant att notera, hur man annars på denkanten gärna hävdar familjens integritet gentemot myndigheter. Men närföräldrarna kommer överens om att tillämpa en framsynt och progressiv princip -då vill man plötsligt försvåra detta genom att låta myndigheterna kunna brytain i ökad utsträckning i föräldrarnas dispositioner. Minandra notering gäller vissa folkpartister, som i mänga sammanhang framträtt somvarma förespråkare för lättnader ät de underhällsskyldiga men som ställt sigbakom en linje som skulle fördröja reformer för dessa. Sådant är beklagligt. Vpk har på avgörande punkter en radikalare syn än propositionen ochutskottsmajoriteten. Vi vill dock ge juslitiedeparlementet en eloge för desssnabba agerande i angelägna principfrågor. Vi ger också lagutskottets kansli eneloge för ett sällsynt välskrivet betänkande. Den anda av öppenhet ochframsynthet med vilken mänga problem där diskuteras bådar gott för framtidenäven från värt partis synpunkt. Ensak framgår klart. När vi ser vilka som söker försvåra och hindra dennarättsreform - då ser vi också alt en fortsatt rörelse längs framsynthetens vägicke skulle må bra av om det bleve en borgerlig regering. Jag yrkar bifall tillreservationerna 3, 7, 10, 13, 15 och 16. Faderskap och vårdnad om barn Hen () kortgenmäle: Det sista om en borgerlig regering begrep jag inte riktigt. Det är juändå liberaler som har varit pådrivande när det gällt att föra utvecklingenframåt i det här avseendet, och liberaler kommer förhoppningsvis att i stortantal ingå i en ny regering. Jagbegärde faktiskt ordel i Fredrika-Bremer-Förbundets intresse, eftersom herrSvensson i citerade felaktigt. Måndagenden 31 maj 197.6 Faderskap och vårdnad om barn del har icke sagt att detär anhängare av gemensam vårdnad som en huvudregel utan endast när det gällersammanboende ogifta, icke annars. Sedanär del från liberal synpunkt bäst om föräldrarna är ense om vårdnaden. Atttvinga människor lill en gemensam vårdnad, om de inte själva vill ha det, kanbara leda till fortsatta stridigheter. Sådana är uppenbariigen icke lillbarnets bästa, och det är barnets bästa vi skall tillgodose. Jaghar i mitt civila yrke ganska stora erfarenheter av frågor om jämkning avunderhållsbidragets storlek. Där finns två parter, dels den underhållsskyldige,som ofta har en svår situation, dels den underhållsberättigade, som också är ien svår situation. Den kategorin skall man också tänka pä. Den har tillskillnad från de underhållsskyldiga icke någon organisation som är på alerten,som vi vet att männen har när det gäller fädernas underhållsskyldighet. Manmåste här även se lill de underhållsberätligades intressen, och någon bättrelösning på det problemet än all överlämna det till familjelagssakkunniga kanman inte Hen () kortgenmäle: Jag skall först tacka i för hans undervisning avoss konservativa. Vad gäller mig gick den kanske inte riktigt hem. Jag skallemellertid avstå frän att försöka ge någon motsvarandeundervisning frän vårt häll -jag tror nämligen inte att den heller skulle gåhem. Närjag hörde tala kom jag att tänka på uttrycket "Väst är västoch öst är öst, och aldrig mötas de två". För de olika synsätt som herrSvensson och jag har på familj och äktenskap tycker jag att det uttrycketpassar väl in. Färjag bara säga att vi trots den olika synen - som är så uppenbart markerad -kanske har samma syn på barnet och dess möjligheter att bevara relationernatill båda föräldrarna. Jag kan försäkra att den senare ärbakgrunden till de reservationer som vi har lämnat till det här betänkandet. Omjag får kommentera uttalande vill jag säga att det var fyllt avteori men inte hade särskilt mycket av jordnära praktisk erfarenhet. Jag har inågon liten män i min domstolsverksamhet sysslat med sådana här frågor.Ulskollet har under arbetet också gått igenom dessa och träffat rätt mångamänniskor från olika håll som sysslar med sådana frågor. Den slutsats vi hardragit, i varje fall på moderat håll, av det här arbetet är alt gemensamvårdnad är en olycka för barnet när föräldrarna är skilda åt. Gemensam vårdnadav barnet för samboende tycker vi däremot är någonting som man i princip kanaccepiera, under förutsättning att de ekonomiska problemen kan lösas. Och detär ju därför vi begär en utredning. Ifrågan om specialdomstolar eller inte har inte tagit upp vad detinnebär av lidsutdräkt och ökade kostnader för processer att införa sådana. Detär en mängd sädana praktiska problem som kommer in i bilden utöver denprincipiellt väsentliga nackdelen med att föra in specialdomslolar i åtskilligamål. Jag tror att det just här gäller att de allmänna domstolarna bör döma,eftersom de skall ta hand om frågor som gäller både äktenskapsskillnad ochordnande av underhällsbidrag osv., men om jag förstår rätt skullevi få olika domstolar med olika sammansättning för skilda frågor. Faderskap och vårdnad om barn Hen () kortgenmäle: Det är alltid intressant att lyssna till i ; ingenblir helt oberörd av hans framträdande. Han har ju ett verbalt ordfyrverkerisom är fantastiskt och som när de mest- sublima höjder, för att använda hansegna ord. Och icke vill jag påslå att det i hans fall varhyckleri. Menvarför detta domedagstalande mot en lag som vi är överens om att avskaffa? Detvi däremot från utskottets sida icke kan gä med på är att göra den gemensammavårdnaden till huvudregel. Jagnämnde redan i mitt inledningsanförande att vi alla säger oss arbeta förbarnens bästa. Jag tvivlar inte på att också tror atl hangör det, men jag försäkrar att man inte behöver upprepa alla slags politiskaideologier för att sedan ändå konstatera att det är väsentligt att ha bådafötterna på marken och verkligen syssla med praktiska ting.Gör man det skall viockså veta att det kan flnnas olika synpunkter på vad som tillfredsställerbarnens bästa. Attjämföra barn med husdjur kan vara drastiskt även i en riksdagsdebatt. Men detär väl inte på det sättet det fungerar i allmänhet. Det finns ju någonting somheter umgängesrätt. Och uppenbariigen är det också, , angelägetinte minst för ungdomar i tonårsåldern att de inle alternerar mellanolika miljöer utan verkligen kan komma in i en bofast situation där de kännertrygghet. Det kan också sägas vara ett säll att tillgodose barnens bästa. HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle: Till : Tidsutdräkten kan knappast i vårdnadsmål bli störreän vad den blivit på grund av de längdragningar som det nuvarande systemetmedför. Det argumentet faller av sig självt. Jag tror också att det är klokt avherr att inte ta upp till diskussion den uppsjö av primitivitet,könsfördomar och egenartade argumenteringar som man finner i tingsrätternasdomskäl i vårdnadsmäl. Jag tror att det skulle väcka bestörtning om jag här ikammaren läste upp prov på den fördomsfullhel man kan finna i domstolarnas syn- en efterblivenhet som ligger långt efter vad lagstiftarna har syftat till. Barnensbästa skall vi ju befrämja, men - och däri ligger skillnaden mellan vårauppfattningar, - jag kan inte inse att man befrämjar ett barnsbästa genom att hindra det från att ha den typ av relation som är normal, ävennär föräldrarna har skilts, nämligen en någorlunda likvärdig relation med bådaföräldrarna. 15 protokoll 1976/77:141-142 Faderskapoch vårdnad om barn Jagtror inte att argument av den typen att jag skulle representera en merteoretisk och mindre praktisk och jordnära syn än herrar och något som de alltför myckel skall ingå på. Jag har gjort mina erfarenheter,och skulle vi här i kammaren väga dem mol herrar och är detmöjligl alt de skulle tvingas erkänna att också jag har fått göra nog såjordnära erfarenheter som kanske de inle har gjort. Låtmig till säga: Det är bra alt liberaler är liberala, menmin fråga var ju: Hur blir det med liberalismen när de liberala skall regeratillsammans med de konservativa? HenWINBERG (m) kort genmäle: Jag måsle bara fråga: Vilka erfarenheter har i ochvilka utredningar har .herr gjort eftersom han kan säga att den nuvarandehandläggningen av familjemål i våra domstolar är så långsam att den inte kanske med större lidsutdräkt än ? Såvitt jag hörde av herrSvenssons första inlägg har läst ell antal domar. Jag trorknappast - men har jag fel så vore det intressant att höra det - atl herrSvensson har gått igenom alla svenska domstolars handläggning av samtligafamiljerättsmål och då kunnai konslalera alt handläggningen inte sker inom dentid och på det säll som är förutsall från lagstiftarens sida. HenSJÖHOLM (fp) kort genmäle: Inte för atl det hör till saken, men jag skall svara iMalmö på hur det kommer att bli med moderater i en ny regering. De kommer attfoga sig, . Så förnuftiga är de. i (vpk) kort genmäle: Jag önskar att jag hade kunnat tro lika obetingat på dencenterpartistisk-liberala triumfvagnens förmåga att köra över . Omdet säger emellertid stämmer så är det ju bra, och då lar jagtillbaka min anmärkning. Medanledning av mer skarpa och allvarliga fråga vill jag sägaföljande. Ett förfarande med speciella kollegiala domstolar, som automatisktvid domstolsproceduren använder sig av utredningsexperiis, kan väl inte gärnaförorsaka längre tidsutdräkler än den sammanlagda lidsutdräkt som redan nuuppstår genom de ofta mycket segdragna väntetider som domstolarna måsleunderkasta sig därför alt socialnämnderna inte inom rimlig tid kan expedierasina vårdnadsutredningar. Och dessa utredningar är dessutom i många fallbehäftade med allvarliga brister. Mittunderlag skall vi kanske diskutera vid någol annal lillfälle när det är bättretid. Låt mig säga att jag i varje fall har gått igenom samtligaprejudikatsdomar i de senaste 35 årgångarna av Nytt Juridiskt Arkiv, att jagockså av egel intresse läst domskälen och gått igenom de tillgängligahandlingarna i ungefär 100 vårdnadsmål vid tingsrätter på olika Om förutsättningarna för erhållande av bidrag till beredskapsarbeten för ungdom orter i landet, att jagdessutom - som jag inle här närmare skall gå Nr 142 in på - gjort prakiiska personliga, privata erfarenheter av del här slaget som kanske människorav den äldre generationen icke i samma mån har gjort. Herr andre vice talmannen anmälde all att lill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytleriigare replik. På förslag av herr andre vice talmannen beslötkammaren att uppskjuta den fortsatta överläggningen om detta betänkande samtbehandlingen av på föredragningslistan återstående utskotlsbelänkanden tillmorgondagens sammanträde. §8 Om förutsättningarna för erhållande av bidrag till beredskapsarbeten förungdom Herr arbetsmarknadsministern erhöll ordetför att besvara i (c) anmälda fråga,1975/76:372, och anförde: i har frågat mig om jag anser alt kravet attarbetsgivare måste teckna avtalsförbindelse med facklig organisiion elleransluta sig som medlem till arbetsgivareorganisation står i överenstämmelse medregeringens beslut beträffande förutsättningarna och principerna förerhållande av den s. k. tiokronan när anställnng sker av ungdom förberedskapsarbete. Videnskilt beredskapsarbete för ungdom, liksom vid flertalet övriga former avarbetsmarknadspoliliskt stöd som kan utgå till arbetsgivare, krävs atl samrådsker med berörd facklig organisation samt att avtalsenliga löne- ochanställningsförmåner utgår till arbetstagarna. Detta behövs för attlillförsäkra arbetstagarna inte bara avtalsenlig lön utan också alla de socialaförmåner - t. ex. trygghetsförsäkringen vid yrkesskada - som har avtalatsmellan parterna på arbetsmarknaden. Det är därför enligt min mening naturiigt att defackliga organisationerna vid sin prövning ställer krav på atl denbidragssökande arbetsgivaren genom avtal skall vara bunden att ge berördaarbetstagare dessa förmåner. Mot denna bakgrund kan självfalletarbetsmarknadsverket normalt inte bevilja bidrag till arbetsgivare som inteuppfyller dessa krav. i (c): Del är angeläget att minska ungdomsarbetslösheten, och det är ju därförsom frågan om beredskapsarbete för ungdom togs upp och sådant beredskapsarbetetillkom. Så har även jordbrukarna sett det, och de är också beredda atl bidratill denna verksamhei. Jag anser dock att det är förvånande att man behöverskapa en byråkratisk ordning för sådant beredskapsarbete för ungdom som pågårupp . Omförutsättningarna för erhållande av bidrag till beredskapsarbeten för ungdom Mänga av dessa lantbrukareär egenföretagare och har inte anställd arbetskraft.