prot · FZ09122 · 1975-12-31 00:00:00 — Läkarresursernaär jämnare fördelade på olika områden än de var i slulel av 1960-lalet.Del lillskoli av läkare som kommil och kommer de prioriteradeområdena till godo är otvivelaktigt en effekt av läkartor-delningsprogrammei.Jag vill här nämna att antalet offentligt anställda läkare ökat med ca 450 inomallmänläkarvården, ca 530 inom psykiatrin och ca 420 inom långtidssjukvårdoch rehabilitering hösien 1968 lill hösien 1974. Socialdepartementetssjukvårdsdelegalion följer fortlöpande ulvecklingen närdet gäller genomförandelav läkarfördelningsprogrammel. Delegalionen har bl. a. sin uppmärksamhet riktadpå all samlliga landsling solidariskt svarar för sin andel av FV-blocken. Dethar också konstaterats all vissa ledigförklarade inle flrsökande därför att läkarna i stället tar vikariattjänstgöringar vid sidan avblocken. Med anledning av de svårigheter som därigenom uppkommit beträffandeFV-blocken inom en del medicinska verksamhetsområden, underströk delegalionenvid sitt sammanträde under hösien 1975 angelägenheten av att läkamlbildningengenomförs pä del sätt och med de mål som i samförstånd lagts fast viddelegationens beslut om läkarfördelningsprogrammel. Delegalionen beslöt uppdraål atl tillsammans med och Landstingsförbundetvidta eller föreslå erforderiiga åtgärder och atl lill delegationen redovisa enuppföljning beträffande läkarfördelningsprogrammels genomförande. Enrapport i dessa frågor läggs fram för sjukvårdsdelegalionen. Medledning av denna rapport flr övervägas vilka ytteriigare åtgärder som kanbehöva vidtas för atl läkarfördelningsprogrammel skall kunna genomföras på ettsäll som slår i samklang med den övergripande allmänna sjukvårdsplaneringen. Omvidareutbildning av läkare, m. m. Hert KINDBOM (c): Jag ber attfl tacka socialministern för svarei. Avsvaret framgår att huvudlinjerna i statsmakternas beslul omvidareutbildning och fördelning av läkare fullföljts i allt väsentligl. Mininterpellation är inle ställd för atl ifrågasätta beslul 1969.Tvärtom finner jag det angeläget au dessa riktlinjer kan fullföljas. Vad de rörsig om är alt den av beslutade omläggningen av läkarutbildningen ejkunnat genomföras i praktiken, varför brislomrädenas behov ej kunnaitillgodoses fullt ut inom de 1 969 prioriterade områdena. Socialministernnämner att antalet offentligt anställda läkare ökat inom allmänläkarvården,psykiatrin och långtidssjukvård/rehabilitering. De siffror som angetts bevisar,enligt min mening, i sig själva ingeniing om på vilket sätt situationen inom deprioriterade områdena skulle ha förändrats. Jämförelse saknas dels gentemot denslutna vården, dels gentemot del antal tjänster sorn medgellall man skall fl inrätta vid resp. lidpunkl. Lälmig för den skull nämna hur situationen ser ul hos en sjukvårdshuvudman. Förreledamoten av i lämnade för kort lid sedanett svar på en fråga i angående läkartillgången i primärvården, ochdet svarei föranledde mig atl intressera mig för läkarfördelningen och slälladen här interpellationen. I svarei redovisar han au anlalei allmänläkarljänsteri uppgick lill 46 och 1976 lill 85. Av dessa 85 tjänslerhar 73 medgivits av . är ca 45 tjänsler besatta medordinarie innehavare och ca 15 med Omvidareutbildning av läkare, m. m. Meddessa siffror kan man konsiatera att antalet besatta tjänster 1976 inle ärstörre än del antal tjänster som fanns tillgängliga 1970. Effekterna av att AT-och FV-blocken inte kan tillsättas drabbar i första hand när del gällerallmänläkarna en och tvåläkarstationerna. Från de grundläggande värderingar somjag representerar måsle detta betraktas som högst otillfredsställande. Dendecentraliserade sjukvården som byggs upp och som exempelvis i mitt hemlänresulterat i atl konkreta planer pä vårdcentraler finns i nästan samlligakommuner, måsle också fungera genom att tjänsterna kan lillsältas. För deenskilda människorna är det mest angeläget alt pä lika villkor fl tillgång lillläkarservice pä basnivån. Förhållandena är likartade inom psykiatrin ochlångtidssjukvården, och även där pågår ulbyggnad och planering för endecentraliserad vårdorganisation. Socialminislernpekar på en orsak lill de förhållanden som råder. 1 svaret sägs: "Del harockså konstaterats att vissa ledigförklarade inte flr sökandedärför alt läkarna i stället lar vikariattjänstgöringar vid sidan avblocken." Det är bra att socialminislern gör detta konstaterande. Detpekar på alt han är medveten om en orsak till atl intentionerna inte har kunnaiföras ut i praktiken. Del kanske kan finnas fler orsaker, och del bör kunnaklariäggas i den kommande rapporten. Vilka områden det ovan påtaladeförhållandel drabbar har socialminislern inle sagt något om, varför jag villfråga honom: Tar jag fel när jag påstår atl det hårdast drabbar de av statsmakterna1969 prioriterade områdena? Detta var några synpunkier med anledning av svaret, som jag än en gängber alt fl lacka för. Jag skall med iniresse ta del av den rapport somkommeratt läggas fram. Jag vill också understryka angelägenhetenav atl läkarfördelningsprogrammel skall kunna genomföras på ett säll som slår iöverensstämmelse med den övergripande allmänna sjukvårdsplaneringen - somsocialminislern redogjorde för i sitt svar - så all ytterst kansvara för genomförandel gentemot de enskilda människorna. I slulel av hade jag tillfälle atl diskutera dessa frågor ianledning av en lill mig riktad interpellation. Jag nämnde dä atl antaletläkare i värt land hade ökat frän ca 7 1960 till ca 16 400 är 1975. Medrådande utbildningskapacitet beräknades antalet läkare komma all uppgå tilldrygt 21 1980. Jag påpekade också alt som antalet läkare ökathade en myckel målmedveten prioritering skett av vissabristomräden, bl. a. den öppna sjukvården utanför sjukhusen, psykiatrin ochlångtidsvården. oktober 1968-no-vember ökade antaletoffentligt anställda läkare inom allmänläkarvården från 823 till 1 271, inompsykiatrin från 711 lill 1 238 och inom långtidsvård och rehabilitering från141 lill 555. Ulvecklingenmot en bättre tillgäng pä läkare kommer självfallet att gå vidare, i synnerhet- lål mig, herr talman, 11 påpeka detta - fr. o. m. år 1977 då de första storaårskullarna specialister blivit färdiguibildade enligt del nyautbildningsprogrammet. Jaghar sagt, och jag vill gärna upprepa det, att vi bör haen bättre balans vad gäller tillgången på läkare i vårt land. Syftet med det ijuni fastställda läkarprogrammel är ju atl i förening med del ökadeantalet läkare skapa en sådan balans när det gäller läkare inom olikamedicinska verksamhetsområden och att utjämna regionala olikheter. För attdetta skall lyckas är det självfallet av stor betydelse att intentionerna iläkarfördelningsprogrammel med dess prioritering av allmänläkarvård ochlångtidsvård blir förverkligade. Det betyder framför allt att de s. k.FV-blocken både inrättas och tillsätts med läkare enligt den fördelning som harlagts fast i läkarfördelningsprogrammel. Somjag framhållit, herr talman, i mitt svar följer socialdepartementetssjukvårdsdelegation mycket noga utvecklingen närdet gäller genomförandet avläkarfördelningsprogrammel och som jag har påpekat kommer en rapport atl inomkort läggas fram för sjukvårdsdelegationen. Med anledning av den rapporten flrdet övervägas vilka ytteriigare åtgärder som kan behöva vidtagas för attläkarfördelningsprogrammel skall kunna genomföras på det sätt som slår isamklang med den övergripande allmänna sjukvårdsplaneringen. Detta är ytterstangelägna frågor, och naturiiglvis är det angeläget att de prioriteradeområdena verkligen flr den tillgång på läkare som är nödvändig för att vi skallkunna skapa en riktig balans vad gäller utvecklingen. HertKINDBOM (c); Det finns inget att gå i polemik med socialministern om efter denkomplettering han nu gjort av sitt svar. Jag finner det bara angeläget atttacka för de ytteriigare understrykningar som har gjorts att grunden skall varaatt skapa balans mellan specialiteterna och även mellan regionerna. Jag vill änen gång understryka vikten av att åtgärder kan vidlagas, om sä erfordras medledning av den här rapporten, för atl verkligen fullfölja intentionerna i 1969års beslut. Överiäggningenvar härmed slutad. § 9 Om kommunernasavfallshantering Herrjordbruksministern erhöll ordet för alt besvara () den23 mars anmälda interpellation, 1975/76:159, och anförde: Fm har frågat mig om jag anser att länsstyrelserna ochhälsovårdsnämnderna har tillräckliga resurser för att kunna kontrollera attkoncessionsnämndens villkor i samband med miljöhotande verksamhet efterievs.Hon har vidare frågat om jag är villig alt öka siödet till kommuner ochindustri för uiredning om den ur resurshushållningssyn- 12 protokoll 1975/76:121-122 punkl långsiktigt klokastematerialhanteringen med målsättning atl avfall inle skall behöva uppstå.Slulligen har frågal mig om jag är villig atl dels öka stödet förinvesteringar i anläggningar som omvandlar avfall till resurser, delsföreskriva atl sådana metoder skall användas i stället för miljöslörandedeponering när det gäller all slutligt omhänderta avfall. Dentillsyn och kontroll av miljöfariig verksamhet som utövas av bl. a.länsstyrelserna och hälsovårdsnämnderna är ett viktigt medel för all genomföramiljöpolitiken. Del är därför angelägel all tillsynsverksamheten bedrivs såeffektivt som möjligt. Myndigheternas resurser för dessa uppgifter harförstärkts år . Arbete pågår på all ytteriigare förbättra myndigheternasmöjligheter atl fullgöra sina lillsynsuppgifler. Inom ramen för miljövärdensinformationssystem pågår sålunda försök med att databehandla material avbetydelse för tillsynen och med atl effektivisera kontrollrutinerna. Närdet gäller frågan om en bättre resurshushållning anser jag alt del frånsamhällets sida måste krävas alt det, innan produktionen av en vara påbörias,är känl hur det avfall som blir en följd av själva produktionsprocessen skallbehandlas liksom hur den färdiga varan skall omhändertas sedan den använts. Ansvaretför atl utforma sådana produktionsmetoder som svarar mot dessa krav måste iförsta hand vila pä industrin såsom jag också anförde i den förra åretframlagda propositionen om återvinning och omhändertagande av avfall. Statenlämnar i olika former etl omfattande stöd till sådantutvecklingsarbete. Vidare satsas frän statliga myndigheter betydande belopp påforskning kring avfallsfrågorna. Vadgäller frågan om investeringsstöd vill jag framhålla att våren 1975beslutade att statliga bidrag skulle kunna utgå till kommunerna föranläggningar för behandling av hushållsavfall. Tyngdpunkten lades därvid påstöd till anläggningar som innebar återvinning eller annal nyttiggörande avavfallet. Statsbidrag kan ulgå med upp till 50 96 av investeringskostnadernaför sådana anläggningar. FmHambraeus har slutligen tagit upp frågan om föreskrifter om användning avsärskilda metoder för återvinning av avfall. Jag vill i det sammanhangeterinra om atl regeringen i propositionen om återvinning och omhändertagande avavfall slagit fasl atl avfall skall betraktas som en resurs som i slörstamöjliga utsträckning skall användas på nytt. Med den utgångspunkten lades ipropositionen fram förslag som syftar till en ökad återvinning bl. a. avpappersavfall, kemiskt avfall saml metallskrol m. m. från uttjänta bilar. Närdet gäller hanteringen av blandat hushållsavfall pågår på skilda håll såväl ivårt land som i andra länder utveckling av och försök med en rad olika metoderoch anläggningar för återvinning av avfallet. Arbetet härmed har ännu intekommit så långl all del är möjligt all rekommendera att endast vissa metoderför omhändertagande av avfallet bör användas. Frti (): Jag ber alt fl tacka jordbruksministern för svaret på mininterpellation. Medanledning av propositionen 32 om återvinning och omhändertagande av avfallgjorde följande konstaterande i jordbruksutskottetsbetänkande 1975:10: "Avfall är en resurs som i största möjligaulsiräckning skall användas pä nytt. Åleranvändning måste vara en ledandeprincip vid omhändertagande och behandling av avfall. Sparsamhet,hushållning och åleranvändning bör alllså vara grundläggande för vårtutnyttjande av naturresurser och för inriktningen av vår varuproduktion. 1dag har en slor del av industrins avfall en komplicerad sammansällning. I vissafall är metoder för behandling och oskadliggörande av avfallet inte kända.Detta är etl oacceptabelt förhållande med hänsyn lill alt hanteringen avavfallet i många fall medför risker från hälso- och miljösynpunkt. Ansvaretför att det avfall som uppkommer vid produktionen kan las om hand pä ett urmiljö- och resurssynpunkl rikligt sätt måste i första hand åvila producenten.Innan produktionen av en vara påbörias bör del vara känt hur del avfall som ären följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdigavaran skall omhändertas sedan den använts." Jordbruksministernåterkommer till denna goda målsättning i sill svar. När man ser på skillnadenmellan teori och praktik blir man emellertid betänksam. Frågan är om del isjälva verket finns en tillräckligt djup insikt hos regeringen i vad delbetyder att vårt samhälle nu i praktiken har en utveckling som skadar naturenoch bryter ned naturresurserna och hur viktigt det är att vi på allt sättarbetar för atl fl ett samhälle i ekologisk balans, som lever på naturensavkastning i stället för atl äta upp naturens kapital. Detproduceras stora mängder industriavfall i vårt land. Förutom avfall från gruv-och mineralberedningsinduslrin beräknas industriavfall producerasper invånare och år. Jag anseratt regeringen måste kritiseras för bristandebeslutsamhet när det gäller tillämpningsföreskrifter med anledning av de lagarsom stiftats för au skydda miljön. Viär överens om att ansvaret för all utforma sådana produkiionsmeioder som inteåstadkommer någol avfall främst måste åvila industrin. Men näringslivet måsterätta sig efter den hårda konkurrensens lagar. Man har inte råd atl investera isådanl som inle betalar sig om inle konkurrenterna gör detsamma. Bädearbetsgivare och arbetstagare måsle i första hand länka på att de varor manproducerar skall gä atl sälja, annars måste firman slå igen. Dessuom kan maninle räkna med all varie företag skall ha lill uppgifi atl utforska och taansvar för hela det sammanhang företaget finns med i. Det är samhället, iförsta hand och regeringens, skyldighet atl se lill helheten i dellångsiktiga perspektivet. Vimåste lära oss atl försöria oss inom ell slulel. cirkuläri maleriakrelslopp.inle som i ell öppet, linjärt. Materia skall brukas, inle förbrukas. Ekologiär ett av de grundläggande kunskapsområden som ekonomin måste rälla sig efter.Vi skall inte tro atl företag klarar den omställningen isolerat. Riksdag ochregering måste via lagstiftning och finansieringsmöjligheter som gör delmöjligt atl uppfylla lagarna, sé lill aU utvecklingen vrids räll. Vitycks i den nuvarande lagstiftningen ulgå ifrån att det är nödvändigl attåsladkomma miljöförstöring för att vi skall kunna producera del vi behöver.Delta måsle bero på att vi har för dålig kunskap eller snarare att vi inlekombinerat de olika sorters kunskap som finns inom olika ämnesområden.Ekologer, tekniker och industrifolk borde samarbeta; ekologerna lalar om hurväsentligt det är att vi rättar oss efter de villkor som gäller för livet päjorden, den fysiska grunden för vår existens; företagsfolkel beställer denleknik frän teknikerna som är ekologiskt klok. Tekniken har hitlills filtutvecklas som om kunskap om sambanden i naturen inte fanns. Vi har handlat somom naturresurser fick förbrukas och skapat den teknik som är effektiv på attförbruka dem. Alll talar för all vi kunde utveckla en lika raffinerad lekniksom arbetar med naturen i stället för mot den, bygga upp i stället för attbryta ned. Samhället måste kräva detta genom hårda lagaroch ställa resursertill förfogande som möjligt för företagen alt efterfråga en sådan teknikoch följa lagarna. Miljöförstöringoch avfall är tecken på att vi arbetar efter fel princip -resursnedbrytande istället för resursuppbyggande i fysisk mening. Miljöskyddslagen och lagen omhälso- och miljöfariiga varor syftar i huvudsak lill au förhindra miljöskador,inte till att se lill aU materialet kommer lill bästa användning, inle tillstörsta möjliga hushållning med våra naturresurser. Vore det inte klokare atti stället lösa problemet vid källan, alt se lill alt tillräckligt med pengarkunde investeras i anordningar som gjorde au avfall aldrig behövde uppstå? Koncessionsnämndenför miljöskydd har i uppgift att pröva och lämna lillslånd lill verksamhet somkommer att skada naturen och att försöka minimera skadan. FalletMåsalycke i används nu i undervisningen i naturvärd. Det Ulgör ellexempel pä hur myndigheter tillåter miljöförstöring, som del verkar av brist påsamordning av olika kunskapsområden. Fågelmyran i hotar atl bli ännuell exempel på hur myndigheter anser sig böra godkänna primitiva metoder föravfallshantering. ger lillslånd på vissa villkor, som skallminska skadan. Ålskilliga, ibland rejält dyrbara, ålgärder krävs av den somsöker tillstånd att tippa avfall. Vore det inte bättre att pengarna satsades påatt göra något nyttigt med avfallet? flr man förhäll ni ngsbrder: om detvisar sig att skada uppkommer skall sökanden göra så och sä. Sökanden skall t.ex. kontinueriigt pumpa upp grundvattnet (hur länge då kan man undra? ),sökanden skall kontrollera grundvattnets kvalitet, täcka slam, avskilja vissaföremål innan avfall tippas, avleda lakvaiten kilometervis till reningsverketc. Fråganär orn vi inle lurar oss själva med det här systemet. Det blir fruktansvärtdyrbart att uppfylla alla de villkor koncessionsnämnden lägger på sökanden. Ochsedan visar det sig, atl när sökanden inte uppfyller villkoren händeringeniing. Det finns en uppsjö exempel på att koncessionsnämndens villkor intehar följts. Farhågor har besannats, och ändå händer ingenting. Del finnsavfallslippar och deslruktionsanläggningar-också moderna sådana - som intefungerar utan förstör naturen. teborgs och län sägeri en rapport över tillsynsverksamheten 1975 att 80 96 av de kommunalasoptipparna skapar stora miljöproblem, främst vattenförorening. På andra hållhar privatpersoner som fått sin miljö förstörd lagt ned stora summor pengar päexpertutredningar, som visar all koncessionsnämndens villkor inle följs. Miljöförstöringen fortsätter, medan myndigheternasutredningskvarn mal långsamt, så länge någon orkar hålla på. Del borde finnasen miljöombudsman, som kunde hjälpa den enskilde i alla labyrinter. Delverkar tydligt atl resurserna hos de myndigheter som skall utöva tillsynen imiljöskyddsärenden är helt otillräckliga. Länsstyrelserna har bett omförstärkta resurser men inte fltt så att det räcker, säger jordbruksministerni interpellationssvaret: "Arbetepågår pä alt ytteriigare förbättra myndigheternas möjligheter all fullgöra sinatillsynsuppgifter. Inom ramen för miljövärdens informations-syslem pågårsålunda försök med att databehandla material av betydelse för tillsynen och medatt effektivisera kontrollrutinerna." Mendet är väl inte främst registrering och databehandling som behövs ulan folk utepå fältet, som tar prov och som har kunskaper nog all se närkoncessionsnämndens normer har överskridits och varför, och som kan gå vidareoch kräva rättelse. Jag vore tacksam om jordbruksministern ville närmareförklara hur han tänkt sig att databehandlingen här skall kunna stoppafortgående miljöförstöring. Trotsalt systemet inte fungerar ivingas koncessionsnämnden genom gällande lagstiftningatl lämna fler tillstånd, och kommunerna ser sig tvingade att anvisa platserför industritippar, slamtippar och sopförbränningsugnar. Kommunerna ochkommunala bolag flr satsa stora summor pengar på en leknik som bygger påbrisiande ekologisk kunskap, en dyr leknik som ändå inte blir bra. Vore delinte bättre om samhällel klart sade ifrån all hell andra, långsiktigt klokaremetoderskulle användas, som tog till vara material i stället för atl försökabli kvitt det och därmed förstöra? Jag vill följaupp det jag anfört med följande frågor: Pågår det något systematisktarbete inom regeringens kansli för att se lill att produktionen ochdistributionen ordnas sä att avfall och miljöskada inte skall behöva uppstå? Anser jordbruksministern altdet är rimligl att privatpersoner skall behöva utreda, bevisa och processa närmiljöskada har uppställ och koncessionsnämndens villkor inle följs? Borde maninle inrätta ett ämbete som miljöombudsman som allmänheten kunde vända sigtill? Jag konstalerar att och jag är överens om målsäuningen förarbetetpå del här verksamhetsfältet, alltså den målsättning som slogs fast avriksdagen på basis av vad regeringen föreslagit. När del gällermålsättningen citerade ju riksdagsulskotiet proposilionen. Men sedan får jagett intryck av all gör det myckel lält för sig. Hon tror atl vinu skall kunna genomföra denna målsättning bara 13 protokoll 1975/76:121-12 genom atl, som honuttrycker saken, med tillämpningsföreskrifter och hårda lagar styraproduktionen så all vi så snabbi som möjligt uppnår en situation, där vi ickeskall behöva ha bekymmer för avfallet och flr etl bättre resursutnyttjande. Jaghar i mill svar redovisat hur vi nu arbetar för att bygga upp en effektivareverksamhet. Låt mig i della sammanhang säga lill att regeringenfullt ul inser önskvärdheten av alt vi också har ekologin som grund för våra resonemangoch av alt vi sä långt som möjligt flr till stånd en återvinning av resurserna.Men vi begriper också all del inle är så enkelt au man bara genomtillämpningsföreskrifter och hårda lagar kan fl näringslivet att fungera pådetla sätt. Jag tror atl vi när vi försöker att tackla dessa problem måsteutnyttja näringslivets eget iniresse. På de områden som avfällspropositionen ägnade sig åt, dvs. hushällsavfalld och pap-persavfallel, del kemiskaavfallet och bilskrolningen, kunde vi räkna med näringslivets intresse, och jagtror atl del är en ganska viktig förutsättning för ett gynnsamt resultat. är möjligt atl har andra metoder som hon menar atl vi skulletillgripa för atl kunna gå snabbare fram. Jag skulle i så fall vara mycketintresserad av att för sitt vidkommande ville litet mera konkretformulera sina krav på den härda styrning av produktionen som hon uppenbariigenmenar atl vi skulle sälta in för alt nä de önskade resultaten. Det vore ocksåtacknämligt om hon ville tala om på vilkel sätt hon vill att vi skall kombineraden härda styrning av produktionen och de hårda lagar ochtillämpningsföreskrifter hon menar atl vi skall rikta mol näringslivel med denmarknadshushållning, som hon i andra sammanhang bekänner sig till och slagitfast atl hon lycker alt vi skall arbeta med. Jagflr alltså etl intryck av atl gör det alldeles för enkelt försig. Jag vel inle om del är målet för atl vi skall skapa någotstatens kontrollverk där man skall försöka granska varie produkt som tillverkasoch sedan med hjälp av lagstiftning och tillämpningsföreskrifter styraproduktionen i den riktning som vi önskar, men jag flr intryck av all det är ensådan uppläggning tänker sig. Jag tror all vi måste gå en annanväg. Vi måste lösa frågan om avfallshantering och återvinning på det säll somvi har börjat göra, och bygga vidare på de ålgärder som jag skildrade i miltsvar. Vi skall bygga upp produklkonirollnämnden och skaffa oss ell produklkontrollregislersom ger oss ökade förutsättningar att bedöma produkten. Men jag tror all deltar lilel än vad jag fick ett intryck av all anser borde behöva räkna med. .,Herr lalman! Jag är helt överens med jordbruksministern om mälsällningen. Jagvill också bekräfta alt del uttalande av jordbruksministern som jag citeradevar hämtat ur proposilionen. Självfalletär del lättare för jordbruksministern, som sitter i regeringsställning och somhar kanslihusels alla resurser till sitt förfogande, alt i detalj utarbeta hur manskall gå till väga. Jordbruksministernundrar om jag menar all man skall gå in med härdare lagstiftning när det gällernäringslivel och om i sä fall näringslivets iniresse kommer i kläm på någolsäll.