prot · FZ09103 · 1975-12-31 00:00:00 — Utskottet har mot denna bakgrund i särskild skrivelsetill den av talmanskonferensen tillsatla utredningen om en allmän översyn avriksdagens arbetsformer hemställt att utredningen tar upp dessa frågor tillnärmare diskussion och prövning i samband med behandlingen av frågan omriksdagens arbetsrytm." Utskottetfortsätter: "Bland de konkreta åtgärder som utskottet anser i första handbör övervägas kan nämnas möjligheten att i ökad utsträckning skjuta uppbehandlingen av sent avlämnade propositioner till höstsessionerna, dvs. tillbörjan av de kommande riksmötena." Pågrundval av detta enhälliga betänkande från gjordeutredningen om en allmän översyn av arbetsformer, också enhälligl,följande uttalande: "I den nya enkammarriksdagen med dess störrearbetsbörda är det ännu viktigare ur arbetsplaneringssynpunkt att en spridningav propositionsavlämnandet kommer till stånd och framför allt att de planersom presenteras verkligen är realistiska. Del kommer annars att bli nödvändigtatt i ökad utsträckning skjuter på behandlingen av sent avlämnadepropositioner, något som kan leda till att angelägna samhällsreformer måstegenomföras senare än planerat." Detär alltså, herr talman, detta utredningsförslag som ligger lill grund för detärende som vi nu behandlar. Det sägs i förslaget också att man i frågan ompropositionsavlämnandet tagit kontakt med företrädare för statsrådsberedningen. Vadhar då dessa enhälliga uttalanden från utskottet och från utredningen ochkontakterna med statsrådsberedningen lett till? Jo, följande: Under de sistadagarna av proposilionsliden avlämnar regeringen 36 propositioner påsammanlagt 3 700 sidor, för vilka motionstiden enligt vanliga regler skulleulgå , dvs. dagen efter påsk. På ,innefattande påsken, skall ledamöter läsa och analyseraregeringsförslagen, diskutera med sakkunniga av olika slag och formulera sinamotförslag. uttalanden i frågan, ett enhälligt förslagfrån ulredningen om en allmän översyn av arbetsformer ochkontakterna med statsrådsberedningen har i denna fråga lett till plall inlel.Anhopningen av propositioner är värre . Riksdagsledamöternasarbetssituation tenderar att bli ohållbar. Också utskotten får en mycket svårarbetssituation. Varförnegligerar då regeringen många meningsyttringar i denna fråga? Berordet på att regeringen inte kan organisera sitt arbete? Även om verksamheten ikanslihuset ibland verkar nog så desorganiserad, har jag svårt att tro att maninte i statsrådsberedningen - om man ville - skulle kunna ta hänsyn lillriksdagens arbetsförhållanden. Det är därför dess värre svårt atl undgåslutsatsen att regeringen avsiktligl nonchalerar vilja - all maninte bryr sig om riksdagsledamöternas möjligheter all läsa propositionerna ochatt sätta sig in i de viktiga frågor som propositionerna behandlar. Manär hell enkelt från regeringens sida ointresserad av arbetsformer.Och det är väl en sorts nonchalans som följer av ett långt maktinnehav - etlalltför långt maktinnehav. Vadkan då göra för att hindra detta nonchalanta och förärendebehandlingen förödande tillvägagångssätt från regeringens sida? Man kansom nämnts av och utredningen om riksdagensarbetsformer skjuta propositioner . Men jag tror att det i dettasammanhang också är viktigt alt företrädare -t. ex.talmanskonferensen - på ett kraftfullt sätt företräder intresse ochpå denna punkt inte låter regeringen topprida . Jag är övertygad omatl del skulle gå att göra en sådan planering av både ochregeringens arbete att man på en gång kunde tillgodose behovet av att fåordentlig tid för att sätta sig in i ärendena och ta hänsyn till ledamöternasbehov att planera sin egen tid. Dethandlar ju här, herr talman, om demokratins sätt att fungera. Vad blir det fördemokrati om folkets valda representanter inle får möjlighet att sätta sig ini viktiga politiska frågor, inte får tid att läsa bakgrundsmaterial, inte fårtid atl diskutera med sakkunniga och inte får tid alt pröva sina synpunkter påutomstående opinioner av olika slag? Fler,större och alltmer komplicerade frågor läggs på det allmänna och därmedslutgiltigt i de valda politikernas händer. Därför är det en utomordentligtcentral målsättning.att ge de valda politikerna rimligare arbetsförhållanden -inle för alt göra arbetet lättare för riksdagsmännen, utan för att görabesluten bälire och bättre underbyggda. Medtanke på vad som har hänt i måste man konslaleraalt de förslag som framförts av utredningen om arbetsformerhar varit ganska verkningslösa, och för mig som har deltagit i utredningen ärdetta naturligtvis en besvikelse. Här krävs etl forisait energiskt arbete föratt skapa rimligare arbetsförhållanden i . Jag skall i korthet beröra en annan fråga, nämligen möjligheten att geallmänheten chans att i större utsträckning följa utskottens sammanträden.Folkpartiet har krävt rätt för riksdagsutskott att hålla offentligautfrågningar. Varför skulle inte alla kunna ta del av vad t. ex. statsråd,vetenskapsmän, ledande företrädare för fackliga organisationer ellerrepresentanter för lokala opinioner har att säga till utskottet i ett aktuelltpolitiskt ärende? Vad är det som gör att man är så rädd för att öppna dörrarnatill utskott? Erfarenheterna från andra länder tyder ju på attsådana öppna utfrågningar i utskotten stimulerar det politiska intresset ochbidrar till att öka de politiska kunskaperna hos allmänheten. Jag tror att denmuntliga frågeformen och offentligheten kan bidra till att man via utskottenger allmänheten en bättre information i politiska frågor än den som kan gesgenom kammardebatterna. Med detta berjag att få yrka bifall till reservationen Underdetta anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. (vpk): Den fråga som även jag ämnar beröra har inte särskilt stor plats ikonstitutionsutskottets betänkande, men den har spelat en ganska framträdanderoll . Jag syftar på frågan om propositionsavlämnandet,som är nog så betydelsefull i riksdagsarbetets planering och som har varit enfråga av följetongskaraktär. Grundlagberedningenpåtalade problemet med sent avlämnade propositioner och anhopningen avpropositioner som begränsar riksdagsledamöternas möjligheter att väcka motioner.Konstitutionsutskottet och har påtalat bristernai dessa avseenden. I sitt betänkande 1975:1.2 använde konstitutionsutskottetformuleringen: "Någon förbättring av de från sida oftakritiserade förhållandena med kraftig anhopning av propositioner till vissatider sent under vårsessionen har inte heller ägt rum." Utskottet hadegjort iakttagelser beträffande propositionsavlämnandet som visade attplaneringen inte fungerat på ett tillfredsställande sätt. I särskild skrivelselill utredningen om en allmän översyn av arbetsformer hemställdes omnärmare diskussion och prövning av dessa frågor. Likaså förutsatte utskottetatt hithörande frågor ägnas fortlöpande uppmärksamhet från regeringens sida. Utredningenom arbetsformer diskuterade dessa problem och refererade bl. a. tillde olika uttalanden som gjorts. Man bör se utredningens ställningstaganden somytteriigare en markering av atl en ändring bör komma till stånd. Vadhar då skett? var strömmen av propositioner minst sagtstrid. När vi i vpk-gruppen konstaterade att mo- tionstiden för inte mindreän 36 propositioner utgår , dvs. första vardagen efter riksdagenspåskuppehåll, fann vi det nödvändigt att säga ifrån. Om någon förändring sketti förhållande till , så inte har det blivit till det bättre, utansnarare tvärtom: Vi menar att en sådan anhopning av propositioner är betänkligur demokratisk synvinkel, eftersom de folkvaldas möjligheter att kontrolleraoch granska regeringen urholkas. Deaktuella propositioner för vilka motionstiden skulle utgå omfattari runt tal 3 700 sidor. För att illustrera omfånget av detla material har jagbuntat ihop de 36 propositionerna, och jag vill gärna visa upp denna digrabunt. Detta är, herr talman, ledamöternas påskläsning! Vikten är - om del kanintressera - ! Till saken hör att fiera betydelsefulla och kompliceradepropositioner ingår i denna samling. Vpktillskrev och förordade nödvändiga initiativ för attändra den orimliga arbetssituationen, eftersom tidigare påpekanden visat sigverkningslösa. Vi har också uppvaktat lalman i frågan. I denaktuella situationen har ett nog så viktigt framsteg nåtts. Talmanskonferensenhar nämligen beslutat att förlänga motionstiden . Även om dettainte ändrar anhopningen av propositioner på ett avgörande sätt, får dock riksdagsgruppernamöjligheter att efter påskuppehållet kollektivt behandla molionsiniliativ. Vinoterar det som värdefullt att detta resultat uppnåtts. Vadsom är viktigt i samband med behandlingen av frågan om riksdagsarbetetsplanering är hur det kommer att se ut . Skall situationer liknandeden som rått uppstå även i fortsättningen? Enligt vår mening är det heltnödvändigt att få en jämnare fördelning av propositionerna för att engenomgång av dem skall vara möjlig. Man får hoppas att uppmärksamheten kringden nu aktuella anhopningen av propositioner skall leda till att regeringentar mera allvarligt på de påpekanden som vid fiera tillfällen hargjort. I så fall har vårt initiativ också varit betydelsefullt på längre sikt.Konstitutionsutskollet har f ö. beslutat att överiämna vpk:s skrivelsetill översynsutredningen. Vi noterar detta med tillfredsställelse, eftersom detmåste skapas andra arbetsförhållanden för framtiden. Låt mig också säga några ord rörande en fråga som föranlett enreservation och ett särskilt yttrande till betänkande.Det gäller formerna för öppnande. vädrar ånyo sin kändaståndpunkt, man vill använda öppnande för att ge glans åt den feodalakvarleva som kungahuset utgör. "Rädda vad som räddas kan" är tydligenmottot . När man efier antagandet av den nya grundlagen inte kunde bevarade tidigare ceremonierna trappar nu ner sina krav till att gällavart tredje år! tassar försiktigt efter och säger atl dettauppslag bör övervägas. Utredningen om en översyn av arbetsformerhar haft angelägnare uppgifter än alt söka bevara föråldrade ceremonier. Det ärlika bra alt börjar vänja sig vid tanken att inte ens vart tredjeår kunna uppleva kungliga spektakel i samband med öppnande. iTrollhättan (s): I det belänkande som vi nu behandlar har konslilutionsutskottet förtsamman en rad frågor som rör . Kärnan är förslagen frånöversynsutredningen. De har tillstyrkts av ett enhälligt ulskott. Självfalletlöser de inte alla de problem vi har att brottas med här i , mensäkert underlättar de arbetssituationen när de nu kommer att antas. För denenskilde riksdagsmannen betyder de att del blir lällare för honom alt förenaarbetet här i med kontakter med väljarna. Sedan får vi forlsalta ochundersöka vilka möjligheter det finns att ytterligare förbättra planeringen avarbetet här i . Deföregående talarna har tagit upp problemet med de många propositionerna, avvilka åtskilliga har kommit sent . Detta problem är gammalt, och det är felnär låter förstå att det är endast efter långvarigt regeringsinnehavsom det uppstår sådana problem. Även tidigare regeringar drabbades av sammakritik. Det gäller också regeringar som satt bara någol år. Detär lätt att komma förbi detta problem här i talarstolen genom att tala omnonchalans mot , om avsiktligt negligerande osv. Men man löser inleproblemet genom sådana uttalanden. I stället måsle vi fråga oss: Varpå berordet att det kommer så många propositioner sent, vilket otvivelaktigt gör att vifår vissa svårigheter här i riksdagsarbetet? Huvudorsaken menar jag vara attvi lever i en välfärdsstat, att det därför är etl stort område som staten haratt syssla med och att det följaktligen blir många propositioner. Vi har ocksåen ambitiös regering, inriktad på att genomföra många och omfattandesamhällsreformer. Detfinns ett sätt atl lösa delta problem, och det är atl slå av på takten i reformverksamheten.Det innebär att regeringen är mindre aktiv. Men för mig är detta ingen lösning.Vi måsle fortsätta med en hård takt i reformarbetet, och då blir frågan hur manunder sådana förhållanden kan skapa en bättre ordning än den som råder . Delvishör väl den nuvarande ordningen samman med rytmen i lagstiftningsarbetet. Manräknar med att under höstarna skall man väsentligen i kanslihuset arbeta medbudgetfrågorna. Budgetarbetet är liksom en kloss som man inte kommer förbiunder höstarna. Följaktligen är utredningsarbetet inriktat på att man underhösten kan låta frågorna vara ute på remiss. Därefter skall de tas upp, ochsedan budgetarbetet avslutats skall man i kanslihuset skriva propositioner. Härkommer vi in på en fråga som då och då ventilerar, nämligen om manskall anställa fler kvalificerade krafter inom kanslihuset, så atl manparallellt med budgetarbetet kan sysselsätta sig med lagstiftningsarbete. Denfrågan är värd beaktande i den fortsatta diskussionen. En fråga är också vidvilken tid man skall kräva att en utredning skall avsluta sill arbeie för attdet nästkommande år skall kunna framläggas en proposition. har det också under densenaste tiden i hög grad rört sig om myckel De av oss som tillhört en del av dessa utredningar harblivit påminda om hur komplicerade frågorna egenlligen är. Det drar ul arbetetinom utredningaina, det fördröjer verksamheten inom kanslihuset. Närjag sedan pekar på ytterligare en omständighet, så vet jag att jag ger mig inpå mycket farliga marker. Jag vill ändå våga försöket. Är det inte så att vi iSverige i förhållande lill andra stater ägnar mycket stor uppmärksamhet åtbakgrundsteckningarna i utredningarna, i propositionerna och iutskottsbetänkandena? Det ligger stora förtjänster i denna utföriighet när detgäller recildelen. klagar vi över att vi får för litetbakgrundsmaterial. Men vi kommer inte ifrån att denna tradition fördröjerarbetet i utredningar, i kanslihuset och inom utskotlen. Minslutsals av detta blir alt vi inle skall slå av på takten i reformarbetet menatt vi måste forlsalta och resonera om möjligheler att åstadkomma en lösning påpropositionsproblemet så atl vi inle får denna väldiga anhopning i millen avvårriksdagen som vi nu får. Del blir närmasi en uppgift för översynsutredningenall göra detta och ta de kontakter med kanslihuset som erfordras för alt manskall kunna få lill stånd en bättre ordning. Jagvill alltså på inget säll skjula det här problemet åt sidan - tvärtom betraktaräven jag det som allvarligt. Men jag tror alt vi når längst om vi kan föraseriösa resonemang om möjligheterna att finna lösningar på det, och deresonemangen bör ta sin utgångspunkt i analyser av orsakerna lill dennuvarande situationen. Låtmig så, herr talman, få gå över till frågan om öppnande. Den kommerju att uppmärksammas av senare talare, men av tidsskäl tar jag upp den redannu. Jag vill fästa uppmärksamheten på att denna fråga i hög grad regleras iriksdagsordningen. Ingen har föreslagit någon ändring i riksdagsordningen pådenna punkt. Jag skall rent av tillåta mig atl läsa upp den paragraf- 1 kap. 6i; riksdagsordningen - som behandlar frågan om öppnande: "Lagtimariksmöte öppnas vid etl särskilt sammanträde med kammaren senast på riksmötetstredje dag. Statschefen förklarar därvid på talmannens hemställan riksmötetöppnat. Vid förfall för statschefen förklarar talmannen öppnat. Vidsammanträdet avgiver statsministern regeringsförklaring, om icke särskildaskäl föranleder annat. Talmannen fastställer efter samråd med vice talmannenordningen för detla sammanträde." Närdenna fråga behandlades vid riksdag i samband med grundlagsreformenvar det delade meningar på denna punkt. Det förelåg enreservation, avgiven av herrar och i . Där utveckladestanken all man skulle hålla fast vid den gamla formen för öppnande.Reservanterna skriver: "Vifinner det motiverat att högtidliga öppnande även i framliden ochinom ramen för den nya författningen får bestå i ungefär samma former somnu." Dettamynnade ut i en mycket modest att-sats - alt med anledning av enmotion "uttalar att högtidliga öppnande även måkunna äga rum utanför ". Majoriteteninom utskottet förklarade på denna punkt att enligt utskottet borde som regelöppnandet äga rum i den lokal där brukade sammanträda. Att vi användeuttrycket "som regel" hör samman med den omständigheten att det kundeuppstå förhållanden då det inte var möjligt att öppnandet ägde rum i den lokaldär har sina plenarsammanträden. Detär intressant all konstatera att utskottets mening segrade stort. Trots denmodesta formen i reservationen avvisades den mycket bestämt av riksdagen.Ulskoiieis förslag bifölls nämligen med 235 röster mot 61 för reservationen,härtill kom 14 nedlagda röster. Detär mot denna bakgrund vi får se ställningstagande vid och vid 1975/. reservation som i och har avgivit vill manatt skall uttala ''dels att öppnande av vid ny mandatperiodsbörjan skall ske på rikssalen på sloit och i former som anknytertill tidigare öppningsceremoniel". Jag har försökt tolka delta snällt. Iannat fall skulle del innebära att man utan att upphäva gällanderiksdagsordning vill införa en ny ordning, och någon sådan eflerslrävar säkertinte reservanterna. Jag utläser ur reservationen att man vill att riksdagenskall göra etl uttalande och för att markera styrkan i delta använder man ordet"skall", men nog borde del ha stått "bör". Fråganom de offentliga utskottsutfrågningarna är en fråga av helt annan räckvidd.Skulle sådana offentliga utfrågningar genomföras förändras karaktären hosriksdagsarbetei i hög grad. Uppmärksamheten skulle dras från plenum. Det skulleockså bli nödvändigt för utskotten att arbeta på elt annat sätt än nu.Utfrågningssammanträdena skulle komma all dominera, de skulle tilldra sig denstörsta uppmärksamheten. Det är inte säkert atl det skulle bli de mestdjupgående problemen som då togs upp, kanske bleve del udda saker, i varje fallsådana omkring vilka det fanns något av sensation. skullebehandlingen av andra frågor komma att förskjutas. Man skulle helt enkelt rubbade former som f n. finns för utskottsarbetet. Delär klart att man kan överväga sådana förändringar, men för min del tycker jagatt det ligger så mycket i de hävdvunna formerna för utskottsarbetet här iSverige att jag inte vill vara med om någon sådan förändring. Återstårfrågan om räll att erhålla upplysningar och yttranden som utskottetbegärt. Låt mig då först konstatera atl regelmässigt får utskotten deupplysningar de begär och erhåller de yttranden de infordrar. Ingen har underde tidigare debatterna om detta kunnat peka på ett enda exempel där enmyndighet motsatt sig etl önskemål från på denna punkt. menar manatt del skulle vara i över- ensstämmelse medparlamentarismen atl la bort denna bestämmelse, atl den är en kvarleva frånmaklfördelningsdoktrinens dagar. Man menar också atl bestämmelsen skulleinnebära att skulle vara underordnad regeringen. Jag har svårt attförstå de här resonemangen. Parlamentarismenfinns inskriven i grundlagen, och vi håller hårt på den. Men står detklart att ämbetsverken är underställda regeringen med de undantag som finnsangivna i författning. Parlamentarismen innebär vidare att ansvaret skallkrävas ut inte av de enskilda myndigheterna utan av regeringen. Tillämpar jagdenna syn är den nuvarande ordningen i överensstämmelse med pariamentarismen. Detfinns också praktiska svårigheter, som man inle kan skjuta åt sidan. Låt migsom hastigast nämna två. Ett utskott kan begära in elt yttrande i en fråga somär politiskt explosiv vid tillfället. vill inte vid denna tidpunktge till känna en mening som skulle betyda att ämbetsverket gick in i den politiskastriden, verket vill hålla sig utanför dessa strider. Detandra fallet är det som redan berört, nämligen att det kan uppståpraktiska svårigheter för ett ämbetsverk och framför allt för en nämnd. Den harsmå kansliresurser, kanske en enda sekreterare, och det skulle bli hans uppgiftatt skriva detla yttrande. För att han skulle kunna göra det måsle detordinarie arbetet skjutas åt sidan eller också fick kanske kansliet förstärkas.I och för sig är detla möjligt. Principielltfinns det olika sätt atl lösa detta problem. Det första sättet är det somutvecklats i motionen och reservationen, nämligen atl elt ämbetsverk harskyldighet att svara. Men jag har redan pekat på de svårigheter som är förenademed en sådan ordning. Den andra möjligheten är att ämbetsverket självt skallavgöra om det skall avge svar eller inle. Del tycker jag är otillfredsställandedärför alt det lägger en makt hos dessa ämbetsverk som de inte bör ha i enparlamentarisk stat. Den tredje möjligheten är den som finns f n., nämligen atlom en myn-dighel inle anser sig kunna svara ett riksdagsutskott på begäran omyttrande så hänskjuter myndigheten frågan lill regeringens avgörande. Därmedvinner man att del är ett politiskt organ som fattar beslutel och iöverensstämmelse med parlamentarismens principer kan utkräva ansvarav detta organ. Med dettayrkar jag bifall till utskottets hemställan. i (m)kort genmäle: i finner orsaken tillpropo-silionsanhopningen däri att vi har en så bra regering. Det är verkligenatt vända på saken. Vi har "en så ambitiös regering", säger han ochdärför blir det så många propositioner. hänvisar även till detbakgrundsmaterial som lagils fram; ulredningar och sådant som förvisso är uniktför vårt politiska liv. Sedan menar han all den möjlighei som finns är att"slå av på taklen i reformarbetet". Men naturligtvis är det enfråga om planering i stället, , att man sprider utarbetet. Jag föreställer mig att det är odrägliga arbetsförhållanden undervissa perioder inte bara här utan också i kanslihuset. Det skulle man därsäkert kunna vittna mycket vältaligt om. Varför skall man ha det på det sättet?Det är en fråga om planering. Även om en proposition kräver ett stortförberedelsearbete så kan det planeras in i lid. Jagtror, , att det som här iiiverkar är den vanliga mänskligafaktor som heter tröghet. Vi vet hur det är här i kammaren.En och annan motion kommer i början av den allmänna motionstiden, men motslutet slår ledamöterna i kö för att lämna in motioner. Proposilionsanhopningenkan åtgärdas med en god planering. Det är väl ändå rimligt att regeringenföljer riksdagsordningen där det står klart och tydligt i 3 kap: 5 ! ;:"Regeringen bör avlämna sina propositioner på sådana lider alt anhopningav arbete hos om möjligt förebygges." Närdet gäller högtidliga öppnande läser i Trollhättanhögt ur riksdagsordningen, men det kunde vara bra att citera riksdagsordningenäven i det här avseendet. Fårjag bara säga några ord om den andra reservationen, som gäller 4 kap.i riksdagsordningen. Jag tycker all underskattar utskottensförmåga att bedöma sina behov. Utskotlen har väl ändå det goda omdömet att deinte kräver det omöjliga av någon myndighet. Men det är väldigt vikiigl allregeringen inle i något läge skall kunna hindra ett utskott från alt få deinformationer som behövs för alt fatta väsentliga beslut. HerrBERNDTSON (vpk) kort genmäle: anförande föranleder en liten kommentar. Enregerings handlingskrafi och aktivitet låter sig knappast mätas i hur mångapropositioner den framlägger en viss dag eller en viss vecka . Det ärinte ens säkert att 36 propositioner tyder på störrehandlingskraft än om dessa propositioner hade fördelals på fyra . Detkan t. o. m. vara tvärtom. Jag tror heller inte att det s. k.välfärdssamhället vilar på antalet proposilioner en viss vecka - även om dendigra packe som jag här har visat kan förefalla vara en stabil grund. () kortgenmäle: i sade att de kritiska synpunkter i frågaom propositionsavlämnandet som framförts här ifrån talarstolen betydde att vimenade att regeringen skulle vara mindre aktiv än den är. Så är detnaturligtvis inte. Vad vi vill är att regeringens aktivilel skall vara Ii teljämnare fördelad över årel. Del är också vad i Trollhällan iolika sammanhang själv har strukit under. I ,i ulredningen om arbetsformer och även igrundlagberedningen, som berörde denna fråga, har man sagt att anhopningen avpropositioner skapar problem för riksdagsarbetet och att förhållandena nu inteär tillfredsställande. Jag menar all de senaste veckornas erfarenheter visaratl när det gäller propositionsavlämnandet har meningsyttringarnonchalerats av regeringen.