prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — Skall säfiarna vidta en prissänkning, vilket köparna anseratt de bör göra, eller kan säfiarna hålla fronten och bibehålla de höga prisersom de f n. tar ut? Jag läste en bulletin som gav vid handen alt man nu päköparsidan i häller på alt byta varor med varandra i lagerhusen för attkunna solidariskt hålla ihop mol den priskarlell pä säl-jarsidan som är etlfaktum. Denandra sektorn inom vår industri där orderingången har stagnerat är de svenskavarven. Ingen är kanske överraskad över detta, då ju varvskonjunkturen alltidgår i vågor och är speciellt influerad av den ofiekris som man runt om ivärlden försöker bemästra genom alt spara sig in i balans. Det betydersjälvfallet en nedgång i frakterna på ofiesidan. Om man har haft möjlighet allstudera varvskonjunkturen, och del har i långa stycken legal inom mittämbetsområde, har man kunnat konstatera att den har en alldeles specifikbenägenhet att visa höga berg och djupa dalar. Just nu är vi nere i en djup dal- det är ingen diskussion om det. Dess bättre kan vi i detta avseendekonstatera att orderstocken är så pass hygglig alt sysselsättningen även i denhårt pressade varvsindustrin bör vara garanterad såväl 1975 som 1976. Lätmig göra en jämförelse med förhållandena . sedantalade vi ju inte särdeles mycket om all orderingången icke vartillfredsställande - tvärtom var den i ständig stegring. den nuvarandeorderstocken, som ju är avgörande för framtiden, och jän;iför den med hur detvar , visar det sig att för gruvindustrin,tillverkningsindustrin, järn-, stål- och metallverken, verkstadsindustrin,massa- och pappersindustrin och den kemiska industrin är orderstockentillfredsställande. Däremot för träindustri och varv har vi en påtaglignedgång. Meddetta i bakgrunden har vi kunnat redovisa en god bild av situationen på densvenska arbetsmarknaden. Flera av dagens talare har redovisat siffror som är såfärska de kan bli, dvs. sysselsättningssiffrorna för februari månad. Det ärändå rält sensationellt alt vi under den här vintern, ,har haft en sysselsättning som jag inte tror mig ha upplevt någon tidigarevinter och en arbetslöshet som har varit så pass låg att den är unik med tankepå den säsong av nedgång som vintern alltid representerar. Detta gäller intebara de industrianställda utan även byggnadsarbetarna, även om den kraftiganedgången i byggnadsarbetarnas antal också spelar in i det här sammanhanget.Den redovisning som sker av arbetslösheten bland de kassaförsäkrade är, somjag ser det, den mest vederhäftiga. Med all respekt för AKU-räkningarna är deländå bara 17 000 personer man tillfrågar direkt eller per telefon och sedanbygger man pä delta mycket begränsade material upp en redovisning av hur detförhåller sig sysselsättningsmässigt sett för våra i runt tal 4 mifioner arbetsföramedborgare i samhället, AKU-räkning-arnas väsentligaste fördel är att deredovisar en tendens; gör man dem likadant varie månad bör tendensen varaganska korrekt. Men i den räkning som görs pä arbetsförmedlingarna får vi ettmera direkt och uttryck för vad som är arbetslöshet. Jag harnämligen den uppfattningen all om man är arbetslös och önskar elt arbete börman kunna anmäla sig på arbetsförmedlingen direkt eller per telefon och på delsättet bli avläst i räkningarna. Detvisar sig då att vi var nere i 1,6 96 arbetslösa . Av demvar precis fjärdedelen i pensionsåldern. De lediga och obesatta platserna är 47000 och del är, som sagts , tillfredsställande såsom etl bevis päefterfrågan pä folk. Del är 12 000 mer än för ett är sedan. Arbetsmarknadslägetär pä det hela taget gott, men det finns vissa inslag iarbetsmarknadssituationen som vi sä långt vi kan och med all den energi som vikan mobilisera skall försöka komma till rätta med. Det är den lokalt inträffadearbetslösheten, och det är framför allt den ungdomsarbetslöshet som vi avläser.Nu tror jag att de väsentliga förbättringar av utbildningsersäliningarna tillungdomen som föresläs i den proposition som snart kommer på bordmåste verka attraherande på ungdomen; många kommer då säkeriigen all ta arbetsmarknadsutbildningoch därmed skaffa sig den entrébifieu lill arbetsmarknaden som är erforderiig.För märk väl; även i denna dag saknar 50 96 av de svenska företagenyrkesutbildad arbetskraft, som vi har alltför mänga ungdomar vilkasutbildning inte passar ihop med efterfrågan och ungdomarsom inle har någon yrkesutbildning alls. Det är därför som omskolning ochyrkesutbildning är erforderiig. Med den nya propositionen - vi brukar kalla denKAMU-proposilionen - sker så radikala förbättringar i ersättningen underutbildningstiden att vi betraktar den som en god möjlighet alt komma till rättamed ungdomsarbetslösheten. Denlokala arbetslösheten, där den uppslår, är besvärligare. sedanaccepterade man en rörlighet på arbetsmarknaden som i långa stycken löste dessaproblem. Därefter har vi i fullt samförstånd introducerat en regionalpolitiskgiv och forcerat de lokaliseringspolitiska verksamheterna. Och vi har - delär uppgifter som jag har fält från arbetsmarknadsverkets aktiva fiänsteman -ett motstånd mol att flytta på sig från en ort lill en annan ort därarbetskraft efterfrågas. Man begär i stället att politiken skall vara den allelt förelag på ett eller annat sätt skall etableras där sysselsättningensviktar. Och var och en som har arbetat med dessa frågor vet alt del är lättaresagt än gjort. Vi har tagit in åtskilliga tusental danskamedborgare och förstärkt den svenska arbetsmarknaden med dem just på de platserdär arbetskraft har saknats. Del har varit lättare alt flytta människor övernationens gränser än all fä människor att flytta inom nationens gränser. Sådanär situationen, och därför är problemet att komma till rätta med den sislarestarbetslösheten ganska kinkigt, där den arbetslösheten är betingad av lokalaförhållanden. Emellertidvisar arbetsmarknadsläget - och det är ju del intressanta - att för dagen gården svenska ekonomin med god fart. Jag har tidigare liknat det videlt så pass tungt lastat godståg alt del tarvas en bromssträcka om delta skallförändras i påtaglig grad. Del här är etl alldeles unikt förhållande, om jagjämför vår ekonomi med omväridens ekonomier, där arbetslösheten nu har nätt talsom pä sina håll är uppseendeväckande. Jag sade inledningsvis att man i dessanationer nu böriar ana att man inte kan nöja sig med detta så länge till ochatt man därför böriat diskutera en stimulanspolitik som ger konjunkturförändringi slutet av 1975. Det föreligger dä naturligtvis i varie fall en chans att vi ivärt land skulle slippa den internationella nedgång som präglat omvärlden 1973,1974 och . Men även om denna chans föreligger befriar del ossinle - det är jag, herr lalman, angelägen all med all kraft framhålla-ifrån attvara beredda på att även vi kan drabbas av nedgången. Vi kan självfallet inteinvagga oss i något slags säkerhet. har ju starkt understrukitnödvändigheten av den här fullgoda beredskapen, och här har regeringen intenågon annan uppfattning. Detta har inte varit någon kontroversiell fråga, i denmån dessa partiledarförhand-lingar också har influerats av finansutskottetssynpunkter. Finansutskottetdelar också regeringens uppfattning att någon extra stimulans just för dagenför att stärka konjunktur och efterfrågan icke är erforderiig. Denberedskapsplanering som utskottet beställt är redan under arbete i kanslihuset,och den kommer att redovisas inför längre fram -i varje fail i samband med kompletterings-propositionen, som skall avlämnaslill denna kammare inom en tidrymd av mindre än tvä månader. Hurutvecklingen blir för vår del beror i stor utsträckning på hur denavtalsrörelse utvecklar sig som vi just nu är inne i. Vi har alla uttalatförhoppningen om en snabb uppgörelse. En sådan är önskvärd för en god ekonomiskutveckling i vårt land. Vi har en del dystra minnen av konsekvenserna för vårekonomi av den långt utdragna och dramatiska avtalsrörelse som vi upplevde1971, Skall parterna lyckas med en snabb uppgörelse, bör den nog omsättas iverklighet helst inom innevarande månad. Jag är rädd för att vi i annat fallriskerar att få den där utdragna förhandlingen med vad det innebär avofficiella föriikningsingripanden, en distansering mellan parterna, endramatisering och en irritation. Vi har upplevt delta tidigare, och det varsannerligen inle välgörande för den svenska ekonomin. Vihar på regeringssidan haft behov av att ge uttryck ål vår starka önskan altdessutom få ett tvåårsavlal med den stabilisering av ekonomin som ligger i enlängre tid av garanterad arbetsfred. På löntagarsidan har avgivitsdeklarationer som positivt ansluter sig till denna uppfattning, och vi är gladaför det. Vi efterlyser en motsvarande positiv deklaration frän sida. Det skulle i och för sig vara välgörande. Förutsättningenför att parterna skall kunna ena sig om tvåårsavlal är väl att man har något sänär fasta hällpunkter för utvecklingen , Det är svårt att ha fastautgångspunkter - del är naturiiglvis ännu svårare om jag gårytteriigare framåt i liden. Men det gäller då i första hand en bedömningav prisutvecklingen. Vi har överraskande nog enligt statistiska centralbyrånunder januari månad kunnat avläsa en reduktion av prisindex. tog upp den diskussionen i sitt inlägg och ville göra gällande all detöver huvud tagel inte var någonting att tala om. Men det är det faktiskt. Närman ru bättre känner lill utvecklingen finner man altdella innebär en justering som har med långtidsindex att göra. Även om den härenheten i prisindex inte är ett uttryck för utvecklingen såär den ett uttryck för januari i fiol -januari , ochdå stannar prisstegringen under 10 96. Om jag efter justeringen avlängtidsindex ser på fiolåret så stannarindexstegringen pä ungefår 10,5 96. Det är i den internationella bilden en lågindexhöjning, även om den efter traditionella mätt är hög - del skall jag inteförneka. För februari har vi nu fält en rapport frän pris- och kartellnämndenom en indexstegring på 0,4 96. Fortsätter jag denna redovisning statistiskt sähade vi - jag vill minnas att anförde detta - enligtpris- och karlellnämnden månader en ökning på 1,696. Ja, vi har enligt enhöjning på 1,2 96. Detta är inte altartavlans sanning, utan det är, som vi vel,ett försök att göra del bästa möjliga av dessaavläsningar. Den riktiga bilden får man emellertid när man i efterhand harmaterialet för all göra långlidsjusteringen. Det är denna som jag menar hargivit ell ganska glädjande utslag. Vihar på regeringssidan haft ett behov av att ge uttryck åt vår starka önskan ometl tvåårsavlal. Som jag sade spelar självfallet bedömningen om prisstegringenen avgörande roll här. Hur blir då situationen 1976? Ja, jag har kostal på migen redovisning, och det finns antydningar i finansplanen om vad vi tror omprisutvecklingen. Jag har tidigare här givit ett referat över denfärskaste statistiken när det gäller priserna pä rävaruområdet internationellt.Att vi skulle få en sä avgörande förändring uppåt i efterfrågan attprisstegringen på nytt tar fart, vilket vi upplevde närofiekrisen slog igenom, har jag dock svårt att tro. Jag ger mig naturiiglvis ulpå mycket tunn is, herr talman, om jag försöker ställa prognoser förprisstegringen icke allenast ulan även . Vi har ifinansplanen utgått från all vi under innevarande är skulle kunna ta nedökningstakten till någonting . Det finns väl inga reella skälsom talar för att den skall behöva bli högre , snarare finns det enchans lill en ytteriigare dämpning. I denna osäkra situation är det heltförklariigt om tvåårsavlal på löntagarnas yrkande måsle kompletteras med vadsom går under begreppet "kontrollstation". Med en kontrollstation iböfian på 1976 - då säkrare bedömningar kan göras i fråga om prisutvecklingen - som ett element i enuppgörelse anser jag nog att man pä löntagarsidan har en tillfredsställande säkerhelsklausul för all kunna möta en oväntad och oönskad prisutveckling. Jagbrukar inle ge mig in i avtalsfrågorna, vare sig ge råd eller kommentera.Parterna skall få diskutera i lugn ro sä länge de kan diskutera i lugn och ro.Men är avtalsfrågan så definitivt inknuten i de politiska avvägningarna. a. gjort en skatteskala som går in som ett element i avtalsrörelsen.Vad jag här sagt har jag därför tyckt vara befogat att säga som elt ullryck förregeringens syn på detta för hela nationen så utomordentligt viktiga problem. Denfråga som naturiiglvis också får en avgörande betydelse dä man ser päarbetsmarknaden och pä möjligheterna all binda sig för ell Ivä-årsavtal ärfrågan hur skatten kommer att utveckla sig. Det gäller både den kommunalaskatten och statsskatten. Regeringen har lagt ner myckel arbete på att rullaundan stenarna pä vägen vid en sådan bedömning. Uppgörelsen med kommunernainnebär alt staten går in med etl bidrag lill kommuner och landsting under åren1976 och 1977 som svarar mot utdebitering under vartdera året. Om vivet att kommuner och landsting under den sista skattestoppsperioden och1974 på båda åren sammanlagt endast höjde den totala utdebiteringen med ,torde dessa statsbidrag, som ger kompensation för eller 50öre , ge goda möjligheter till en i huvudsak oförändrad kommunalskatt.Här har - del var möjligen av - annonserats altsjälvfallet kommer man att la ut den sisla 1-öringen även på den 50-öring somligger ovanför den statliga 50-öreskompen-sationen. Jag är inle alls övertygadom det med de erfarenheter som vi har från den förra överenskommelsen somträffades. Föralt inte försvåra för kommunerna att genomföra sin kommunala ekonomiskalångtidsplanering så ligger i uppgörelsen också en överenskommelse om altkommunerna har möjlighet, som jag sade, därest 50-öringen frän staten interäcker till, till ett utdebiteringsuirymme på motsvarande belopp. Vidare liggeri uppgörelsen en utfästelse från regeringen alt inom kredit- ochkapitalmarknadens ram medverka till att kommunerna flr det utrymme som blirerforderiigl och absolut nödvändigt mot bakgrund av denna överenskommelse omskatteslabilise-ringen. Efterdiskussionerna om den kommunala uppgörelsen har jag hört röster som gjortgällande att denna överenskommelse med regeringen skulle förhindra kommunernaatt genomföra de erforderiiga reformer som medborgarna ofrånkomligen kräver.Jag menar, herr talman, att motsatsen är i själva verket sanningen närmare. Meden utdebitering på mellan , och . är kommunerna intelängre anonyma i sin egenskap av skalteutlagare av det svenska folket. Dekommunall ansvariga tar varie beslut om ökade kommunalskatter som en besvärandepålaga på medborgarna. Jag talar nu för alla aktiva kommunalmäns räkning, ivarie fall för en alldeles överväldigande majoritet av dem. I det förhållandelligger en naturlig restriktion i avseende på de kommunala skattehöjningarna.Kommunalpolitikern pä samma sätt som rikspolitikern skapar ju ingen entusiasmnär han bjuder medborgarna nya skattehöjningar. Ersättningen från staten geremellertid kommunerna en praktisk möjlighet att genomföra sitt planeradereformarbete, den s. k. kommunala ekonomiska långtidsplaneringen, inom de ramarsom regerings- och kommunuppgörelsen innebär. Kommunerna har - och det ärsanningen - större möjligheter att effektuera delta reformarbete i medborgarnasintresse tack vare den uppgörelse som har träffats. Denandra lika avgörande och i det publika medvetandet kanske ännu mer intressantafrågan är naturiiglvis sänkningen av statsskatten . Innevarande århar löneförhandlarna kunnat sälta sig vid förhandlingsbordet och genomfjolårets beslut här i varit garanterade ca 8 96 lönehöjning innanens förhandlingarna startat. Det kostar fö-retagarsidan de 4 96 som räknas av idet utrymme inom vilket de förhandlande parterna har att röra sig. Mensystemet att växla om lönehöjning lill avgift på företagarna har ju denobestridliga fördelen att de anställda får sill reala påslag med denna4-procentiga arbetsgivaravgift, etl påslag som de, om de skulle gä dentraditionella avtalsvägen, i stället skulle vara tvingade att ta fram via en 8-ä 10-procentig lönehöjning. Skattepengarna kommer tillbaka obeskattade ochlönehöjningen skall ju beskattas. Jag erkänner villigt, med den marginalskattvi har , att lönehöjningarna beskattas starkt. Man ställs ibland införfrågan: Vem är det då som betalar kalaset? Det var en fråga somspelade en stor roll i bl. a. de kommunala förhandlingar som jag berörde.Ja, om jag ser kortsynt på del hela och använder ett populärt språk så är detfinansministern och de kommunala kassörerna som betalar kalaset. Det blir ellmindre underlag att ta ut skatt pä. Men man får ju inte se bort ifrån att bådestal och kommun är arbetsgivare i stor utsträckning. Jag vill minnas altbara kommunerna sysselsätter ungefär 17 96 av de personer i de arbetsföraåldrarna som det här landet kan prestera. Och det spelar ju en viss roll förbåde stat och kommun som arbetsgivare om man skall ut med en löneökning till deanställda som i procent är dubbelt sä hög som den arbetsgivaravgift man betalaroch lägger in i den här ekvationen. Vihade långa intensiva debatter med våra kommunala vänner om detta. Jag hade välen känsla av att när vi fick tala igenom problem ordentligt var det i stortsett samförstånd mellan oss på denna punkt. Dessutom får det ju i samhälletsmening en enorm betydelse om man, utan att del går ut över de anställda, kanhålla den definitiva lönesumman och därmed också företagens kostnader pä enlägre nivå. Det är ju en avgörande synpunkt fören nation som haratt saluförasin varuproduktion pä världsmarknadens torg. Dethar varit länga och intensiva diskussioner om hur själva skallesänkningenskulle utformas. Den sittande skattekommitlén hade lojall redovisat sillförslag, utformat det som beslällningsarbeie efter de direktiv som regeringenutfärdade och som fick kosta de 4 miljarderna. har visat en oanad aktivitet i debaiten här i fråga om att kritiseraden förändring som skedde under förhandlingarnas gång. Det har ju sagtstidigare - jag skall inte upprepa det - alt skattesänkningarna för delågavlönade ligger fast. Det var bara som intog den enligt minmening förunderliga attityden att han inte ville ge de lägre avlönade denskattesänkning som majoriteten i skattekommittén hade presterat i sittförslag. var ensam pä den punkten och gillade inle situationen. Menherr indignation har jag svårare att förstå. Han har satt sitt namnunder ett kommittéförslag, som i fråga om de lågavlönade i pengar ger precisvad den här uppgörelsen ger. Men eftersom situationen var sådan att man hade ensplittrad löntagarkår och hade en politisk kontrovers om hur en skatteskala skallse ut, kom vi fram lill alt lägga på 930 mifioner till i del skikt som liggeralldeles ovanför det skikt där och majoriteten i utredningenhade velat lägga in den i kronor räknat största skattesänkningen. De 1 200kronorna i 30 000-kronorsskiktet justerades upp till en maximal sänkning på , som inträder i 40 000-kronorsskiklel fr. o. m. . Underde här förhandlingarna, där vi sä småningom kom fram lill en politisköverenskommelse om den nya skalan, hade vi - och det är väl inle överraskande -intensiva parallellförhandlingar med de fackliga organisationerna. Jag avslöjaringa hemligheter om jag säger all skalan, som den nu ser ut i uppgörelsen, harauktorisation och sanktion från ochfrån fiänsiemännen, och därmed har vi-pä nytt etablerat en enhälliglöntagarfront. När därför uttrycker en sådan våldsamindignation som han gjorde i sina inlägg här , är del ju inle en kritikenbart mol de avialsslutande parterna på den-politiska sidan ulan också molhela den fackliga rörelsen, från LO och fiänstemannaorganisationerna, som harsagt att all right kan vi skaffa fram 900 mifioner till och lägga pä det idetta skiktet, är vi också överens om all den skatteskalan har löntagarnasauktorisation och godkännande. skall sälla sig i sin kammareoch fundera igenom den här situationen. Jag tyckte att han var ute efter litetför billiga politiska goltköpspoäng i sina inlägg . Hans inlägg skilde sigväsentligt frän hela den attityd han hade under förhandlingarna. Där hade vimed vpk:s båda representanter en mycket avslappad och lugndiskussion. Man kanske inte skall avslöja hemligheter, men låt mig ändå göradet: jag tyckte alt argumenterade så framgångsrikt för de klokasynpunkter som regeringen hade all anföra att jag vill minnas att jagoffentligt, eller i varie fall på tu man hand, uttalade mitt tack för hansbrifianta argumentation. Detär litet annorlunda här . Jag vel inle vad det beror pä, om det är herrHermanssons svanesång som skall gå till hävderna med pukor och trumpeter ellerom del är den pågående kongressen som spelar en roll. När uttryck som "svek mot arbetarklassen" och liknande hårda ordföreföll det som om han grävde upp den argumentation han sedanflitigt anförde men har använt betydligt försiktigare. Denhär skallesänkningen har lagt tyngdpunkten på de lågavlönade och de vanligenförekommande inkomstgrupperna, och den profilen bibehålls trots'allaexpressiva bilder från porslinsindustrins område. Närjag nu kommit in på den här skattedebalten - vilket jag egentligen inle skulleha gjort, eftersom vi skall ha en skatledebatl längre fram - kanske jagavslutningsvis skall säga att . 1976 inte är någonöverklasslön och inle heller någon specifik medelklasslön, enligt gamlabegrepp. Det är en ganska normal lön för folk inom del stora LO-kollektivet somhar årsarbete. Det finns naturiiglvis stora grupper som har lägre lön, ingenskall bestrida detta. Närherr gjorde sitt inlägg tog jag pennan och tittade på tabellen på s.88 i det skatteomläggningsförslag som presterats av kommittén, där herrHermansson är en av ledamöterna. Jag gjorde en snabb beräkning. Jag utgår fränalt den är korrekt trots att jag försökte lyssna på inläggen . Om manser på löntagargrupper som ligger . finner man attde utgör 62 96 av hela den kategori som statistiskt redovisas som löntagare. Omman ser på de grupper som ligger . finner man att de utgör . Densammanställningen ger ändå vid handen alt vi - om vi skall göra en skallereform- inte kan se bort från vad som har hänt med denlöneutveckling vi har och kommeratt ha. begrepp och värderingarfår revideras med hänsyn härtill. Jag kanske kan gå så långt att jag säger:Skulle det i regeringens direktiv till skatteutredningen ha legat ett utrymmepå 5 mifiarder kr, i stället för 4 miljarder är det inte alldeles säkert attmajoriteten i skatteutredningen hade föfil den linje som härföreträder. Jag tror att det finns lika stor chans att man hade velat fördelagracerna och lägga in en sänkning just i det avsnitt , där förvarie år allt större grupper av löntagarna växer in. Vikommer att servera ett punktskatteförslag, som väl kommer att uppfattas sombesvärande i vissa avseenden. Det har utformats mot bakgrund av vårenergipolitiska situation. Vi har varit ense om att vi behöver spara energi,och även om övertalning och propaganda kan föra en bit pä väg är del klart attockså ett ökat pris har direkt spareffekt. För att vi skall kunna spara behövervi bättre isolera vårt bostadsbestånd. Och för att nå en sådan effekt går vi utmed bidrag och fördelaktiga lån, men det kostar en hel del pengar. Detill ofian alternativa energikällorna, som skall ge oss ett minskalofieberoende, behöver utbyggas och kräver mycket pengar i avseende påforsknings- och utvecklingsarbete. Jag vägar också säga att den satsning päforskning som regeringen föreslår i sin energiproposition är forskningsmässigthelt unik, I programmet ligger vidare en ofielagring av beredskaps- ochsäkerhetsskäl, och även den kräver sin finansiering. Bara lagringsprogrammelför den försöriningsberedskap som vi önskar kostar I 1/2miljard, och den framlagda energipropositionen kräver 630 mifioner. Dettaskall vi finansiera med avgifter och höjningar av bensin- och ofiebeskattningensamt elskatten. Den senare skall ju även bidra till att finansiera det utökadeskattesänkningsprogram som jag berörde. Därutöver kommer som bekant densedvanliga justeringen av priserna på sprit och tobak, I det avseendet har vifortsatt att föfia den gamla vedertagna regeln all vi i efterhand med ungefär tvåårs mellanrum anpassar priserna lill prisutvecklingen i allmänhet.