prot · FZ0924 · 1975-12-31 00:00:00 — Enytterligare invändning är att nu kommer ett förslag från fri- ochrättighetsutredningen om förbud i grundlagen mot åtgärder som diskriminerarmed hänsyn"till kön. Detta är riktigt - det är ett värdefullt förslag somkommit fram efter ett intensivt arbete från . Först var övrigapartiers representanter ganska negativa. Förslaget är som sagt utmärkt, men detgäller ju bara förbud för statliga myndigheter att diskriminera. Det har ingenjuridisk effekt på de privata arbetsgivarna. Därför är det inte till fyllest,om man vill ställa samma höga krav på enskilda och kommunala arbetsgivare sompå statliga. Såsäger man att andra åtgärder är viktiga, t. ex. bestämmelsen att företag somtar emot lokaliseringsstöd måste rekrytera av vartdera könet till dearbetstillfällen som uppkommer genom lokaliseringsstödet. Man pekar på deförsök som pågår i län med rekrytering av kvinnor tilltraditionellt manliga jobb. Men här gäller det ju ett mycket begränsat antalföretag, hur värdefulla försöken än är i och för sig. Med en lagstiftningskulle man kunna tvinga alla företag till en mera aktiv rekryteringspolitik. Justde goda erfarenheterna av t. ex. lokaliseringsstödet pekar på att vi skullekunna nå längre här i med en lagstiftning än utan. Med hjälp av dessabestämmelser har man fått vissa företag att mera aktivt ta ansvar för attrekrytera kvinnor till traditionellt manliga jobb. Det tyder på att vi med en lagstiftningskulle kunna få även andra företag att ta ett sådant aktivtansvar, som de tyvärr inte tar i tillräcklig utsträckning. Statenkan också gå före som arbetsgivare. Här finns nu en utredningsrapport somvisar hur det skulle kunna gå till. Men återigen ställer jag samma fråga:Varför skall vi bara ställa sådana anspråk på staten som arbetsgivare? Varförinte ställa samma krav på enskilda arbetsgivare? Sedanvar inne på argumentet att en lagstiftning eventuellt skullekunna försvåra positiva åtgärder att förbättra kvinnornas ställning. Men om enlagstiftning får sådan effekt, det beror på hur den utformas. I det förslagtill grundlagsbestämmelser som jag nämnde sägs klart att bestämmelserna inteskall hindra sådana åtgärder som syftar till bättre jämställdhet mellan män ochkvinnor, även om de på kort sikt innebär en särbehandling. Och i den norskaregeringsproposition, som har lagts fram för , står det på samma sätt,att diskriminering med hänsyn till kön är förbjuden, men med diskrimineringavses inte sådan olika behandling som i enlighet med lagens syfte avser attbefrämja jämställdhet mellan män och kvinnor. Det går alltså att ilagstiftningen undanta sådana åtgärder. Vadbeträffar är det just en av de centrala delarna i arbetet, att man åläggerföretagen att aktivt befrämja de eftersatta grupperna. sägs det i vissayttranden, t. ex. från jämställdhetsdelegationen, att detta har skett vid sidanav lagen om diskriminering, men den som säger så måtte inte ha studerat hurlagen fungerar. I själva verket är ett av de bärande elementen i lagen motköns- och rasdiskriminering, att domstolarna kan ålägga företag som inte harlevt upp till denna målsättning att åta sig program med klart angivnaprocentuella mål för hur arbetsstyrkan skall vara fördelad.Sedan får företagen komma in med redogörelser för hur man lyckats uppfylla sinmålsättning. Sådana positiva åtgärder - som man alltså här påstår skulleförsvåras av en lagstiftning - är i själva verket ett centralt inslag i denamerikanska lagstiftningen. Somjag nämnde fick arbeta innan vi fick gehör för tankenpå ett lagskydd mot obefogad uppsägning, och det tog nästan lika attfå igenom kravet på rätt för de anställda att utse representanter i företagensstyrelser. Vi kommer inte att ge oss i detta fall heller. När människor här ilandet ser, att man i har fått ett fungerande skydd för jämställdheten,kommer man att också här fråga: Varför har inte vi ett likadantskydd här i ? Här är det fråga om ett 32-tänkande, alltså attarbetsgivaren skall ha kvar rätten att diskriminera. Det tänkandet sitternaturligtvis djupt, men kommer det att trängas tillbaka. Jag ber att få yrka bifall till reservationen 2. 1 övrigt stöder vifrån utskottets förslag, och jag skall här bara kommentera ett parav de andra reservationerna. första reservationen avstyrker de socialdemokratiska ledamöterna och detkommunistiska förslaget om ett starkare parlamentariskt inslag Närdelegationen tillsattes var det många som kritiserade den för dess ensidigasammansättning. För min del sade jag: Låt oss bedöma den efter dess arbete. Låtoss se vad den åstadkommer innan vi fäller några domar. Jagvill gärna säga, att en hel del som delegationen har gjort har varit bra.Särskilt när det gäller daghemsfrågan, men också på andra områden, hardelegationen drivit på. har delegationen &iort mindre bra. Delegationen har i huvudsak fungeratsom en broms, en återhållande faktor, när det gällt att få fram ett bättrelagskydd mot könsdiskriminering. I fråga om den viktiga frågan att gesmåbarnsföräldrarna möjlighet till kortare arbetstid - vilket skulle betydamycket för jämställdhet - har man inte heller spelat någon pådrivande roll, ivarje fall inte som har synts utåt. Närdet gäller FN:s kvinnoår, som vi just nu är inne i, sades det från början attdelegationen skulle fungera som samordnande. Men man fann snart att det varganska orimligt att ett så ensidigt sammansatt organ skulle kunna samordnaaktiviteterna. Därför har man just i det sammanhanget låtit stora delegationenoch särskilda arbetsgrupper få större roll. Situationenär den att den lilla delegationen består av bara socialdemokrater ochsammanträder . Den stora delegationen har en meraallsidig sammansättning och sammanträder . Frånsocialdemokratiskt håll har man alltid varit angelägen att betona att det ärden lilla delegationen som är jämställdhetsdelegationen och att den storadelegationen bara har en rådgivande funktion. Det gör ett snålt intryck, närdet nu finns en vilja från många olika håll att vara med och ta en aktiv,positiv del i arbetet och inte bara i efterhand ta emot rapporter om vad somhar gjorts av den socialdemokratiska lilla delegationen. Detär inte bara partirepresentanterna som har reagerat på detta sätt. Senasteveckoskiftet var jag på TCO:s temadagar om familjepolitik, och där togordföranden i TCO:s familjepolitiska nämnd just upp frågan om den storadelegationens roll. Detverkar som om man inom regeringen skäms en aning för den uppläggning man harvalt, i varje fall när man vänder sig till en internationell publik. I en artikelsom statsrådet skrivit i International Labour Revueskildrar hon situationen så, att man får intrycket att det är den storadelegationen som är delegationen. Det är tydligt att hon haft en känsla av på internationellt håll anser att det borde vara så. Därför skulle jagvilja vädja till , som ju är i kammaren, att visa en merpositiv och generös inställning till dem som vill vara med och arbeta,antingen genom att utvidga den lilla delegationen eller genom att låta denstora delegationen vara huvudorganet och ta ansvaret för ställningstagandena.Den måste då naturligtvis också fåen mer aktiv roll i stället för att som i huvudsak få ta del av information. Reservationen3 gäller frågan om en utvidgad rätt till ledighet för småbarnsföräldrar,vilket reservanterna tycks vara motståndare till. Här finns två problem: delsär det fråga om rätten till ledighet, dels är det fråga om ersättningen till familjernaför att öka deras möjlighet att utnyttja den rätten. diskuterar vi barafrågan om rätten till ledighet. Naturligtvis är det också två problem så tillvida att det gäller antingen rätt till fullständig ledighet eller rätt tillpartiell ledighet, alltså att arbeta med kortare arbetstid. En sådan utvidgadrätt skulle stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden, det skulle varalättare för den som har varit hemma under än självaföräldraledigheten, att komma tillbaka till sitt vanliga jobb. Ensådan här rätt finns redan på det statliga området; där har man rätt till 18månaders tjänstledighet, och man har också rätt att därutöver, i den mån det ärmöjligt, få partiell ledighet eller avkortad arbetstid. Utredningen om kvinnornasställning i den statliga förvaltningen föreslår att denna rätt skall kunnautvidgas ytterligare. Då måste man även här ställa sig frågan: Varför skall viinte ställa samma krav på kommunala och privata arbetsgivare som vi gör påstaten som arbetsgivare? Varför skall de inte ge föräldrarna samma möjlighetatt korta ner sin arbetsdag, eller att komma tillbaka till sitt jobb efter attha varit hemma ? Jag vill klart säga ifrån att i folkpartietprioriterar vi rätten till partiell ledighet, alltså en kortare arbetstid försmåbarnsföräldrar, och givetvis också utbyggnaden av daghem - det blir ju ennaturlig följd, eftersom den som arbetar också behöver endaghemsplats för sitt barn. påpekar kan det vara förenat med vissa svårigheter att generelltutsträcka rätten till ledighet så långt som till . Ett litet företag t.ex. kanske anställer en person som sedan skall få ledigt . Så anställermen en annan som också begär att fä ledigt . Och snart står man där medett antal tjänstlediga som man har svårt att ta tillbaka när derastjänstledighet är slut. Där tror jag alltså att det finns vissa svårigheter. Definns i princip , men de kommer naturligtvis att öka, och där får viavväga fördelarna mot svårigheterna. Det väsentliga är att man ger utvidgadrätt till partiell tjänstledighet. Detfinns också en reservation som anser att utskottet har varit för positivt tillden fiexibla arbetstiden. Jag vill gärna litet utförligt redovisa de positivaerfarenheter som vunnits av fiexibel arbetstid, eftersom man iutskottsbetänkandet mest pekar på de invändningar som kommit fram, även om mannoterar att den enkät som har gjorts bland personalen visar att 93 96 av destatsanställda som haft fiexibel arbetstid är positiva och 2 96 är negativa. Depositiva erfarenheterna är framför allt att det gick lättare att lösabarntillsynsfrågorna, att restiden förkortades för en tredjedel avsvarspersonerna, att arbetsprestationen förbättrades och att trivseln ökade påarbetsplatsen. Så mycket som ansåg att det till-lämpade fiextidssystemetöver huvud taget inte behövde förbättras. 2 Riksdciiicns protokoll l')75l76:2't-25 är alltså en klar framgångför det här försöket att anpassa arbetslivet till människornas olika behov. Motionärernaanser, och utskottet har tillstyrkt det kravet, att fiextid skall införas på dehåll i statsförvaltningen där personalen så önskar, om det inte är teknisktomöjligt. Vi vill att skall ställa sig bakom det uttalandet.Anledningen till det är inte att vi är rädda för att personalen skulle varanegativ, så att frågan därför inte skulle kunna lösas genom förhandlingar, utanatt vi anser att arbetsgivarparten behöver en påtryckning. Vi minns ju hur manfrån sade att fiextid var ett hot mot jämlikheten eftersom allainte kunde få del av den. Det är mot den bakgrunden vi tycker det är nödvändigtatt gör ett positivt uttalande. Ireservationen 4 yrkas att det skall lagstiftas om minimiarbetstid. Det arenbegränsning av individens handlingsfrihet, som vi avstyrker. I stället bör dedeltidsanställdas ställning och deras sociala skydd stärkas och de bör få medövriga anställda likvärdiga förmåner. I den allmänna debatten om deltid hörman ibland hänvisningar till att de deltidsanställda har en svagare ställningnär det gäller olika sociala förmåner. När.det argumentet framförs frånregeringshåll är det en smula komiskt, eftersom regeringen har haft allamöjligheter i världen att förbättra de deltidsarbetandes ställning. Demöjligheterna har man inte tagit till vara förrän på den allra senaste tiden.Jag yrkar alltså avslag på reservationerna 4 och 5. Nuär det inte bara åtgärder av konkret politisk natur sorn spelar roll förjämställdheten. Det är också fråga om attityder, och dem tar det attändra. Härvidlag är det inte betydelselöst vad ledande politiker säger ochgör. Det skulle kunna finnas anledning till mänga kommentarer. Vi minns kanskehur utbildningsministern i en debatt talade om en moderat kvinnligriksdagsledamot som en siren som skulle försöka förföra oss andra med sinargumentation. Sädana yttranden ökar naturligtvis inte respekten förjämställdheten i politiken. Detgör det inte heller när moderata samlingspartiets ledare skriver att ifamiljepolitiken skall far inte uppträda som någon ställföreträdande mor, utanspela sin egen naturliga roll. När detta har påtalats har sagt,senast i , att "Det var inte jag som sade det där utandet var bara ett citat". Det är knappast någon hjältemodig insats av herrBohman. Om man läser hans bok framgår att det verkligen inte bara var fråga omett citat. Citatet lämnas utan invändningar, och det står klart avsammanhanget att instämmer i den uppfattning som där kommer tilluttryck. Omman går till källan och tar del av inställning till dessa viktigafrågor om jämställdhet, finner man en lång framställning, som helt och hålletstår för själv, där han understryker att det finns stora skillnadermellan män och kvinnor, och att dessa varit förbisedda i könsrollsdebatten ochbör tas till utgångspunkt i det fortsatta arbetet i större utsträckning äntidigare. Det är fråga om bio- logiska och fysiskaskillnader men även emotionella och psykiska. Det är alltså, herr talman, enavgrund mellan konservativa uppfattning och en liberalsamhällssyn. Vårutgångspunkt är att individer är olika och att man skall utforma arbetslivet påett sådant sätt att det tar hänsyn till dessa individuella skillnader. Det ärviktigare än skillnader mellan olika kollektiv. Det finns skillnader mellan mänoch kvinnor, men dessa har fått spela en alltför stor roll när detgäller yrkesval och arbetsfördelning i familjen och i samhällslivet. Man böralltså försöka bortse från dessa skillnader och i stället ta hänsyn tillindividernas egenskaper. Närherr på ett möte av en kvinnlig deltagare blev tillfrågad om vad hanmenade med det här talet om de stora skillnaderna, som man borde ta störrehänsyn till, svarade enligt ett referat: "Vi kanske skall laav oss kläderna här på scenen tillsammans, så får vi se vad det är förskillnader." Det finns ett amerikanskt uttryck - male chauvinist pig - som detnormalt kanske är en aning svårt att översätta. Men här är det lätt. Man kankonstatera att när moderata samlingspartiets ledare får en allvarligt menadfråga om utgångspunkten för könsrollsdebatten, så svarar han med ensvinaktighet. står upptagen på talarlistan för denna debatt. Jagtror att det skulle vara av intresse för kammarens ledamöter att få höra fru afUgglas kommentar till insatser i könsrollsdebatten. () kortgenmäle: Det var mycket som drog in i debatten, men jag skallkoncentrera mig på ett par saker, nämligen det som vi huvudsakligen bördebattera . Vihar uttalat oss mot en lag mot könsdiskriminering men jag vet inte att vi i detsammanhanget anfört argumentet att utvecklingen gått så mycket fortare här än iUSA. Jag kan faktiskt inte finna något sådant uttalande i betänkandet, men jagkanske har läst det slarvigt. Jag vet inte var har sett detnågonstans. Utskottetsledamöter har emellertid haft möjligheter att på ort och ställe studera litetav erfarenheterna av den amerikanska lagstiftningen på detta område. Jag trorinte att någon av utskottets ledamöter - jag vet inte hur folkpartisternabedömde det - blev så där väldigt övertygade om att det här var någonting föross att ta efter och så att säga översätta till svenska. Nusäger att vi inte skall översätta den amerikanska lagen, utan attden svenska lagstiftningen skall anpassas efter svenska förhållanden. Han pekaremellertid på huvudlinjerna i den amerikanska lagstiftningen. Vi fick klart föross att man i byggt upp en väldig byråkrati för att bevaka att den härlagen efterlevs. Men enligt amerikanernas egen utsago har man funnit att dessalagföreskrifter, som en- Nr 24 dast förbjuder diskriminering, har haft små eller - som man uttrycker Onsriappn dpn ~endast icke mätbara verkningar när det gäller t. ex. att förändra 19 nnvemher 197S könsfördelningen på arbetsmarknaden. Man är också i på det klara medatt ett aktivt agerande är det enda sättet att komma någonstans Jämställdhetsfiågor i denhär frågan. Vi kunde också konstatera att förhållandena för kvin- m. tn. norna på arbetsmarknaden i är helt andra än iSverige. att förhäva sig när mansäger det. De fackliga organisationerna var mycket negativt inställda till attge kvinnor säte och stämma i de fackliga organisationerna, så att de där kanverka för sina intressen. Såär det ändå inte här. Vi kan komma längre genom att träffa avtal. Vi knyterstora förhoppningar till den nya lagstiftning på arbetsrättens område som kanförväntas . Då skall vi kunna göra kraftfullare insatser pådetta område. Meningen är att även de anställda skall få inflytande på såvälpersonal- som anställningsfrågor. Närdet gäller fri- och rättighetsutredningens förslag undrar jag om inte herrRomanus har litet fel. Han säger att lagreglerna riktar sig endast mot statligaarbetsgivare. Det är väl riktigt att utredningens lagförslag i allmänhet interiktar sig mot förhållandet enskilda emellan, men förslaget om lagstiftningmot könsdiskriminering är ett av de tre undantagen härvidlag. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: När man talar om byråkrati i , skall man alltid dela med 25 för attfå med jämförbara siffror. Det är bra att hålla i minnet, annars bliruppgifterna lätt vilseledande. Jagär glad över att tar avstånd från den typ av resonemang som gårut på att eftersom vi i har haft en snabbare utveckling än , måstealla åtgärder som man håller på med i vara ointressanta för vår del. Jag ärtacksam över att inte vill acceptera en sådan argumentering. Jaghörde den när statsrådet talade påTCO-dagarna. Om även hon vill avstå från detta resonemang skulle jag bli ännugladare. De förbud som finns i fri- ochrättighetsutredningens förslag riktar sig tyvärr endast mot särbestämmelserutfärdade av myndigheter och särbehandling utförd av myndigheter. Fri- ochrättigheterna gäller över huvud taget inte relationerna mellan privataindivider och företag. Därför behövs en särskild lagstiftning. Om det vore somfru säger, att utredningens förslag skall gälla även privataföretag, skulle ingen vara lyckligare än jag, men tyvärr förhåller det sig inteså. () kortgenmäle: För att det inte skall bli någon feltolkning vill jag läsa innantill pås. 18 och 19 i fri- och rättighetsutredningens betänkande. "Detskydd som utredningen föreslår för rättigheterna avser i allmänhet den enskildesrelation till den offentliga makten, mieförhållandet enskilda emellan."" -- Redan nu finns emellertid i RF en rättighetsregel som gäller också enskildaemellan, nämligen bestämmelsen om rätt till fackliga stridsåtgärder. Dennakvarstår i förslaget. Enligt utredningens förslag kommer härtill tregrundlagsbestämmelser som tar sikte också på den civilrättsliga lagstiftningen(dvs. den lagstiftning som reglerar förhållandet mellan enskilda), nämligenbestämmelserna om skydd för upphovsrätt och om förbud mot rasdiskriminering ochmot könsdiskriminering." Jämställdhetsfrågor m. m. (vpk): I sitt betänkande bekräftar inrikesutskottet att jämställdhetsfrågornahar tilldragit sig ett allt större intresse i samhällsdebatten, inte minst påarbetslivets område. Det är naturligtvis helt riktigt, eftersom kvinnornasökade inträde på arbetsmarknaden förstärker de orättvisor som kvinnorna möts avi arbetslivet och som de inte längre tyst vill finna sig i. har kvinnorna ett handikapp. Dels räknas de inte ha sammaförsörjningsplikt som männen även om de är ensamstående - de förutsätts inteheller behöva samma inkomst som en ensamstående man för sitt levnadsbehov -dels har de ofta en sämre yrkesutbildning, vilket minskar valfriheten. Denmedelålders generationen av kvinnor saknar i stor utsträckning helt sådan utbildning,och därmed ligger jämställdheten för deras del helt utom räckhåll.Förhoppningen är att de yngre, som i varje fall har en bättre grundutbildning,får en större chans att nå jämlikhetsmålet, men då måste de slippa välja mellanhemarbete och förvärvsarbete, slippa att ta hemmets service som sin naturligauppgift vid sidan av yrkesarbetet. Detta förutsätter en förändring också av denmanliga könsrollen, en lika fördelning av hushållsjobbet på båda parter och ensänkning av den nuvarande dagarbetstiden, som jag vill återkomma till. Skolanhar en viktig roll. Även om vi vet att de ojämlikheter som finns inte enbartkan utbildas bort, så är det viktigt att skolan motverkar de traditionellakönsrollsattityderna och förbereder elever av båda könen för dubblavuxenroller, motvekar fördelningen i flickors och pojkars val av ämnen ochlinjer som sedan leder till könsuppdelad arbetsmarknad med de nackdelar som ensådan medför. Härhar den nuvarande skolan misslyckats. Studerar vi ungdomens utbildning och yrkesval,finner vi en minst lika stor uppdelning i manligt och kvinnligt som bland deredan förvärvsarbetande. Den starkaste uppdelningen sker i yrkesskolan, därflickorna utbildar sig för kontor, handel och husliga och vårdande yrken. Isamma kurser finns då bara ett fåtal pojkar. Redani de ämnen i som elever har möjlighet att välja finns en kraftiguppdelning, t. ex. i teknisk orientering, där flickorna utgör mindre än 1 96,medan de i familje- och socialkunskap utgör 91 96. I valet av yrke för denpraktiska yrkesorienteringen är könsuppdelningen t. o. m. mer markerad änpå arbetsmarknaden. Flickornas val begränsas till ett fåtal yrkesområden. Över80 96 väljer de typiska kvinnoyrkesområdena, hälso- och sjukvårdsarbete,pedagogiskt arbete, kameralt och kontorsarbete, handel och servicearbeten -detta trots att flickor i genomsnitt har högre avgångsbetyg. Och det gällerflertalet linjer. Om vi inte inom skolan får en ändring i traditionsmönstretvid yrkesutbildning, kommer den könsuppdelade arbetsmarknaden att bestå också ifortsättningen. Mångakvinnor, såväl de som återgår till förvärvsarbete efter att ha varit hemmanågra år som de unga med små barn, önskar ofta ett deltidsarbete. De måstekänna sig för om de orkar att skota både hem och barn och ett arbete utanförhemmet, eftersom de fortfarande har huvudansvaret för både barntillsyn ochhemservice. Å andra sidan innebär kanske inkomsten av ett deltidsarbete att mantill nöds klarar familjeekonomin. Deltaär naturliga och ofrånkomliga synpunkter, men de accepteras inte på helaarbetsmarknaden, speciellt inte inom industrin. Däremot har handeln,servicesektorn, vårdyrkena och andra typiska kvinnoyrkesområden i snabbt ökadtakt accepterat deltidsarbete, och så är kvinnorna kvar i ekorrhjulet. Deltidsarbeteär inte bara en dålig nödlösning av konflikten mellan hemarbetet ochyrkesambitionen, det är också en form som i praktiken konserverar dentraditionella rollfördelningen. De deltidsanställda kvinnorna ställs oftaensamma med hemarbetet och har ingen chans att nå jämställdhet vare sig ifamiljen eller i arbetslivet. Utöver att kvinnor med deltidsarbete får avståfrån den ekonomiska självständighet som är nödvändig för jämlikhet slog redanlåginkomstutredningen fast att med deltidsarbete följde låga och osäkrainkomster, dålig anställningstrygghet, sämre eller uteblivna sociala förmåneroch dålig facklig aktivitet. Dendelrapport som jämställdhelsdelegationens deltidsutredning presenterat och somdelvis refereras i betänkandet visar att ingenting har hänt när det gällerdeltidsanställdas inkomster eller sysselsättningsförhållanden. Snararehar en ökning skett av deltidsarbetande beroende på att fler kvinnor kommit uti förvärvsarbetet. Enligt delegationen arbetar drygt 650 000 personer pådeltid, och därav är 600 000 kvinnor. Bara 2,4 96 av alla sysselsatta mänarbetar deltid mot av alla sysselsatta kvinnor. 1 åldersgruppen 25-44år finns bara 8 000 deltidsarbetande män mot 290 000 kvinnor. Som parentes tilldetta vill jag säga att det är den ålder då männen gör karriär i sitt yrke;genom deltidsarbetet utestängs kvinnorna från den karriärmöjligheten.