prot · FZ09141 · 1975-12-31 00:00:00 — Vihar också föreslagit att försöksverksamheten med invandrarelevernas modersmålsom tillvalsämne på högstadiet skall utökas. Vi kan nu konstatera att iföreliggande utskottsbetänkande uttalas alt kommunerna skall ha stor frihet attvälia organisationsform för undervisningen av invandrareleverna, och vikan då på goda grunder förutsätta atl systemet med förberedelseklasser kommeratt vidgas. Vadavser möjligheten för dessa elever att välja modersmålet som tillvalsämne påhögstadiet, så kommer detta ärende att behandlas i den läroplansöversyn somriksdagen tidigare beslutat om. Det är min förhoppning atl även denna fråga dåkommer att få en positiv behandling. 1det utskottsbetänkande som vi har att ta ställning till avspeglas enmyckel stor samstämmighet när det gäller undervisningen av invandrarbarnen.Som företrädare för moderata samlingspartiet vill jag uttala en klartillfredsställelse över detta. Vi framställde i vår motion nr 2502 en radyrkanden, och jag vågar påstå att det stora flertalet av dem har behandlats påett tillfredsställande sätt i utskottet och fått en skrivning i betänkandet somur moderat synpunkt är fullt acceptabel. Detta är förklaringen till all viblott på tre punkter har funnit anledning att anföra en avvikande uppfattning iform av reservationer. Givetvis betraktar vi var och en av dessa som väsentligoch väl värd kammarens anslutning. Helhetsintrycket av stor samstämmighet, somjag nämnde, förtas inte av förekomsten av dessa reservationer. Detär särskilt angeläget att betona den klart positiva inställning som markeras iutskottsbetänkandet till rätten för alla invandrarbarn att erhålla träningresp. undervisning i modersmålet och kommunernas skyldighet i sammanhanget attbereda denna träning och undervisning. Endast i undantagsfall, då mycket storasvårigheter föreligger, framför allt när det gäller lärarsidan, skall inskränkningkunna ske i denna skyldighet. Utskottet förutsätter en mycket långtgåendekommunal ambition att lösa dessa svårigheter och betonar värdet av ettinterkommunalt samarbete på det här området. Frånmoderat synpunkt är det också mycket glädjande att vi fått fullt gehör för vårayrkanden att lärartjänsterna skall vara statligt reglerade och attinvandrarundervisningen skall ges särskilt värde när det gällerarbetsinsatserna på ett rektorsområde. Fråganom de statligt reglerade tjänsterna kommer att belysas av iett senare inlägg i den här debatten. Jag vill bara här konstatera alt som enföljd av utskottets ställningstagande på den här punkten måste också frågan omstatsbidrag till träning och undervisning i modersmålet inklusive studiehandledningfå en annan lösning än vad som föreslagits i proposilionen. 1 detta sammanhangvill jag erinra om att utskottet inte har funnit anledning att ändrapropositionens förslag när det gäller stödundervisningen i svenska.Beräkningsgrunden skall här vara fyra limmar per grupp med genomsnillligt fyraelever. Därest det kan beläggas att denna konstruktion får negativakonsekvenser får framför allt de invandrartäta kommunerna i jämförelse med nugällande system om tre-fem elever per grupp anser jag det vara självklart altdenna fråga snabbt skall omprövas. Belräffandepoängberäkningen vill jag bara helt kort konstatera att den alldeles otvetydigtinnebär betydande extra arbetsinsatser av administra- tiv karaktär i deinvandrartäta rektorsområdena, varför det är helt följdriktigt attundervisningen på det här området får särskilt tillgodoräknas. Detflnns ingen anledning att ytleriigare kommentera vad som är samstämmigt iutskottsbetänkandet - var och en har ju goda tillfällen att själv ta del därav.Därför vill jag bara helt kort beröra de moderata reservationerna, som jag nuyrkar bifall till. Ireservaiionen 1 anser vi att benämningen modersmål skall användas när detgäller att beteckna barnets första språk. Vi hävdar atl begreppet modersmåletpå ett riktigare sätt anknyter till det egna invandrarspråket än ordethemspråk, som rimligen bör identifleras med det språk som talas i det land därman för tillfället hör hemma, dvs. i det här sammanhanget svenska språket. Vihävdar den uppfattningen så mycket mer som den också har framförts fråninvandrarna själva, t. ex. av Riksförbundet Finska föreningar i . Genomreservationen 3 vill vi hävda att målet för modersmålsträningen i förskolanskall vara enspråkiga grupper med personal som talar barnens eget språk. Vi vetatt de bästa språkliga och sociala resultaten har uppnätts inom sådanaenspråkiga grupper. Risken för språkblandning, som är uppenbar i blandadegrupper, är här eliminerad. Utskottsmajoritetenanser att våra synpunkter tillgodoses genom propositionens förslag, där dettalas om enspråkiga grupper för sexåringarna och där betydelsen av tvåspråkigpersonal i förskolan understryks. Vi anser emellertid att de mindre barnensbehov av grundläggande kunskaper i sitt modersmål är av så avgörande betydelseatt vi inle kan acceptera gränsdragningen vid sexåringarna. Invandrarutredningensförslag om ambulerande hemspråkslärare med upp lill anservi inte vara till fyllest - det får bara ses som en provisorisk lösning iavvaktan på att tvåspråkig personal hinner utbildas. Vi menar att enytterligare provisorisk åtgärd kan vara att anknyta personer urinvandrargrupperna till daghemmen. Målet måste emellertid otvetydigt vara att gemöjlighet för barnen att samlas i enspråkiga grupper som leds av personal somtalar barnens eget språk. Ireservationen 5 slutligen slår vi vakt om enskilda förskolor och skolor somdriver sin verksamhet pä ett annat språk än svenska. Vi anser att dessa skallbetraktas som naturliga inslag i skolväsendel. Vi kan inte inse varför denstatliga och kommunala bidragsgivningen inte skall omfatta också dessaförskolor och skolor, under förutsättning givetvis att de uppfyller de krav somställs på de allmänna skolorna. Utskottetkonstaterar lakoniskt utan någon som helst kommentar eller motivering att dettayrkande kan utskollel inte tillstyrka. Det är med beklagande jag konstaterardenna negativa inställning till en verksamhet som alltid uppenbart är av stortvärde och som upplevs som angelägen av de berörda invandrarna själva. Med det anförda yrkar jag alltså bifall till de reservationer där herrNordslrandhs och mitt namn förekommer, dvs. reservationerna 1, 3 och 5. (vpk): Herr talman!Vänsterpartiet kommunisterna har i två partimolioner - delsunder den allmänna motionstiden, dels med anledning av pro- ~ positionen 118 - lagt fram sin syn på hemspråksundervisningen, i första hand i förskolan och igrundskolan. Vpk:s representant i utbildningsutskottet har på grundval avdessa motioner reserverat sig mot utskottsskrivningen på ett par principielltmycket viktiga punkter. Del gäller dels frågan om frivillighel ellerobligatorium, dels frågan om invandrar-lärarnas uppgifter. Utskottsmajoritetenanser att obligatorisk hemspräksundervisning strider mot principen omvalfrihet för medlemmar av språkliga minoriteter att kunna välja i vilken gradde vill bibehålla och utveckla den ursprungliga kulturella identiteten. Dettaargument visar att utskottsmajoriteten inte har helt klart för sighemspråksundervisningens betydelse. Den springande punkten är just att ombarnen inte har fält utveckla det språk som ligger dem närmast, dvs.hemspråket, kan förstå och använda dess begrepp, kan uttrycka känslor ochanvända abstraktioner, så är det också - utom för ett fätallyckligt lottade - i det närmaste omöjligt att uppnå detta på det nya språket. Och det uppstår halvspråkighet. Jagvill belysa detta med ett par exempel från min egen landsända, där två- och t.o. m. trespråkighet skulle kunna vara en tillgång för de människor som leverdär men där det i alltför många fall i stället har blivit ett handikapp. från , uppvuxen i ett flnskspråkigt hem och med skolgång därundervisningen skedde pä svenska, skulle i 50-ärsåldern ta körkort. När hanskulle läsa in de nödvändiga teoretiska kunskaperna så visade det sig, som såofta annars, atl han visseriigen kunde läsa svenska som han lärt sig det, menhan förstod inte vad han läste. När han så flck hjälp av en yngre släkting somöversatte frågorna och uppgiflerna till finska, så förstod han genast vad detvar fråga om och kunde också ge det rälla beskedet. Släktingen frågade då omdet inte var klokare att resa över till och klara körkortsprovet där.Mannen svarade alt finskan förstod han visserligen helt och fullt, men hankunde varken läsa eller skriva det. Alltså var även den vägen besvärlig förhonom. Mittandra exempel står att läsa i det senaste numret av . Det är en avtidningens läsare, som skriver mycket bra svenska trots att finska är hansmodersmål men som är ängslig över uppgifter han fått om att Samefolket skallskrivas helt pä samiska. "Då måste jag nog sluta prenumerera",skriver han. "Ty jag kan så litet lapska att jag inte kan följa med vadsom skrivs. Min mor hade lapska som modersmål. Nog pratade mor och far lapska, men finska förblev mittmodersmål." Idet senare exemplet rör det sig alltså om en person som hört samiska talas ihemmet, som själv anser sig ha finska som modersmål men som fått sinskolutbildning på svenska. Han tycks reda sig bra med det senaste språket, menså är det inte för alla. Och oavsett det: med en större satsning och tidigare insikt ombetydelsen av undervisning på hemspråk, så skulle denne man, liksom otaligaandra samer och finskspråkiga tornedalingar, ha sluppit att fä uppleva det sommänga betecknar som ett språkligt handikapp - att inte kunna vare sig det enaeller det andra språket ordentligt. Eller också skulle de, som jag själv,kunnat bevara en under barndomen utan besvär inhämtad funktionelltvåspråkighet, något som vi talar om i våi motion. Dethär gäller alltså språkliga minoriteter inom landet. Översätter vi detta tillde invandrargrupper som kommit hitflyttande senare vet vi att problemen för demär ännu starkare uttalade, men jag har valt dessa grupper eftersom de liggermig sä nära. Vidsidan av invandrarbarnens problem har vi också problemet med invandrarkvinnornassituation, men handlar det just om invandrarbarnenshemspråksutbildning. Detär inte alltid som föräldrar till invandrarbarn - och här kanske ocksåproblemet med invandrarkvinnornas språkliga isolering spelar in - eller barn ispråkliga minoritetsgrupper förstår detta med halvsprå-kigheten. Mänga av demtror att de gör sina barn en tjänst genom att fjärma dem från det egna språketoch i stället låta dem helt inrikta sig på svenskan. Resultatetav den frivillighet man talar om blir därför, som jag ser det, att man främjarhalvspråkighet, inte valfrihet. Halvspråkighet innebär definitivt ingenvalfrihet utan i stället att barnen avstängs från valmöjligheter och isolerasfrän både ursprungskulturen och den nya kulturen. Jagvill ge ytleriigare eftertryck ät kravet pä obligatorisk hemspråksundervisninggenom att dra paralleller med svenskundervisningen i våra skolor. Alla inserdet svenska språkets betydelse för de svenska barnens utveckling. Ingen skullekomma på idén att föreslå att detta ämne skulle göras frivilligt. Vadutskottsmajoriteten nu försöker hävda är att det egna språket är viktigare försvenska barn än för invandrarbarn eller barn som tillhör språkliga minoriteter.Vad är det för en primitiv människouppfattning och kultursyn som ligger bakomden här ståndpunkten? Vpkanser således att hemspråksundervisningen måste göras obligatorisk. Det ärnödvändigt för att ge invandrarbarnen möjlighet att utveckla en aktivtvåspråkighet. Denandra viktiga punkten där vpk har en annan uppfattning än utskottsmajoritetengäller det som i propositionen kallas socialt kontaktarbete. Normalt skalllärarpersonal ha kontakt med elevernas föräldrar och så sker också i storutsträckning. Naturiigivis skall också hemspråks-lärarna ha sådana kontakter. Mennär man i propositionen lalar om socialt kontaktarbete menar man uppenbarligenbetydligt mer än de normala kontakterna mellan lärare och föräldrar. Vad mansåledes avser innebär att man utan tvekan kommer in pä kurativa uppgifter, ochför sädana uppgifter behövs, enligt min mening, särskilt utbildad personal. Jagär väl medveten om svårigheterna att täcka behoven av sådan språkkunnig,kurativ personal - lokalt och när det gäller vissa språk- 6 protokoll 1975/76:141-142 grupper - men de problemenmåste lösas genom alt viss del av hemspråkslärarnas tjänstgöringsskyldighetavsätts för de här uppgifterna och att dessa hemspråkslärare då alltså beredsmöjlighet att få en viss kurativ utbildning. Vpk kan inte gå med pä atthemspråkslärarna regelmässigt skall ha kurativa uppgifter, vilket är den reellainnebörden av utskottsmajoritetens ställningstagande. Det vore att underskattabåde hemspråkslärarnas egentliga uppgifter och de kurativa insatsernasomfattning och betydelse. Jagyrkar således, herr talman, bifall till reservationerna 2 och 4. Beträffandeövriga delar som vi tar upp i våra båda motioner och som gällerhemspråksundervisningen för invandrarbarn anser vi att utskottets skrivning ärett steg framåt på vägen mot lösningen av dessa viktiga frågor. betänkande nr 33 gäller hemspråksundervisningför invandrarbarn och ger rätten till hemspråkslräning resp.hemspråksundervisning för alla de sexåringar som omfattas av den allmännaförskolan samt för alla de elever i grundskola och gymnasieskola för vilka ettannat språk än svenska utgör ett ledande inslag i deras hemmiljö. På det sättetfår varje kommun skyldighet att anordna hemspråkslräning och hemspräksundervisningom föräldrarna eller värdnads-havaren begär det. Kommunen får också skyldighetatt informera barnen och deras föräldrar om möjligheten att välja undervisningi hemspråket. Bakgrundentill propositionen som vi behandlar är ju den rätt till sitt modersmål som vivill ge alla barn. Vi är då ense om atl skolan måste se till att erbjuda barnenen möjlighet att utveckla detta. Vi vet ju att var femte invandrarelev igrundskolan har svenska som huvudsakligt hemspråk. Nyarespråkforskning har påvisat och kraftigt understrukit det första språkets,hemspråkets, betydelse för barnets emotionella och intellektuella utveckling.Om hemspråket i samband med skolstarten tillåts stagnera, som ettandra språk införs som enda skolspråk, föreligger stor risk för ofullständigutveckling av båda språken. Barnet kan bli halv-språkigt. Erfarenheten harvisat att den lätthet varmed våra invandrarelever talar en idiomatiskvardagssvenska kan innebära en skenbar språkkunskap, en språkfasad som döljer storabrister i fråga om ordkunskap, läsförståelse och begreppsuppfattning, medansamma brister också utmärker hemspråket. Men,herr talman, det starkaste skälet för att slå vakt om invandrarnas hemspråk ärkunskapen om hemspråkets djupt personliga betydelse för varje människa. Barnetsutveckling samt sociala, känslomässiga och intellektuella behov av att knytaan till hemmiljön och föräldrarnas språk och kulturella bakgrund skall vara detavgörande kriteriet för rätten till träning och undervisning i detta språk. Detär mot den bakgrunden som utskottets majoritet tillstyrker benämningen hemspråki stället för mo- Likasåanser utskottsmajoriteten att deltagande i hemspräksundervisning skall varafrivilligt. Det är barnens och föräldrarnas eller vårdnads-havarens önskemålsom liksom skall vara utslagsgivande. Obligatoriskhemspråksundervisning, som föreslagits av vpk - ett förslag som livligt utvecklat inför kammaren - går enligl utskottets majoritet inle attförena med den princip som lade fast om valfrihet förmedlemmarna av språkliga minoriteter att kunna välja i vilken grad de villbehålla och utveckla den ursprungliga kulturella identiteten. Beträffandetjänstekonstruktionen för lärare i hemspråk föreslår utskottet en annanlösning än den som finns föreslagen i propositionen. Föredragande statsrådethar här föreslagit att tjänster för lärare i hemspråk i ,gymnasieskolan och förskolan skulle konstrueras med utgångspunkt i dentjänstekonstruktion som tillämpas inom det kommunala anställningsområdet.Utgångspunkten har nämligen varit att insatserna för invandrarna måstesamordnas med samhällets övriga stödåtgärder på de familje-, kultur-, boende-och socialpolitiska områdena. Detta skulle då förutsätta ett nära samarbetemellan olika kommunala organ. Menmed anledning av att ett antal motioner väckts om att tjänsterna borde varastatligt reglerade har utskottet tagit tjänstekonstruktionen inom den kommunalavuxenutbildningen som utgångspunkt i sitt förslag. Enligt utbildningsutskottetbör alltså tjänstekonstruktionen inom den kommunala vuxenutbildningen varaförebild för tjänst för lärare i hemspråk. Tjänsterna avser då inteanställning enbart vid en skolenhet i kommunen utan kan användas fiexibeltöver skolformsgränserna. säger utskottet att det är viktigt attinvandrarbarn kan ha samma hemspråkslärare i förskolan och under de tidigaregrundskoleären. är det ju så alt tjänsterna inom förskolan är kommunaltreglerade. Vissa samordningsfrågor måste alltså lösas, varför utskottetföreslär att regeringen återkommer lill med förslag till lösningar avdessa frågor. Utskottethar också fört en ingående diskussion om behörigheten för hemspråkslärarna. Vihar varit angelägna om att hemspråksläraren skall vara förankrad i resp.hemspråk och noga känna miljön. Vi har också velat åstadkomma sådanabehörighetsregler och bestämmelser att inte en majoritet av nuvarandehemspråkslärare blir obehöriga. Medhänvisning till den lösning som utskottet föreslår beträffande konstruktionenav tjänsterna får detta konsekvenser för utformningen av statsbidragen.Utbildningsutskottet föreslår också pä denna punkt att regeringen skallåterkomma till med ett förslag om ny konstruktion avstatsbidragssystemet. Utskottet ansluter sig till propositionens förslag att språkträningför invandrarbarn är en intregrerad del av förskolans arbetssätt som verkligensyftar till att stödja den totala personlighetsutvecklingen. Likaså ärutskottet angeläget om att det finns tvåspråkig personal i förskolan. Motbakgrund av detta anser sig utskottsmajoriteten inte kunna tillstyrkareservationen 3. Hemspråkslärarenskall vid sidan om sina läraruppgifter samverka intimt med invandrarbarnensfamiljer, med andra ord sköta socialt kontaktarbete. Men om detta senarearbete får karaktären av egentligt kuralivt arbete, torde enligtutskottsmajoritetens mening de uppgifterna komma att skötas av skolanselevvärdande personal. Meddetta anser sig utskottets majoritet ha täckt in de krav som återfinns ireservationen 4 från vpk. Det är nämligen ytterst värdefullt atthemspråksläraren kan utveckla kontakter med invandrarbarnens familjer utan attför den skull få alltför betungande arbetsuppgifter som ligger mer pä densociala sidan. Ireservationen 5 krävs att enskilda förskolor och skolor med undervisning påannat språk än svenska skall erhålla statliga och kommunala bidrag. Utskottetsmajoritet har inte funnit skäl att tillstyrka detta. Meddet anförda, herr talman, ber jag att fä yrka bifall till vad utbildningsutskottethar hemställt på samtliga punkter i betänkandet nr 33. (vpk) kortgenmäle: redovisade utbildningsutskottets skäl för att gå emotförslag om obligatorisk undervisning i hemspråk, liksom jag i mitt anförandehar försökt motivera skälen för ett sådant obligatorium. Jag skullenaturiigivis kunna åberopa rader av uttalanden och uppvaktningar avhemspråkslärare och ett flertal invandrarorganisationer, bl. a. hos vårriksdagsgrupp - jag förmodar att också har fått höra sådanauttalanden - där man har hävdat att hemspråksundervisningen bör göras obligatorisk.Särskilt hemspråkslärare med erfarenhet av vad frivilligheten innebär harhävdat detta mycket kraftigt. Jagvill i detta sammanhang också peka på att beteendevetenskap och forskning iflera olika sammanhang har påvisat hur just andra generationen invandrare,dvs. invandrarbarn, i mycket stor omfattning drabbas av social uistötning pågrund av sin sociala och kulturella isolering. Jag är för egen del övertygad omatt just halvspråkigheten är en viktig orsak till detta. För att man skallkomma till rätta med detta räcker det inte med en skyldighet för kommunerna attordna undervisning, såsom anförs i propositionen och utskottsbetänkandet. Jagtror inte att det räcker. Jag anser att undervisningen behöver varaobligatorisk. Ävenbeträffande frågan om hemspråkslärarnas uppgifter har och jagredovisat skilda erfarenheter. Jag är rädd för att dessa sociala kontakter, somgivetvis alla lärare har skyldighet att ha med sina elevers föräldrar, just förhemspråkslärarnas del alltför mycket skulle inskränka på deras pedagogiskaverksamhet och dessutom utföras utan att de har fått utbildning för det. Närdet gäller invandrarbarnen kan just utbildning för att sköta dessa kurativainsatser på rätt sätt vara väsentlig. Jag vidhåller alltså mittyrkande om bifall till de båda reservationerna. () kortgenmäle: Utgångspunkten för riksdagsbeslutet i (jol, när vi lade fastmålsättningen för invandrarpolitiken, var bl. a. valfrihet. Mot den bakgrundenhar utbildningsutskottets majoritet alltså inte kunnat finna skäl att gå ifrånbeslutet . Det som är väsentligt att hävda i detta sammanhang är altkommunen dr obligatorisk skyldighet atl ordna hemspråksundervisning plus , som ett komplement till detta, skall bedriva uppsökande verksamhet för attge information, för atl nå kontakter med olika invandrargrupper. Närdet sedan gäller lärarnas uppgifter tror jag att och jag äröverens om att det är viktigt att hemspråkslärare kan sköta också ett socialtkontaktarbete, därför att det är mycket väsentligt att man tidigt fär godarelationer mellan skolan och hemmet. Jag föreställer mig att man pä lokal nivåkan ordna upp arbetsfördelningen mellan hem-spräksläraren och den socialapersonal som också finns i de flesta skolor. FruMARKLUND (vpk) kort genmäle: Till det senaste vill jag helt kort säga: Naturligtvis kan man haförhoppningar om att det skall gå att ordna det hela pä lokal nivå. Vi har förinte länge sedan haft en diskussion om situationen när det gällerskolkuratorer. Vi vet att det i många kommuner finns stora svårighelerdärvidlag. Om hemspråkslärarna - på grund av de brister som vi vet finns på denskolkurativa sidan - skall få alltför mycket av de uppgifter som rör densociala kontakten måste det, som jag ser det, inkräkta på deras pedagogiskaverksamhet. Det är vad jag är rädd för. Beträffandefrågan om valfrihet har jag i mitt tidigare anförande sagt - och det grundas påegna erfarenheter - att det inte blir något val mellan det ena eller det andraspråket. Den frivilliglinje vi skall fortsätta att gå på innebär ett främjandeav halvspråkighet. FruGRADIN (s) kort genmäle: Jag har inte samma pessimistiska syn på kommunerna som hari detta sammanhang. Vi har tagit SIA-proposilionen. Den gerkommunerna möjligheter att fördela olika resurser till invandrarbarn och tillsociala kontakter. Jag har goda förhoppningar om att man på del sättet kan fäen vettig arbetsfördelning mellan hemspräksläraren och den skolsocialapersonalen. Påsamma sätt tror jag, när det gäller obligatorium eller inte, att det viktigainte är att eventuellt med polishämtning eller annal föra våra invandrarbarntill språklräning. Det viktiga är att kommunen känner sitt ansvar, erbjuderundervisning och ger information. Då tror jag att man hittar en bra lösningockså på det problemet. FrökenROGESTAM (c): fattade 1975 beslut om de övergripande målen försvenskinvandrar- och minoritetspolitik. Föratt begreppen jämlikhet. valfrihet och samverkanskall fä en reell innebörd också för invandrarbarnen krävs ökade insatser påolika områden, inte minst inom utbildningssektorn. Totalt fanns våren 1975inom det obligatoriska skolväsendet och gymnasieskolan 71 100 invandrarelever.Många av dem befinner sig i en svår situation, speciellt när det gällerspråklig och kulturell identitet. Detsvenska samhället har här ett stort ansvar för att utforma olika samhälleligaanordningar så atl de blir nåbara och förståeliga också för de mänga gruppernainvandrare.