prot · FZ09147 · 1975-12-31 00:00:00 — Och hur kan det vara att motverkakoncentration alt skapa den totala koncentration som ett enda statligt läroboksföriagskulle innebära? Och framför alll - vad är del för valfrihet i all staten genomläromedelsförslatligande förbjuder lärare och elever alt använda den bok delycker är bäst och billigast? Omsocialdemokraterna skulle få majoritet i - ensamma eller lillsammansmed kommunisterna - måsle statsministern lyssna på rörelsen mycket mer än nu.Då hjälper det inte myckel om han själv inte hell Slår bakom vad rörelsen sägeroch skriver in i partiprogrammet. En partikongress som under en jämviktsriksdagoch strax före ett val kan besluta att förstatliga bokförlag kan imakiberusningen efter ett segerval ge sig på vilken bransch som helst. Därförär det så viktigt att få en icke-socialistisk majoriiei i och enväxling vid makten. Såvar del Meidnerfonderna. Vi har angett vår grundsyn: löntagarna bör få andel iföretagens kapitalbildning. Vi menar att etl sådant system, rätl utformat,skulle kunna befästa en decentraliserad ekonomi och leda till enjämnare förmögenhelsspridning. Traditionella vinslan-delssystem är då intelösningen. Men systemet måste också vara så utformat alt det motverkarmaktkoncentration. Jag begär inte alls av regeringen atl man skall skisseraett tekniskt syslem . Det sitter ju en utredning och grubblar på detta. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. sak är alldeles klar för : Ett syslem för att ge löntagarnaandel i företagens kapitalbildning måste fungera i en decentraliserad ekonomi,med en konkurrens mellan företagen som gör att konsumenterna ytterst styrproduktionen. 1den grundfrågan bör statsministern kunna svara. Anser att det vorebra för om en enda fond ägde alla företag i en bransch!' Vilar sedan vården. Om ni är för ett mjukare samhälle - varför motsätter ni erdå all vården byggs upp med etl syslem med husläkare som gör alt människor vetvart de skall vända sig när de blir krassliga och slipper möta ständigt nyaläkare? 1fråga om närdemokrali: När ni hade så bråttom atl tvinga igenomkommunsammanläggningar - varför har ni dröjt så länge med ålgärder för all gemänniskor mer att säga lill om i kommunerna också mellan valen? Varför vill nifortfarande förbjuda kommunerna atl inrätta direktvalda kommundelsråd? Såhar vi datafrågorna. Om man vill ha etl mjukare samhälle, så vill man välskydda den enskilde mot övergrepp. Varför då släppa loss en flod av nyacenirala personregister genom lillsiändet till Det Bästa all registrera helasvenska folkel på data? Och varför säga nej lill vårt förslag all låta också defackliga organisaiionerna - inte bara företagsledningarna - överklaga beslut ominrättande av personregister i företagen? Regeringenhar t. ex. gett tillstånd att registrera vilka inlerurbana telefonsamtalsom dess anställda ringer. Vi anser det uppenbart att dl sådani dataregisterangår de anslällda lika myckel som förelagsledningen. Volvos företagsledninghade rätten alt besvära sig över datainspektionens avslagsbeslut. Varför Skallinte de anställda på ha samma rätt när beslul i dataärenden går dem emot? Delär sant att socialdemokraterna på ett viktigt område verkligen har gått in föratt sprida inflytande lill många människor. Jag tänker på den nya arbetsrättensom och socialdemokraterna tillsammans röstade igenom i riksdageni går. Den komnier, rätt hanterad, all bli en av de vikiigaste reformernanågonsin för atl motverka maktkoncentration och ge arbetare och tjänstemän meralt säga till om i sin vardag. Menpå andra områden leder den socialdemokratiska politiken tvärtom till myckel avcentralstyrning och maktkoncentration. Redan i er okänslighet inför de riskerman lar när mycket makt samlas på få händer ligger en fara. Detär avslöjande all socialdemokraternas valprogram inte hade något att säga omdel som för oss liberaler är centralt: Hur skall vi kunna bryta utvecklingenmot svällande byråkrati och ökande maktkoncentration? Skyddet av individen idatasamhället var inte värt en rad i socialdemokraternas aktionsprogram; inteheller skyddet för fri- och rättigheterna i grundlagen. Där finns inte hellerelt ord om den kollek-livanslutning som drabbar var tionde svensk. Den lystnaden är talande.Men när lägger fram sin valmanifesl försociala reformer ulan socialism kommer det all finnas Nr 147 mycket omjust de här problemen. Kampen mot maktkoncentration och - den skyddetför den enskilda människan står för oss alltid i centrum av det 3 jypj 197 Vi serbehovet av planering och gemensamma åtagan- - Men vi ser ocksåalt makten måste fördelas, begränsas och kon- Den ekonomiska trolleras för alt vi verkligen skall få ett mänskligare samhälle. Därförbehöver det här landet växling vid makten. En ny regering utan socialdemokralerkomnier all bygga sin ekonomiska och sociala politik på den grund somfolkpartiet och gemensamt lagt fast. Någon ytlerkantspolilik finns del,som konstaterat, inte utrymme för i svensk politik.Folkpartiet vill förena social omsorg med motstånd mot socialism ochmaktkoncentration. Det är fördel programmet vi söker väljarnas förtroende. HertWERNER i (vpk): Jag måste först protestera mot historieskrivning när detgäller Ill-överläggningarna. Del var ju ändå så all först tjatade ni frånborgeriigt håll om en slabilise-ringskonferens. När det sedanblev en överläggning kom ni ganska tomhänta lill den överläggningen. I slorlsett hade ni bara elt recept, detsamma som , nämligen enmaning till lönlagarna om återhållsamhet i avtalsrörelsen. De konkreia förslagsom vi förde fram - prisstopp på alla dagligvaror, slopad moms på maten ochskärpt kontroll över ålgärder mot de mullinalionella fördagens prispolitik -ville ju inte vare sig ni eller regeringen diskutera. Sedanvar det väl ändå så, , alt samtliga partier - från vpk till moderatasamlingspartiet - när det gällde eli skalleförslag hävdade all det varregeringens sak att lägga fram ett sädant, som vi sedan i vanlig ordning skulleta ställning lill. Visst blev vi bönhörda över hövan, eftersom man redan ivådagar efter vår begäran lade fram ett sådani förslag. Men att då komma och sägaall bakom det låg hemliga förhandlingar tyckerjag är litet dålig stil - vihade ju ändå bett om förslagel. Jaglycker inte att del var något bra skatleförslag. Men som sagt: Allesammanshade vi bett om del. Så lycker jag alt del ärmed den saken, . Den kapitalistiska världen har under hela 1970-lalel dra gils med ekonomiska kristendenser. Kortvariga perioder av högkonjunk tur har inte kunnal skingra den allmänna bilden av ett samhällssystem i nedgång. Även om konjunkturerna nu förbättras något är arbetslösheten högre, utslagningen värre, prisstegringarna större, resursslöseriet ansvars lösare, miljö- och energikrisen djupare än under 1960-ialei. Lägger vi härtill den numera nästan ständiga oron på den internationella valutamarknaden, de tvära i den inlernalionella handeln och den stagnerande ekonomiska tillväxten ser vi atl den del av världsekonomin som behärskas av de stora trusterna och monopolen har kommit alltmer i oiakl och obalans. Denekonomiska politiken m. m. Samtidigtbestår och fördjupas klyftan mellan de rika kapitalistiska staterna och deutplundrade länderna. Den imperialistiska världsordningen beslår liksom dessföljder, hunger och massvält. Även om de mest reaktionära anslagen kundestoppas vid i , lyckades de rika länderna - ledda avUSA - att förhindra etl beslul om skapande av en fond för bufferllager avråvaror som skulle stabilisera råvarupriserna. Den nya ekonomiska världsordningsom beslutat verka för syns fortfarande myckelavlägsen. Och någon ny världsordning kan det knappast bli förrän kapitalismoch imperialism i grunden har besegrats. Intill dess kommer de multinationellastorbolagen att kunna spela med folkens försörjning och liv. Intill dess kommerklyftorna i världen att leva vidare, massvälten å ena sidan -resursslöseri ochlyxkonsumtion å den andra. Delpåstås ofta all skulle avvika från de krislendenser som kännetecknarden övriga kapitalistiska världen. Så är det inte. Visseriigen harkristendenserna i inte fåll samma dramatiska ultryck som iandra kapitalistiska länder, men den långsikliga utvecklingen går igen ocksåhär. Vi har påvisat det . Den ekonomiska tillväxten tenderar alt avla.Sysselsättningen kan bara hävdas dels genom en kraftig ökning av antaletdeltidsanställda, dels genom en kraftig ökning av de s. k.offentlighelsanställda. AMS-verksamheten måste svälja allt fler, även om detfinns vissa konjunklurella variationer. ökar utslagningen påarbetsplatserna. 10 Vn av industriarbetarna är sjukskrivna. Många undersökningar visar all arbetsmiljöerna fortsätteratl vara otillständigt dåliga. Arbetstempot är alltför uppdrivet.' Fä grund avstegrade levnadsomkostnader tvingas många ta extraarbete, vilket naturligtvisbidrar till stress och ulslagning. Många har långa resor till och från jobbet.Många arbelar ofta övertid. För stora grupper är därför åtta limmars arbetsdagen illusion - som andra har svårt alt få jobb. Sysselsättningenaren politisk huvudfråga. Rätten till ett meningsfullt arbeie skall kunnagaranteras alla. Men denna rätl skall inte som vara beroende av enskildakapitalägares profltintressen. Om folk kan få arbeie eller inte skall inte varaberoende av om enskilda kapitalägare anser det vinstgivande nog atl investera,eller vara beroende av om kapitalistisk spekulation slår rätt. Skall rättentill arbete kunna tryggas, så krävs planering av hela samhällsekonomin. Då krävsatl spekulations-och profilinlressenas grepp över ekonomin bryts. Allasäger sig inse att enskilda förelag behöver planering och rikhaltigabeslutsunderlag. Vi kunde här i kammaren höra hur de borgeriigapartiernas talesmän påstod sig sakna sädant när de försökte förhindra Stålverk80. Men vad som gäller enskilda förelag gäller än mer för ekonomin som helhet.Del är därför höjden av ansvarslöshet mot lönlagarna och mot medborgarnas rätttill ett meningsfylli arbeie som motståndarna till en planerad hushållningvisar. Ni kan från borgerligt håll prata om hur många hundra tusen nya jobb somhelst, men så länge ni inte vill avskaffakapitalets makl över ekonomi och folks arbeie och ulkomsl och ersätta dennamakl med folkstyrd planering, så länge kommer varje löfte atl vara tomma ord.Den ekonomiska politik som bedrivits har gått ut på allhålla del kapitalistiska systemet vid liv. Dess bärande lanke har varil atl medlock och pock söka förmå kapitalägarna lill investeringsverksamhet och till allinte slå igen alltför många arbetsplatser. Men kapitalets maktställning överekonomin har lämnats oberörd. Det enskilda företagets profilinlressen ärfortfarande del bärande motivet för produktionen i det här landet. Den s. k. Hagapolitikenhar varje gång fått som resultat etl försök att säkerställa eller ökakapitalets andel av det som producerats. Den har fört med sig former avpåtaglig slatlig inblandning i lönerörelserna, som enligt vår mening måsleavvisas. Kapitalistiskekonomi pendlar alllid mellan högkonjunkturer och lågkonjunkturer, mellantider av gon om arbetstilirällen och tider av hög arbetslöshet. Denna svängninggör att kapitalismen inte kan ge ekonomisk och social trygghet. De arbetandemåsle alltid leva med frågan: Vilka komnier all drabbas av arbetslöshet vidnästa kris? Den ekonomiska politik som förs går ut på atl skyddakapitalels intressen och syftar lill all mildra långkonjunklurerna och till atlfå fram en ny högkonjunktur. Men högkonjunkturer blir inte beständiga; de slårom i arbels-löshetskriser. Regeringen och de borgerliga partierna draremellertid mål-löst vidare. De vill inte befria ekonomin från konjunktursvängningaroch kriser, eftersom de vägrar angripa kapitalets makt. Närdel gäller att trygga rätten lill ett meningsfullt arbete är del nödvändiglatt ekonomin frigörs från de privata profitörernas och spekulanternas grepp.Detla måste vara den ekonomiska politikens och sysselsättningspolitikenshuvudmålsättning. Rätten till arbete kan bara tryggas i demokratiskt planeradproduktion och hushållning, där folkets behov och inte enskilda vinster äravgörande. Bilar av en sådan politik är samhällelig kontroll över investeringaroch företagsdableringar. Detta underlättas genoni förstatligande av det privatakreditväsendet och genoni förstatligande av vissa nyckelinduslrier. Dessuiommåste etl program för startande av nya statliga industrier - främst iavfolkningsbygderna - utarbetas. Det är statsministern noga med all understryka. Men finns del inte enmotsättning i regeringens resonemang när det gäller sysselsättningspolitikenoch regeringens kärnkraftspolitik? Vi anser all del gör del. Låt oss granskaden motsättningen. Jag utgår från all OlofPalme och jag är överens om all kapitalägarna - eller det privata näringslivet,som det oftast heter här i kammaren - inte kan garantera folk arbeie.Detta har blivit allt tydligare . För atl motverkaarbetslösheten har regeringen gått in med miljard efter miljard av skattepengarför att understödja företagen i olika former. Men vad är del som sker? Jo,företagen lackar och lar emot alla de olika sorterna av bidrag, hållerlönsamheten uppe så att Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken tn. de kan nyinvestera - meninvesterar på dl sätt som ger alll färre människor arbete. Pengarna salsasinte pä lörädlrngsmdustn, som ger relaiivi många arbeisiillfällen för varjeinvesterad miljon. Nej, de satsas på enormt energislukande processindustrier,som förser den kapilalisliska världsmarknaden med halvfabrikat. Det är denplats som är tilldelad i det internationella kapitalelsarbetsfördelning. Följden blir- i rak motsats till del uttalade syftet - allsysselsättningsproblemen växer i . Detär här regeringens kärnkraflsprogram kommer in i bilden. För att underhålla envidareutveckling av denna sysselsätlningshämmande produktionsstruktur i Sverigelanserar regeringen del i särklass i världen största kärnkraftsprogrammet perinvånare, ulan hänsyn till riskerna och lill atl landels utrikespolitiskahandlingsfrihet allvarligt kan undermineras. Närsiaisminisiern säger all kärnkraften behövs för sysselsättningen, så är detdubbelt orikligt. För del förslå är lillgången på arbeisiillfällen underkastadkapitalismens ekonomiska anarki, och del kan inga kärnkraftverk i världen göranågonting ål. För det andra innebär satsningen på kärnkraft att regeringen hellenkelt effektuerar storfinansens lönsam-heiskrav på två områden: dels när detgäller all göra vinster på byggandet av kärnkraftverk, som är en myckelsysselsällningsfallig verksamhet i förhållande lill det insatta kapitalet, delsnär det gäller alt driva landets produktionsstruktur vidare i en riktning därallt färre sysselsätts per enhet insatt kapital. Vadkunde dä regeringen ha gjort i stället? Den kunde ha sagt: Vi vill inte hakärnkraft, den är farlig, den underminerar landets oberoende. Regeringen kundevidare ha sagt: Att vi avslår från kärnkraft ger oss en verklig chans allplanera för en produktionsstruktur här i landet som ökar sysselsättningen istället för att spela med på kapitalets villkor, som innebär alll färresysselsatta. Den kunde ha sagt: Låt oss sträva efter en produktionsstruktur sominte kräver en så våldsam ökning av energiuttaget som den nuvarande! Vibehöver ju därmed inte gå så långt atl vi skapar en produktion som i exempelvisVästtyskland, som bara gör av med fjärdedelen så mycket energi per arbetare somSverige. Och märk väl-Västtyskland är ett lika högulvecklat industriland somSverige. Vi behöver inte ens sänka energiuttaget. Dettaär väsentliga frågor som kommer all spela en slor roll framöver. Jag villdärför fråga statsministern: ni , närt. o. m. har klivitner från kärnkraftsbarrikaden för all inbilla folk att en borgerlig regeringinte blir någon kärnkraftsregering, låta socialdemokratin framstå som den somensam driver den storfinansens intressefråga som kärn-kraflsutbyggnaden utgör?Eller tänker ni söka vägar för all slå lill reiräii? Jag tror inie all någon iså fall kommer all uppfana del som en pres-tigeförlusl ulan del kommer attuppfattas som ett förnuftigt beslul. Rättenlill ett meningsfullt arbete kan bara tryggas genoni en socialistiskarbetarpolitik. Men det gäller inte bara all få arbete. också all de arbetande skall få arbeia under bra och rättvisa villkor. De arbetande måsle ha demokraiiska rälligheler på sina arbetsplatser - detdiskuterade vi i går. De måste ha rätlall bedriva politisk verksamhet påarbetsplatserna. De måste ha inte bara full insyn ulan förhandlingsrätti alla frågor som rör arbetslivet. De måste ha strejkrätt. Beslutet i går innebärenligt vår uppfatlning en skärpning av fredspliklen och ökade möjligheteralt avskeda strejkande. Kapitalägarna kanavskeda arbetare, de kan omorganisera sin verksamhet, de kan höja priser, de kan vägra att anställa anvisad arbetskraft, de kansvartlista, de kan perminera. De kan påmänga olika sätt rubba förutsättningar föringångna avtal lika väl som de påmånga sätt kan vidta åtgärder som egentligen skulle kunna betecknas som fackliga stridsåigärder men somi detta samnianhang alllid kallas någotannal. Beslutet i gårhar från socialdemokratiskt håll kallats den störstareformen sedan den allmänna rösträtten infördes. Men vi måslesäga: Kampen för demokraiiska rättigheterpå arbetsplatserna måsle fortsätia. De som arbelar skall ha maklen på sina arbetsplatser. Dit måste kampen fördemokratiska rättigheter på jobben syfta. har kapitalel övermakten i vårtsamhälle. Del är dl konstlat förhållande. Det blir inga verktyg om ingen smider dem.Del blir inga hus om ingen bygger dem. Det blir inget virke om ingen fäller skogen. Men del går alt smida verktyg ulan aktiespekulanter. Det går atl bygga hus utan mark- och bostads-spekulanteroch privata byggherrar. Det går alt fälla skog ulan bolagsherrar. Gentemot kapitalets makt över produktion och samhällsliv är alla arbetande diskriminerade. Det hör till klassamhälletsnatur. Men vissa delar av de arbetande fårutstå särskild diskriminering. Dit hörkvinnorna och ungdomen. Den högsta arbetslösheten finns bland kvinnor och bland ungdom - och särskilt dåbland unga kvinnor. Och när de har arbete återfinns kvinnorna i de flesta fall i etl fåtal yrken därde betalas dåligt. Den formella likalönen har inie ändratdet förhållandel alt kvinnokön ger lägre lön. Men likalitet som kön skall vara ett skäl för en särskild löneklassificeringskall ålder vara del. kan en 17-åring med kanske en ettårig yrkesvana få sämre lön än den som är nybörjare men har fyllt 18 år.Kravel måsle vara lika lön för likaarbeie oavseii ålder och kön. Alla påslår sig säkertvara moisiåndare lill den här lypen av diskriminering. Men likväl finns den där.Likväl tjänade hellidsarbetande kvinnor år1972 . i genomsnitt, medan dehellidsarbetande männen tjänade över 40 000kr. Och Irois all del härhar sagts så niänga ord om jämställdhet har man avslagit vårtkrav att staten genom avtalsverkel borde vara föregångare och avskaffa låglönerna inomde s. k. kvinnoyrkena. Kvinno- och ungdomsfrågornahar varit de stora ordens och de småhandlingarnas frågor. Jag har redan tidigare berört den ökadeutslagningen i arbetslivet, stressiga och jäkligaarbeten och de många dåliga arbels- Den ekonomiska politiken in. Denekonomiska politiken m. m. miljöer som finns. Vi harlagt fram program mot stress i arbetslivet, mot monotona arbeten och förförbättrade arbetsmiljöer och arbetsförhållanden. Del är nödvändigl altbekämpa den för lidiga uisliiningen av många arbdande. Del gäller alt såvälmildra arbetstempot som korta arbetstiden. Allapartier har talat om arbetstidsförkortning. Men vi är ensamma omatt ha velal gå lill konkret handling. De borgerliga partierna inbillar sigall en arbetstidsförkortning skulle vara nödvändig bara med lanke på de mindrebarnen. Det visar all de partierna lever i en värld där de inte upptäcktutslagningen i arbetslivet. Barn behöver kunna umgås med föräldrarsom inte är helt slul. Men del behöver också fyraåringarna, femåringarna,sexåringarna, sjuåringarna osv. Och alla arbetande måsle ha rätt till en fritidsom kan fyllas med meningsfylld samvaro och sysselsättning och som inte baragår åt lill all vila efter en alltför lång och intensiv arbetsdag. Deborgerliga partierna försöker helt fuska bort en nödvändig arbeis-lidsreformför alla. Del är i och för sig stilenligt. Men socialdemokraterna har hittillsnärmat sig arbdslidsfrägan som katten närmar sig het gröt. Jag tänker inte sä här i riksdagsfinalen försöka mig på någon summeringav vad den riksdag som valdes uträttat under degångna åren. Det får och kommer säkert andra att göra. Talmännen har klubbattusentals beslut, men del finns ändå anledning all ställa frågan om del är fråndet här huset som politiken i styrs. I direktionsrummen i bankpalatsenrunt har det under samma lid fatlats beslul som niänga gånger merdirekl och rör det arbetande folkets vardag i del här landet -uppköp och nedläggning av förelag som berör lusentals och åter lusentals människor,beslul om investeringar här hemma eller beslul om atl nya miljoner som svenskaarbetare har slitit ihop skall föras utomlands och satsas i och andrafasciststaler med s. k. investeringsvänligi klimat. När hundratusentalsmänniskor slås ut ur produkiionen och klassas som sekunda arbetskraft eller närarbetande människor stämplas som förbrukade i alll lägre ålder är detsjälvfallet inte en följd av några demokratiskt fattade beslul. Det är inteheller vi här i huset som beslutat 0111 att prishöjningarna under den härriksdagsperioden skulle bli våldsammare än under någon annan riksdagsperiod imodern svensk historia. Livsnödvändiga dagligvaror är 30 96 dyrare än närden här församlingen träffades efter förra valet. Sammautveckling har vi kunnal konstatera när det gäller hyrorna, trotsbosladsminisierns löfte och trots atl beslutat omräntesubventioner. I ställd för en stopp för hyresulplundringen är tendensennu all hyrorna rusar i höjden allt hastigare . Allade negativa fenomen som jag räknat upp är inte resultat av några naturlagar.Del går alt stoppa hyresulplundringen genom t. ex. ingrepp mot de storabyggmonopolen och en annan bostadspolitik. Del går all stoppa priserna ommonopolens makt bryts. Del går all förhindra ar- betslöshet och ulslagninggenom en planerad hushållning där samhällsnyttan istället för profiten fårbestämma. Men det förutsätter all kapitalets makl bryts. Del förutsätter attriksdagens ledamöter, som är demokratiskt valda, lar på sig ett siörre ansvaroch medverkar lill att bolagsstyrelser och kapitalägare får mindre all sägatill om än vad de har . Enborgerlig majoritet i del är huset efter höstens val skulle medverka till allgöra till ett kapitalels transporlkompani. Därför är det enhuvudfråga för oss kommunister under de tre månaderna fram lill valet allbekämpa högerkrafterna både i och utanför moderaia samlingspartiet. Vi harmånga gånger förklarat atl vi är starkt kritiska mot socialdemokraternassamverkan ål höger och krävt en vänsterpolitik som utgår från socialistiskalösningar och håller del socialistiska perspektivet levande. Del kommernaturligtvis inte en borgeriig regering all göra. Därför kommer vi att på alltsätt bekämpa tillkomsten av en borgerlig regering i höstens val och medverkatill att politiken i stället vrids ål vänster. Denekonomiska pohtiken m. m. Under nu rätl många timmar har kammaren diskuterat den aktuellaekonomiska utvecklingen och våra ekonomiska framtidsperspektiv. Vi har enstark ekonomi. Vårt lands arbetare, tjänstemän och företagare svarar för kanskeden största produktionen per invånare i världen. Vi har en fördelning avproduktionsresultatet som kanske är jämnare än i något annal land. Självfalletsaknar vi inte problem. De problemen kräver en fasl ekonomisk politik.Regeringens inställning i de frågorna kan sammanfattas på följande sätt. Föratt pressa tillbaka prishöjningarna och förslärka vår industris konkurrenskrafthar vi lagt fast dl sju punk is program med en skatteomläggning somett viktigt inslag. Vi har träffat en överenskommelse med Landsorganisationenoch om hur en sådan skatteomläggning skallse ut.