prot · FZ0913 · 1975-12-31 00:00:00 — Barn från hem med studieambitioner får ändåläsa hemma - de andra barnen förmenas även uppgiften alt ta hem en bok ochläsa på. Videbatterade målpreciseringar i läroplanen och behovet av sådana. Altde behövs framgår allt tydligare. Läroplanerna innehåller alltför mycketav vaga formuleringar om hur arbetet skall gå lill, men ingenting om vadeleverna skall kunna. 1 stället borde läroplanerna ge vägledning om vad som ärtillfredsställande, t. ex. läs- och skrivfärdigheler på olika stadier. Detskall bli inlressanl atl se vilka resultat det officiellt nedlagdaMUT-projektel - som dock fortsätter inom - kommer fram lill. Lärarnahar del heller inle lätt. Au deras bedömning av elevernas kunskaper varierarkom fram av den huvudlärarenkät, som var en del av Grundins undersökning. Ochäven om del inte direkt sägs så framgår det klart all belygsrättvisa måste blien chimär mot bakgrund av hur olika förväntningar lärare ställer på en medelgodelev i olika årskurser. Även här framträder det klart hur omöjligt det relativabetygssystemet är. Menockså på andra områden framkommer resultat som slår i strid med deförhoppningar som vi inom alla partier knyter till vår skola. av svenskafolkel lär aldrig gå in i en bokhandel, besöker inte ett bibliotek. Deninternationella lEA-undersökningen visade atl svenska skolbarn låg i botten närdet gällde litteralurintresse. Har det blivit bälire? Svarei är nej. Titta påläromedlen och jämför med läromedelsbeståndet i en vissårskurs. är det allt färre böcker och allt fler häften. Har man frånskolöverstyrelsens sida analyserat vad delta häftesraseri har för konsekvenserför barnens egen inställning till böcker? Nukommer dessuiom nya tongångar från den socialdemokratiska partikongressen.Förstatliga läromedelsproduktionen! När samhället gick ini läromedelsproduktionen talades minsann vackra ord om fri konkurrens och skulle motarbeta monopol. kommer krav på monopol. Det är inte att undrapå, herr talman, att vi från moderata samlingspartiet reagerar med förtvivlaninför dessa nya tongångar. Vi är inte bara övertygade om all resultatet skullebli en yllerligare kvalitativ försämring, ulan vi lycker au det också liggernära åsiktsförtryck. Det är kvaliteten i utbildningen vi har velat hävda genomåren. Kvalitet kan inie enbart uiiryckas med allmänna ord om övergripande mål,kvalilet är också kunskaper och färdigheter. med den socialdemokratiskautbildningspolitiken är atl den inte har lyckats förbättra möjligheterna förelever från hem ulan sludietradition. Jag tror att våra professorer ochvetenskapsmän väl kommer alt kunna hävda sig internationellt. Men jag ömmar fördem som i dagens språkbruk kallas funktionella analfabeter. Det är intelärarnas förmåga det är fel på. Men det är fel atl inte ge våra läraremöjligheter atl fullfölja sin uppgift som kunskapsförmedlare. Fröken (): Det talas ofta i den här kammaren vackra ord om jämlikhet, solidaritetoch människors ansvar gentemot varandra. Det låter bra, men hur fungerar det iverkligheten? Jagvill mot den här bakgrunden säga några ord om de handikappades situation. Dehandikappade får ofta uppleva all vara uleslängda från del som är självklartför andra: ell arbete där den enskildes kapacitet kan tillvaratas, möjlighetertill samvaro, möjlighet att delta i föreningsliv och att ta del avkulturutbudet, tillfälle till friluftsliv etc. Men finns den solidaritet somdet så ofta talas om så skall de inte behöva känna sig ulanför eller utestängdai vårt samhälle. De måsle ges möjlighet atl vara tillsammans med andra. De harrätl att ställa samma krav på utbildning, arbete och gemenskap och att hatillgång lill samhällets service. Föratl nå delta måste de kunna förfiytta sig, ta sig från en plats till en annan.Här måsle samhället hjälpa till. För många handikappade är egen bil det allrabästa för alt bryta isoleringen. Atl kunna åka i eget fordon till arbete, skolaoch utbildning är en stor fördel. Men statsbidrag till egen bil är begränsattill om bilen behövs för färd till arbeie eller lill studier. Vihar från cenlern krävt generösare bidragsregler. Vi vill atl bidrag skall utgåexempelvis till föräldrar med rörelsehindrat barn. Ett sådani bidrag skullekunna medverka till att bryta isoleringen för handikappade och ge dem slörrechanser lill kontakt och gemenskap med andra. Allakan dock inte ha egen bil och därför måste en förändring av de allmännatrafikmedlen komma till stånd. Färdmedlens anpassning till alla resenärersbehov måste genomföras. De får inte bara se till ökad komfort och bekvämlighetför den som ser och hör bra och den som kan röra sig obehindrat. Vi måstebeakta behov och önskemål från alla de fysiskt och psykiskt handikappade somhar svårigheter vid resa eller förfiyttning. Enligt uppgift är deras anlal ungefär en miljon och de har verkligen all rätt att kräva att derasönskemål tillgodoses. Delbehövs speciella insatser t. ex. förhöjda perronger, breda dörrar på tåg,bilar, bussar, tillgång lill rullsiolsanpassade loaletter, lyftanordningareller lyftplatlor, bussar med lift, siödhandtag , förhöjda sittplatser ochkontrastfärger för synskadade. Det här är ingel nytt, säger någon. Nej, det äringet nytt, men del är fortfarande ålgärder som behöver tillgodoses. Färdtjänsten har betytt mycket för de handikappade.En enig riksdag har framhållit att goda färdljänstmöjligheier bör skapas förvåra handikappade. Jag vill också framhålla atl de handikappade själva anserdet vara ytterligt angeläget all kommunernas färdtjänst blir lika över helalandei. Antalet resor bör inie begränsas. annat rättmätigt krav är atltaxan för färdtjänst blir densamma som taxan för lokaltrafik. Detkan kanske vara av intresse alt nämna alt varje svensk åker perår - kortare resor, serviceresor, besöksresor, fritids- och arbetsresor - menvarje färdijänstberättigad åker . VidCenterns kvinnoförbunds höslkonferens har vi diskuterat de handikappadessituation och vad man skulle kunna göra för alt förbättra deras ställning ivårt samhälle. Som angelägna uppgifter att åtgärda har vi funnit attde handikappade integreras i samhället, i utbildning, social gemenskap och ikultur- och fritidsaktiviteter, att slörre insatser görsför rehabilitering, allstat, landsting och primärkommuner i slörre utsträckning anställerhandikappade, all alla nyproduceradebostäder görs tillgängliga för handikappade, altkollektiva irafikmedel anpassas till handikappade och att färdtjänsten byggsut så atl den (illgodoser de handikappades faktiska behov och alt de handikappades rättlill utbildning tillgodoses. Valfrihet, frihet för den enskilde medborgaren, är själva livsnerven ien demokrati i ulveckling. Atl lämna utrymme för varje enskild att påverka sinegen livssituation - i hemmet, i arbetslivet och som medborgarare - innebär altutveckla hans eller hennes ansvar inte bara för sig själv och sina närmasteutan också för del gemensamma bästa. Del innebär alt frigöra deninitiativkraft, den förmåga, som varie individ besitter och som är ettväsentligt inslag i en demokratisk gemenskap. Grunden för en verklig demokratiär ansvar och medinflytande. Socialdemokraternadelar säkerligen denna uppfattning, åtminstone i vissa fall. Jag vill gärna troatl deras politik beträffande ökande löntagarinflytande i arbetslivet har somgrund atl göra löntagarna méddel-aktiga i och medansvariga för vårt landsekonomiska utveckling. Påandra områden däremot kan man inte motstå frestelsen att välja den enklastevägen - atl låta den egna övertygelsen om vad som är bäst för människornaresultera i en centralstyrande politik. Exemplen är flera och har berörts ochkommer att beröras av andra talare från moderata samlingspartiet. Självvill jag här tala om barnomsorgen. Bäst illustreras den socialdemokratiskainställningen i denna fråga av den paroll som det socialdemokratiskakvinnoförbundets ordförande, , uttalade: Vi villha arbeie ål alla vuxna och kollekliv omsorg om barnen. Vid årets kvinnoförbundskongresshade parollen utbytts mot Trygghet åt barnen, mendet egentliga innehållet är detsamma. Regeringens överenskommelse medKommunförbundet om en ensidig satsning på utbyggnad av daghemmen visaratl det socialdemokratiska kvinnoförbundet har regeringens fulla slöd. Detarbeie som utförs inom hemmet erkänns inte som arbete. De hemarbetanderegistreras i slaiisiiken som stående ulanför arbetskraften. Men envårdargärning inom hemmets väggar är ett väl så samhällsnyttigl arbete som ettarbete utanför hemmet, i vårdyrken eller annan sysselsättning. I den vid antagna världsaktionsplanen står under rubriken , bland de minimimål som bör uppnås vid utgången av den förstafemårsperioden (1975-1980), upptaget erkännande av det ekonomiska värdet avkvinnors arbeie i hemmet, inom egen livsmedelsproduktion och försäljning ochfrivillig verksamhet som traditionellt ej ersätts i pengar. Iförslag och rekommendationer av ell FN-organ som i min källa fel aktigt anges hela the U. N. och vars verkliga namn Jag tyvärr inte har hunnit spåra tills anförs utöver förslag om nya arbetstillfällen och familjemönster, flexibla ar betstider, daghem osv. : "För dem som väljer att stanna hemma och fortsätta atl vara fulltidshemarbetande skall ålgärder vidlas för ade kvat ekonomisk ersältning för deras arbete, inkluderande pensionsför måner och betald semester." Sådanarekommendationer kan svårligen förenas med socialdemokraternas bestämda viljaall alla skall arbeta utanför hemmet - utom då det genomriksdagsbeslut bestämts atl del är bra för barnen all ha en förälder hemma. Deltainnebär inte alt jag anser eller vill arbeta för alt kvinnorna skall stanna ihemmet. Vad jag vill slå fast är: En vårdargärning i hemmet ärettsamhällsnyttigl arbete. Politikerna har skyldighet atl verka för alt del föralla i samhället framstår som ett sådani. Om en människa - man ellerkvinna - vill ägna sig ål en vårdargärning i hemmet för kortare eller längretid är del vederbörandes ensak. Det kan inte accepteras atl politiker bestämmermed vad en medborgare i della land skall arbeia, vare sig med direkta besluteller med ekonomiska sanktioner. Det skulle, såvitt jag förstår, stå i konfliktmed FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, artikel 23, där deti första punkten står: "har rätt till arbete, till fritt val avsysselsättning, till rättvisa och tillfredsställande arbetsförhållanden ochtill skydd mot arbetslöshel." Trygghetåt barnen är vad vi syftar lill. Till leda har den enkla sanning upprepats somborde vara uppenbar för alla, alt barn lika väl som andra människor är olika.Jag ifrågasätter inte alt de allra flesta barn mår förträffligt avalt komma samman med andra barn och alt del betyder mycket för deras framtidaulveckling att delta i pedagogiskt ledd verksamhet - men däremot atl vipolitiker skall bestämma atl varje barn skall tas om hand så. Bestämmerverkligen politikerna del? Faktum är Ju att del är en skriande brist pådaghemsplatser och fritidshemsplalser - och att det är arbetslöshet blandkvinnorna. Del finns det statistik på. Vad säger nu denna statistik? Berättarden om vad medborgarna vill under förutsättning att de hade ett fritt val? Nej,inte på något sätl. Vi vet inte ell dugg om medborgarnas verkliga önskningarvare sig om arbete utanför hemmet eller om typ av barnomsorg. Att i endemokrati bedriva politik på så lösa boliner borde vara uteslutet. Vivet atl skattetrycket och inflationen gör det mycket svårt för många familjerättleva på w inkomst. Vi vet alt stödet till barnomsorgen ensidigt går tillkollektiv barnomsorg - en subvention av . perdaghemsplats är en siffra som ofta nämns. Vi vet alt barnomsorg i andra formerockså är dyr. Demokratiförutsätter fria, självständiga människor med tilltro lill sig själva - ochtilltro från dem som de har valt alt representera sig. Ärdet tilltro som visas föräldrar lill småbarn om att de på bästa sätt vill ochkan ordna för sina barn? Nej, det är ell grovt misstroende somsocialdemokraterna visar. De vågar inte låta föräldrarna fritt få välja -för deväljer kanske annal än det som socialdemokraterna bestämt är bäst för barnen. Mende som bäst kan avgöra vad det enskilda barnet behöver är i de allra flestafall dess föräldrar. Och föräldrar avgör förfarande detta - men om de inte tyckersom socialdemokraterna straffas de ekonomiskt. Ja, även de som i och för sig vill ha barnen i kollekliv omsorg straffas om de inte kan få daghemsplats. Till dem utgår ingen subvention. Imitt parti är vi övertygade om alt daghemsulbyggnaden måste fortsätta. Vi kannog - trots att vi som sagl vet ytterst litet om behovet - utgå från atl flertaletyrkesarbetande och studerande föräldrar önskar daghemsplats för sina barn. Men au låta en doktrinär idé leda till alt alla andra barntillsynsformer diskrimineras och att med öppna ögon sätta kvantiteten före kvaliteten kan vi inte acceptera. Statsministern kan inte komma någon vart med att som i går döpa om ren och skär orättvisa till gammaldags kvinnosyn. Kvalitetär verkligen inle i första rummet en fråga om de materiella betingelserna. all vård - och jag vill gärna inkludera skolan här - handlar det i ställetfrämst om ett behov av människor, av många för arbetet lämpliga människor. Underskottetpå förskollärare beräknas vara uppe i ca 1 500. Om man räknar med i detnärmaste full täckning genom daghemmen av omsorgen om barn till yrkesarbetandeoch studerande föräldrar - och det är ju innebörden av överenskommelsen mellanregeringen och - krävs det atl förskollärarutbildningen ökasmed åtminstone 10 000-15 000 platser. Det skulle innebära atl utbildningenredan nästa år måste ökas med bortåt 3 000 platser. Är regeringen beredd attgöra det? Enligt dagsaktuella uppgifter planerar man bara för hälften. Föräldrarna,som regeringen förutsätter tacksamt skall använda sig av denna vårdform, fårfinna sig i en eventuellt bristfällig kvalitet. De kan inte påverka omsorgen omsina barn genom att använda sig av någon annan vårdform. De har inte råd. Ärdet att stimulera föräldrars ansvar för sina barn? Är det att slå vakt ombarnens bästa? Ja, är del demokrati? Detfinns naturligtvis andra möjligheter till lösningar av problemet, somtillgodoser kravet på rättvisa och valfrihet. Vi har i mitt parti länge krävtett skattesystem som lar hänsyn lill försörjningsbördan och kostnader förinkomstens förvärvande. För barnomsorgen finns det en lösning, som har funnitsmed i debatten sedan 1960-talels början, en lösning som redanfamiljeberedningen 1964 uttalade sitt principiella stöd för, nämligenvårdnadsersättning. Jag skall gärna erkänna alt det dröjt innan moderatasamlingspartiet anslutit sig till den tanken - vi har haft andra förslag, somlill sin inriktning haft samma syfte. Men vi har blivit övertygade om allvårdnadsersäitning uppfyller de kriterier som bör uppställas för samhälletsinsatser beträffande barnomsorgen: Erkännandeoch stöd av föräldrarnas ansvar för sina barns vård och fostran. Valfrihetmellan omsorg om barnen i kollektiva institutioner, i familjedaghem, genomsamarbete mellan flera vårdnadshavare, i hemmet med en förälder eller enersättare som vårdare. Samhälletserkännande av att en vårdnadsinsats i hemmet är ett samhällsnyttigl arbeie. Jaghar inte glömt de många ensamslående föräldrarna. Deras valfrihet, derasmöjlighet alt handla efter vad de anser vara hemmets bästa, är ännu meraillusorisk med nuvarande system men skulle kunna förverkligas med envårdnadsersäitning. Men jämställdheten då? Kräver inte den att kvinnanovillkorligen går ut i arbetslivet, även om det sker på bekostnad av barnensintressen? Fråga föräldrarna, fråga kvinnorna! Jag tror inte alt man kan hittamånga som vill avvisa välbehövliga åtgärder för barnen med att "dekonserverar könsrollerna" - ingen utom socialdemokraterna. Dessutomär frågan alldeles felställd -och om man så vill ett utmärkt exempel pådiskrimineringen av kvinnorna, en diskriminering som på grund av felsynomfattas av både män och kvinnor. Kvinnorna har fått uppleva att den insats degör i hemmet - som ju inte bara omfattar barnomsorg utan också är enkullurgärning av stora mått, i skapandet av en miljö för familjen, iupprätthållandet av traditioner, i formandet av en gemenskap som omfattat enlångt större krets än bara de närmaste, ja, låt oss inte glömma malkulturen -att denna insats nedvärderats, förnekats och så intensivt atlkvinnorna själva trott på del lägre värdet av sin arbetsinsats.Socialdemokratiska kvinnoförbundet har gått främst i den nedvärderingen. Detländer kvinnorna till slor heder att de, trots att de i så stor utsträckninggått ul i arbetslivet och i samhällsarbetet, försökt att vidmakthålla dennakvinnans egen kulturinsats - del är del som lett till del betungandedubbelarbetet. Vadjämställdhet handlar om är all män skall bringas inse alt de är medansvarigaför denna arbetsinsats, och alt kvinnorna skall bringas inse atl de ärmedansvariga för den värld som ligger utanför hemmet. Det handlar om att bådakönen skall ha lika möjligheter alt välja sysselsättning, atl de båda skallvara ekonomiskt självständiga. Ettmodernt samhälle måste föra en politik som innebär att hänsyn tas lill mannens,kvinnans och barnens intressen, all de bästa betingelser för alla tre parterskapas, all de vuxna tillåls vara och atl barnen fostras till självständiga ochansvarsmedvetna människor. Ochett modernt samhälle måsle ha ett arbetsliv som anpassas till att kvinnor ochmän av sill liv är småbarnsföräldrar. Därför förordar vi imoderala samlingspartiet utökad dellid omfattande även kvalificeradedeltidstjänster för båda könen, flexiid och, när arbetstidsförkortning bliraktuell, förtur för småbarnsföräldrarna, som måste få en kortare arbetsdag. Familjepoliliken tycks bli della års stora debattämne, och del ärmotiverat - dagens familjer har många problem. Men började sittfamiljepolitiska anförande på partikongressen med atl påminna om hur det var ibörjan av 1900-lalet, i fattigdomens och förtryckets , och hur mycketbättre del har blivit . Han citerade ur bok , där en tioårings högsta dröm var alt få arbeta, för atl få råd till enbostad för sig och mamman, elektriskt ljus, värmeledning och WC. Mankan förstå atl en socialdemokratisk statsminister vill påminna om hur myckelbättre del har blivit , inför ständiga svartmålning av dagensSverige och när många i den gröna vågens tecken gärna ser gångna tiders liv iromantikens försonande ljus. Visst har vi det mycket bättre , på väldigtmånga sätt. Menatt det var värre förr är en klen tröst för dagens familjer, när de sliter föralt få hushållskassan alt räcka, när mamman inle kan få något jobb eller närhon inte kan ta en erbjuden anställning därför att ingen barntillsyn finns. Delblir knappast lättare att få det trevligt vid middagsbordet, när föräldrar ochbarn är för trötta efter tio timmars arbetsdag och daghemsvistelse för allkunna tänka på att de i alla fall har en fin WC i sin höghuslägenhei. Dagensunga föräldrar föddes och växte upp under och efter - debehöver naturligtvis ett historiskt perspektiv. Men de behöver framför alltkänna att deras förtroendemän förstår deras svårigheter och alt deförsöker göra något åt dem , steg för steg så långt resurserna räcker.Varken förnöjsamhet över del som uträttats, eller dogmatiskaplanritningar över ett framtida idealsamhälle, får slå i vägen för ett sådantpraktiskt arbete med dagens svårigheter, för dagens barn och föräldrar. Jag tror också att vipolitiker bör erkänna, atl det finns drag i de gångna årtiondenasulveckling som vi inte gillar och som oroar oss, när det gäller familjernassituation. Jag tänker t. ex. på de nya stora infiytt-ningsområdena itätorterna, med deras isolering och anonymitet, deras brist på den trivsel ochtrygghet som en mindre skala kunde ge. De här områdena är inga bra folkhem,trots sin höga tekniska standard, och många som har flyttat dit är tyvärr inte bereddaalt ta ansvar för den gemensamma miljön på del sätt som de skulle göra, om dekände sig verkligt hemmastadda. Här är det alltså inte bara fråga om atl byggavidare på vad som gjorts, utan det gäller atl vända utvecklingen i nya spår,som bättre kan ta till vara varje människas resurser, intressen ochansvarskänsla. Delprogram för en liberal familjepolitik som läggs fram för landsmötenästa vecka bygger på tre mål: En trygg och stimulerandeuppväxtmiljö för barnen. Jämlikhet mellan kvinnor ochmän-i familj, arbetsliv och samhälle. Ökad valfrihet för individenoch familjen. Densista av de här målsättningarna har blivit omstridd. Från detparti som tidigare sade sig arbeta för valfrihetens samhälle hör man nu attvalfriheten är något ont, en liberal villfarelse. Tankenbakom denna omsvängning är följande krokiga resonemang, som framför alltframförts och utvecklats av det socialdemokratiska kvinnoförbundet. Det gårinte, säger man, att skapa fullständig valfrihet. Alla alternativ kan inle blilika ekonomiskt förmånliga. Det är en riktig iakttagelse - men av det drar manden förbluffande slutsatsen alt del därför inte alls är angeläget att arbetaför en ökad valfrihet. Vi kommer till motsatt resultat - även om valfrihetenaldrig kan bli perfekt, kan den ökas i förhållande till nuläget - och del ärönskvärt att göra det, om man har förtroende för människorna. LisaMattson kanske vill kommentera sitt eget resonemang i följande variant. Det ärsvårt, kanske omöjligt, att skapa fullständig, perfekt jämlikhet. Men blir detdärför ointressant eller felaktigt att arbeta för ökad jämlikhet? Slagordet"ökad jämlikhet" har visserligen stoppats i malpåse avsocialdemokratiska partiets informationsavdelning - men det skall väl intetolkas som att målsättningen är övergiven? Detviktigaste för att ge barnen en trygg och stimulerande uppväxt är all stärkafamiljen och ge den möjlighet all fungera väl. Det är svårt att sköta små barn.Det är ännu svårare alt uppfostra större barn. Det har det alltid varit - ochdet är troligen svårare , bl. a. därför alt man inte längre påsamma sätt som tidigare stöttas av en äldre generation. Man bor intetillsammans, och skillnaderna i kultur generationerna emellan är troligen störrenu . Detär förbluffande atl det har varil så svårt att få resonans för kravet påföräldrautbildning. Den skulle inte innebära några underverk, men kunskaper gerstörre säkerhet. Och en organiserad diskussion mellan föräldrar i sammasituation hjälper kanske ännu mer - när man inte är ensam om svårigheternakänns de lättare att ta ilu med. så länge Jag har varil iriksdagen, har vi fåll föra fram della krav och mötts av brist på förståelse:Hur skall det gå till, vad har det för betydelse? Det är vad de ansvarigasocialdemokraterna har sagl. Ett glädjeämne den här hösten är atl del isocialdemokraternas punktprogram, som antogs på partikongressen, nu utan någrareservationer sägs: En föräldrautbildning tillgänglig för alla bör genomföras.Det är bra. Ännu bättre blir det när den finns i verkligheten. Vi kunde havarit närmare del målet, om de ansvariga i regeringen hade velat driva på istället för all bara hitta invändningar. Enannan, och troligen ännu viktigare, förändring som bör komma för all familjernaskall fungera väl är kortare arbelslid för föräldrarna. är mer än hälftenav daghemsbarnen på daghemmet mer än nio limmar - de minsta barnen är därlängst. Ännu slörre är denna andel för barn med ensamslående föräldrar. Medtanke på barnens behov av sömn - tio, tolv, kanske tretton limmar för de minsta- blir del inte mycket lid kvar för samvaro med föräldrarna. Och delfamiljeumgängei äger rum dels - när man skall jäkta i väg tilljobb, skola och daghem - dels , när alla är trötta, hungriga och delmesta går ul på all klara måltiden ulan alltför mycket bråk och sedan fåungarna i säng. Måletbör vara all den normala arbetsiiden för alla förkortas till sex limmar omdagen. Det är uppfattning, och som ledamöterna vet var vi delförsta parti som här i log ställning för del. Möjlighet till deltidför föräldrar är bra, men i längden är det ingen lycklig lösning, eftersom mandå riskerar atl småbarnsföräldrarna - och framför allt kvinnorna - av företagenbetraktas som en mindre önskvärd arbetskraft.