prot · FZ09105 · 1975-12-31 00:00:00 — Vi kanske borde ha upptäckten del av dem tidigare. Men vi utgick t. ex. från all de bedömningar som RuneJohansson och hans departement gjorde byggde på en allsidig belysning av för-och nackdelar med olika lösningar, att också kritikerna fick komma till tals,att de som var ansvariga för projektet ändå trodde pä vad de skullegenomföra. Menså har det uppenbariigen inte gått till. I stället för att lyssna pä dekritiska rösterna har man ifrågasatt deras äriiga uppsåt, som när det gälldeIndustriförbundsekonomerna, utåt förtigit deras invändningar, som när detgällde kritiska röster inom induslridepartemenlel, låtit dem försvinna urbilden, som när del gällde de ledamöter i som tyckte attprojektet var på väg att gå snett. Närman nu sent omsider i slort sett ändå måsle ge kritikerna räll. får vi avstatsministern, som ryckt ut till bröders hjälp, veta att det bara rör sig om"det som är planeringens konst: atl förändra planeringen sä att den helatiden passar verkligheten". Menvad är del dä i verkligheten som förändrats? Så sent som -fiera talare har redan påmint om det - förklarade industriministern här ikammaren alt de "fakta som låg till grund för riksdagsbeslutet" -1974 alltså - "inte ändrats. Beslutet måste fullföljas. Man kan intehänvisa till all marknadens förutsättningar eller några andra förutsättningarnu blivit helt andra än de var tidigare." Ärdet inte litet svagt då att, som industriministern gör i sitt svar, hänvisalill oljekrisen? För det första var den ell faklum redan pä . För delandra har induslriminisiern faktiskt redan intecknat ol-jeprisinfiationen, delsnär han förra årel förklarade all del ursprungliga projektet, som dåfortfarande var detsamma som det som lades fram , skulle bli så där 900miljoner dyrare, dels litel senare, och i själva verket en andra gång, då vifick vela alt fördyringen skulle bli 1 ä 11/2 miljard utöver vad man tänkt sigfrån början. Isjälva verket var del väl så, herr industriminister, att de fakta som enligl ermening fortfarande gällde förra årel - och tydligen även litet senare -redan på den tiden var överspelade, all det redan då stod klart att de mångaexperter som tidigt ansåg atl marknadsunderlaget för ett fristående ämnesverkvar svagt hade fått rätt. Delborde rimligen också le sig lilel besvärande för regeringen alt påminnasom de våldsamma utfall man gjorde mot oppositionen för alt den, närlarmrapporterna om kraftiga fördyringar började komma, ville återförvisaärendet till ulskollet för all fä några veckors betänketid. "Ni måsteförstå oss på den punklen", vädjade industriministern då, "alt niförsenar tillkomsten av etl av de viktigaste projekt med vilka vi hararbetat." Mengenom atl vägra lyssna på den kritik som framförts här i , somframförts av utomstående experter och andra som varit direkt engagerade iprojektet, så har regeringen nu själv bidragit till en försening inle med någraveckor utan med ett eller . Om människorna i haft anledning altkänna oro, borde de snarare ha riktat sin oro mot en regering som vägraterkänna sina egna misstag än mot dem som pä ett tidigt stadium framfört kritikmot projektets inriktning och som gjort det från den positiva utgångspunktenatt projektet borde komma lill Slånd. Detfinns också, apropå känslorna hos människorna i , verkligenanledning alt fråga sig hur det egentligen, enligt den nya versionen avstålverket, kommer att bli med sysselsättningen. I svaret säger industriministern:"Minst 2 300 nya sysselsättningstillfällen, dvs. samma antal somberäknades för det ursprungliga projektet, skall skapas vid NJA." Denhär formuleringen är faktiskt litel försåtlig. 1 proposilionen stårdet nämligen så här: "För förväntas en ökning ske medytterligare ca 1 000 på grund av uppförandet av koksverket och det planeradeinvesteringsprogrammet . I denna beräkning ingår inte de 2300 som erbjuds arbete genom till- 80, m. m. Nr 105 komsten av 80. Antalet anställda vid kan således den "PPskaitastill omkring 7 600." 20 anril 1976 Eftersomindustriministern i sitt svar lalar om 2 300 nya jobb vid NJA och inte vidStålverk 80 som det talas om i propositionen, kan detta Om 80, innebära att det i själva verket rör sig om 1 000 personer färre än i de m. m. ursprungliga planerna. Varför säger man i så fallinte del rakt ut? är det bara så att svaretpå den här punkten är litet otydligt? Elt besked är faktiskt nödvändigt. Kommerdet fortfarande, med de nya planerna, att vara 7 600 anställda totalt vid NJA1980, eller blir det färre? Blir det färre har man inte levt upp till de löftensom givits. Bådeherr och har varit inne på samma sak. De harställt sina frågor från en annan utgångspunkt De har frågat sig hur detegenlligen kan komma sig att man kan utlova samma anial anställda i det projektsom nu kommer atl presenteras för och som lill sin produktionsvolymnästan bara är hälften av det man talade om 1974. Någonslans måsle manuppenbarligen ha räknat fel. Har man gjort del ökar det knappast tilltron tillde ansvarigas förmåga att sköta delta projekt. Jag började med att säga att haft en positiv inställninglill idén atl bygga ett stålverk i . Del har vi fortfarande. Men vi ärnaturligtvis för den skull inte beredda atl utan mycket ingående granskning ialla avseenden säga ja till just den uppläggning av projektet som regeringenpresenterar. Vi måste ha reella möjligheter till insyn och till alternativbedömning. Del är inle utan att del behovet understrukits ytterligare efter vadindustriministern haft att säga . Inte etl ord av förklaring, än mindre avbeklagande, till den för alla uppenbara oredan i planeringen av 80.Inle en kommentar ens till hur det kan komma sig att det förvaltningsbolag förden statliga företagsverksamheten som byggt upp. Statsföretag, istort sett helt varit bortkopplat i den här affären. Ärdet ett mönster för framtiden eller har Statsföretag hållits kort bara därföratt man i dess ledning haft en annan mening om hur affärerna med 80borde skötas? Och inte heller tycks svaret andas någon som helst förståelse föratt man här i , där man lill sist ändå skall fatta de avgörandebesluten om pengarna, känner stor oro över den djupa oenighet som tycks finnasmellan olika ansvariga instanser, över hur de lurpassat på varandra i ställetför att samarbeta. Härhar vi alltså haft en Statsföretagsledning, som visseriigen en gång fattat beslut om projektets igångsättning men som därefter, om man får tro pressuppgifter och intervjuuttalanden även från högt uppsatt håll, lycks ha fåll lita till pressen för atl få veta hur det fortlöper. Här har vi haft en NJA-styrelse som varil djupt splittrad och här har funnits en projektgrupp, som trots atl den är underställd NJ.-styrelsen ändå på direktorder - uppenbariigen - frän industridepartementet i slutfasen utan styrelsens vetskap planerat för ett helt annat projekt än del man 22 i styrelsen trodde var det aktuella. Härhar inle minsl funnils en industriniinister som i varje fas av projektelsförvandling förklarat att jusl den senast aktuella lösningen är den endariktiga. Tydligen har det slutligen, om man får iro pressen, varit så alt denuppstramning som möjligen har kommit till slånd har blivit enföljd av all projeklchefen bildligt eller rent av bokslavligl gick upplill induslridepartemenlel, slog näven i bordel och frågade vad del egentligenär för slags projekl man skall planera för. Detvar, herr lalman, för alt få rimliga möjligheler lill insyn i den härverksamheten som för etl är sedan föreslog all till riksdagensnäringsulskolt skulle knytas en frän regeringen frislående expertgrupp medtillgång lill alla handlingar. Om della uppslag fick vi frän ,slyrelseledamol i NJA och socialdemokratisk gruppledare här i kammaren, vetaatt del var ungefär del dummaste han hört. Han liknade den tänkta gruppen vid"etl slags kvalificerade spioner mitl inne i NJA, men inte anställdadär". Såkan del låta, när en ledande socialdemokrat konfronteras med förslag tillbättre parlamentarisk kontroll över den största slatliga förelagssatsningriksdagen någonsin givit sig in på och den mest omfattande enskildaindustrisatsningen över huvud laget i . Dessbättre har regeringen och den socialdemokratiska riksdagsgruppen vall att fallatill föga också på den här punkten. Vi kommer att få fristående experter knutnatill näringsutskollet, och de kommer uppenbarligen att få en mycket viktiguppgifi när del gäller att reda ul vad i den nya proposilionen om slålverkeluppe i - vad det skall komma att kallas i fortsättningen - som bara ärpolitiska löften och vad som kan ge sysselsättning och exportinkomster. Altlåta expandera som stålcenlrum är en bra idé. Vad debatten gäller är omvi kan lila på möjligheter att förverkliga den. Om 80, m. m. Jag ber all få lacka industriministern för hans svar på mininierpellalion, men dess värre måste även jag ultala en viss besvikelse översvarets innehåll. Där finns föga av substans eller av konkrela ting men - sånär som på en punkt - deslo mer av allmänna deklarationer närmast avpartiprogramstyp. Interpellationssvaret slutar med orden: "Vi är beredda atl iposiliv anda pröva alla seriösa projekl." Ja, herr lalman, vem i herransnamn är inie beredd till det, vare sig det är fråga om politiska partier,organisaiioner eller andra? Det var inte sådana allmänna deklarationer som jagefterlyste i min inierpellalion utan mera konkrela ting. Industriministerngör vidare följande uttalande - också det av programmatisk karakiär: "Allslå vakl om sysselsällningen är en i den socialdemokratiskapolitiken." Jag frågar : 1 vilket partis program är inte dellaen grundslen? Det torde förekomma i alla 80, m. m. sammanhang och hos allapolitiska riktningar. Men det finns partier som mer eller mindre starktmarkerar denna inställning. Jag vill då ge socialdemokratin det erkännandetatt man starkt markerat nödvändigheten av alt slå vakt om sysselsättningen. Mendet har även vi i cenlern gjort, och det finns anledning för mig attunderstryka den saken: Vårt parti har slagit fast grundsaisen om arbeie ät allaoch nödvändigheten av all förverkliga denna, vilket översatt i konkreta termerbetyder en målsättning om minst 400 000 nya jobb fram till början av 1980-talel. Industriministernfortsätter sedan atl tala om hur duktig den socialdemokratiska regeringenvarit när det gällt atl förbättra sysselsättningen här i landet, särskilt iförhållande till utvecklingen utomlands där del varit svår depression och högarbetslöshet Han talar bl. a. om atl sysselsättningen ökat med 200 000personer i , och del är etl mycket intressantkonstaterande i del här sammanhanget. Det är för den delen också ell mycketvälbekant faktum, och del är glädjande för oss alt vi haft en sådan utveckling.Men eftersom är industriminister och har det högsta ansvaretäven för energipolitiken - energin ochenergiförbrukningen spelar f ö. en myckel stor roll i Stål verk 80 - finns det anledning att komplettera uppgiften om de 200 000 nya jobben med ytterligare en uppgift, ett mycket intressant faklum. Underden tid som dessa 200 000 nya jobb har tillkommit - alliså under de senasleåren - har energiförbrukningen i landel minskal med ungefär 4 1/. Delförhållandet borde lysa i eldskrift över den svenska scenen, eftersomindustriministern och hans chef ständigt söker slå i svenska folketatt en ökning av sysselsättningen i ell hög-induslrialiseral samhälle som delsvenska kräver en motsvarande ökning av energiproduktionen. Det är, herrtalman, som bekant ett gammalt beprövat demagogiskt knep atl upprepa enosanning lillräckligl - till slul börjar då folk atl tro på den. Industriministernssvar till mig visar att talet om att sysselsättningen är hotad, om inteindustrin ständigt tillförs ökad energivolym, är en myt, och den avslöjas såsnart den konfronleras med verkligheten. säger nämligen bl. a.,att han i ett annat svar "rörande 80 redovisat atlprojekiet i sin nya utformning kommer all innebära en sysselsällningsökningvid NJA av minst samma omfattning som angavs i proposilionen 1974:64, dvs. medca 2 300 anställda". Omman alltså, herr lalman, drar ned produktionen av stålämnen -en process som hörtill de mest energikrävande i industriella sammanhang - från till2 500 000 lon, dvs. nästan lill hälften och sålunda även minskar energiförbrukningen med nästan hälften, blir del ändå sam ma slorlek på sysselsäitningsökningen, dvs. 2 300 personer. Omdet någonsin med förkrossande tydlighet har avslöjats vilken mytbildning taletom det strikta sambandet mellan energiökning och sysselsättningsökning utgörså är del i detta avsnitt av industriministerns svar. Jag vill därför rikta enfråga lill : Är del inle, bl. a. mol den här påtalade bakgrunden,dags för regeringen atl dämpa sin kampanj mol förovederhäftighel och aningslöshet, när vi hävdar att i ett högt utvecklatindustrisamhälle en ökning av sysselsättning och energitillgång inleförulsätter varandra? Jag återkommer till den sista frågan i min interpellation, som löd:"Vilka fakta underbygger regeringens garantier för oförändradsysselsättningsökning trots den aviserade nedbantningen av slålverksprojekiettill nära halva den ursprungliga storleken?" Jaghar inle fått något svar på den frågan trots att det ju är en utomordentligtviktig fråga. Industriministern säger bara korl och gott att han tidigare i dagpå frågor av bl. a. herrar och rörande 80redovisat att projektet i sin nya utformning kommer all innebära den nämndasysselsättningsökningen. Jaghar letat i detta svar till herrar och men har inlekunnal finna de fakta som jag frågat efter. Jag måste liksom föregående talarehär säga all delta är ell märkligt utlalande rörande ett ovanligtmärkligt förhållande. Man har här atl göra med etl av de största industriellaprojekten i svensk historia, ett industriellt projekt som kostar massvis medenergi, som kräver tusentals nyanställda för att förverkligas och som koslaroerhört mycket kapital - miljardinve-sleringar. Men framför allt kräver delmånga nyanställda, och det har man glatt sig åt i och det har viglatt oss åt överallt i landel. Plötsligt bantas detta projekt ned till nästanhälften, och vips står företrädare för regeringen med induslriminisiern ispeisen uppe på estraden och säger att detta spelar ingen roll. Nedbantningeninverkar nämligen inte på sysselsättningen. Det blir precis lika mångasysselsatta ändå. Omväntskulle det alltså kunna vara så att om man hade della projekt att starta medoch plötsligt fördubblade det, skulle det inle innebära någon ytterligaresysselsättningsökning. Det är verkligen ett märkligt förhållande, och dettarvar en närmare förklaring. I sådana här djupt allvarliga industriellasammanhang kan man inte arbeta med någoi slags tusen-och-en-nall-saga, där mangnider på en magisk lampa och vips finns det samma sysselsättning oavsett hurstort eller litel projektet är. Det är andra fakta som gäller i sådanasammanhang, och dem har jag efterlyst, men jag har inte fått dem framlagda. Jagtror del är synnerligen angeläget, inle minsl för industriministerns egenprestige, all han närmare förklarar detta som vi tycker oförklarligaförhållande. Närdel gäller de mindre och medelstora förelagen och möjligheterna all utnylljadessa för att få till slånd ett mera diversifierat näringsliv i ärju svaret välsinnat men delvis myckel allmänt hållet, och del som sägs är trotsallt mot bakgrund av verkligheten ganska motsägande. Industriministern anför isitt svar att han vill understryka alt regeringen "givetvis fäster mycketslor vikt vid dessa företags möjligheler att bidra till en fortsatt industriellutveckling och expansion". Industriministern säger vidare att som jag välkänner lill har statsmakterna också satt in omfattande åtgärder för att främjautvecklingen inom dessa mindre förelag och au regeringen skall fortsätta medden politiken genom alt 80, m. m. 80, m. m. ge företagareföreningarnaökat slöd. Ja,delta är gotl och väl, och jag har heller aldrig förnekat all man påregeringssidan haft ambitioner atl öka företagareföreningarnas resurser och attsätta in branschfrämjande ålgärder på olika sätt - för resten på etl säll somvi i många sammanhang inle har godtagit när det gäller sammanslagnings- ochfusionsraseriet, vilket vi inte har vara någon som helsl lösning påproblemen. Mensamlidigl som man belönar detla, och som regeringen säger sig vara såutomordentligt intresserad av de små företagen alt den vill på alla sätt bidratill alt främja deras utveckling, finns diskrimineringen av de små företagenkvar. Vi har gång på gäng påvisat dessa missförhållanden. Vi har sagt attarbetsgivaravgiften är en sak som är direkt fientlig mot utvecklandet avsmåföretagsamheten och alt den är en tung börda som för det första hindrarnyetablering av småföretag, för del andra hindrar utvecklingen av mindreföretag till slörre och för del tredje slår enormt orättvist i olika branscher,framför allt på grund av alt olika branscher har olika arbelsinlensitet Sådanabranscher kan nämnas som tekoindustrin å ena sidan och plastindustrin å andrasidan. Vi har sagt all de mindre förelagen nästan håller på alt kvävas i etlblankettifyllningsraseri, av att behöva fylla i formulär som är onödiga men somde ändå tvingas alt på fritid arbeta med, och vi har sagt att de mindreföretagen inte har möjlighet, när de inte drivs i aktiebolagsform, att användasig av exempelvis investeringsfondsprincipen. för att nämna någraexempel. Alltdetta är en verklighet som svär emol de vackra deklarationerna avpariiprogramskaraklär. - Även om detta inte direkt hör lill Stålverks-deballen,så vill jag i alla fall ha det sagt i det här sammanhanget, eftersomindustriministern i sill svar till mig så pass utförligt har uppehållit sig vidsmåföretagens situation. Jagvill säga, när del talas om all man skall satsa på företagareföreningarna,all del också är gott och väl men att man inte får överdrivaföretagareföreningarnas betydelse eller, rättare sagl, deras möjligheter attklara alla problem. Företagareföreningarna kan inte bli något slags Mädchenfiir allés här i landet som klarar varje uppkommande problem inom induslrin ochinom småföretagsamheten, utan de måste kompletteras med andra åtgärder. En saksom jag tidigare har efterlyst, vilket jag också gör i det härsammanhanget, är ett svar på frågan: Varför utnyttjar man inte deutomordentliga kunskaper, erfarenheter och resurser som finns hosorganisationerna inom näringslivet och försöker sammankoppla dem med den verksamhetsom företagareföreningarna bedriver? - Men vi får väl tillfälle att debatteraföretagareföreningarna i en annan debatt. Jag låter det därför stanna vid dehär anmärkningarna. Delräcker alltså inte all bara stärka företagareföreningarna och all varje gångsätta sin lit till företagareföreningarna, framför allt inte när det gäller atllösa problemen uppe i . Där måste det andra ling lill, och här finnsdet faktiskt en del intressanta uppslag. Industriministernsäger alt han är beredd all satsa på de mindre och medelstora företagen och påden mindre induslrin. Men frågan är hur man skall bära sig ät för att ge demindre industriföretagen i intressanta och meningsfulla uppgifter.Del ligger naturligtvis nära till hands atl koppla ihop della problem och desslösande med ulvecklingen av stålverket och med den struktur som man ämnar gestålverket. I sistnämnda avseende har målsättningen varit utomordentligtsuddig: vi har inle kunnal få något grepp om vad det är för slags struktur somdetta stålverk i slutändan skall ges. Jag har själv suttit i näringsutskottetoch följl alla faserna i den långdansen, men jag har ännu inte i denna dag, närjag nu står i denna talarstol, blivit riktigt på det klara med vilken strukiurdet slutliga stålverket kommer au få. Hur skall det läggas upp med hänsyn tillden framtida utvecklingen både inom stålbranschen och inom näringslivet islort? Hur skall det läggas upp i förhållande lill de mindre förelagen? Det äralldeles uppenbart atl man måsle ge stålverket den strukturen att del kan blien bas för utveckling av även mindre och medelstor induslri, med andra ordkunna diversifiera näringslivel uppe i . Härfinns uppslag som är intressanta och värda att ta vara på. Så sent som i dagskriver i en hörnariikel i Dagens Nyheier professor , som är professor ijärnets metallurgi på tekniska högskolan i , en artikel som innehållertänkvärda uppslag. Jag skall citera ett stycke ur hans artikel, för del ärfaktiskt tänkvärt. Han säger bl. a. så här: "Låtdetla 80 specialisera sig på sådana produkter som lämpar sig förvidareförädling i småindustrier i och i övriga ochNorrland. Bostadsbyggandet i Luleområdet behöver inte jagas upp. De omtaladearbetstillfällena kan skapas där människor bor. Energi-och kapitalförbrukningeni det nu förlegade 80-projektel slår inle i rimlig proportion till deutlovade arbetstillfällena." Det här är ett av fiera uppslag, men som jag bedömer det ett av de meraintressanta, eftersom del så all säga slår två fiugor i en smäll. Det ena äratl vi har ett stålverk som vi vill utveckla och göra slagkraftigt för attgenom det bereda så många människor sysselsättning som det över huvud taget ärmöjligt. Det andra är att vi har det uppbyggt med en sådan struktur att det kange uppslag till mänga nya arbetstillfällen via mindre och medelstora industrier- inte bara i deras egenskap av underleverantörer utan även, som professorEketorp säger, genom att stålverket kan specialisera sig på sådana produktersom kan lämpa sig för vidareutveckling i de mindre industrierna. Man slår, somsagt, två fiugor i en smäll och får alltså möjligheler all försörja ävenNorrbollens inland med arbetstillfällen. Jagfrågade vidare om filialföretagen, och industriministern ger på den punklenullryck för en positiv inställning lill atl man skall försöka fortsätta på deninslagna vägen, som - enligl vad han säger i inlerpella-tionssvarei - har haftganska gynnsamma effekter i fråga om syssel- Om 80, m. m. 80, m. m. Jagvill ansluta mig till den ambitionen; jag tror atl det är nödvändigt att manförsöker stimulera storindustrier lill alt slå upp filialföretag i trakter därdet finns människor som vill jobba med nya saker och där det finns tillgångtill råvaror. Kommunikationerna börjar också bli bättre, även om myckel släparefter fortfarande, och det finns i varje fall tillräcklig grundförslorinduslrier all lägga filialförelag där. Jagvill bara knyta en reflexion i det här sammanhanget till herr industriministernsuttalande - han har kanske själv varit inne pä den tidigare - nämligen alt mannaturligtvis får vara väldigt varsam när man ger ekonomiskt stöd företablerande av filialföretag sä all det inte uppslår ojämlikhel och orällvisainom den bransch där ett sådant filialföretag arbetar. Det har förekommitmycket gny, mycken krilik och mycket frän exempelvis tekoindustrin nerei och pä andra ställen där den är lokaliserad i mellersta ochsödra , och man har sagt: Vi som driver mindre och medelstora företag,som fortsätter alt jobba här där vi alllid har varil och som fortsätter alt gemänniskor sysselsättning i de här bygderna, vilka i och för sig är attjämställa med stödområdet - t. ex. de inre delarna av och vissadelar av och västra - hamnar i en ogynnsam ekonomisk ställning,för vi får inie samma bidrag och samma resurser som exempelvis elt storföretagsom har fått när det har etablerat ett filialföretag uppe i . Jagtror all den kritiken bara delvis är riklig, men det ligger ändock något i den.Jag vill inte framföra någon som helsl anklagelse mot sättet all hantera dethär problemet i det förflutna, bara fästa uppmärksamheten på alt detuppenbarligen är nödvändigt med varsamhet utifrån de här aspekterna när manstimulerar storindustrier till all förlägga filialföretag lill . Manmåste då se lill att samma behandling i ekonomiskt avseende kan bli möjlig ävenför andra, mindre företag i branschen som är lokaliserade lill andra delar avlandel. Närdet gäller min fråga om huruvida man ämnar igångsätta gruvbrytning i Pajalasvarar industriministern ungefär som i en debati han hade med , att ingenting kan sägas , alt det måste utredas ytterligare.Ja, herr industriminister, jag tror dock au det kan ligga en fara i atl manutreder ihjäl projektet.