prot · FY0991 · 1975-12-31 00:00:00 — Detgör vi därför all vi anser all vikliga korl-och långsiktiga säkerhetsfrågormåste vara lösta innan man kan accepiera en utbyggnad. Delgör vi därför alt vi anser att den nu lillgängliga kärnkraften binder iett härdare och mera ensidigt beroende, främst av det imperialistiska , änvad det nuvarande ofieberoendei gör. Delgör vi därför att en vidare utbyggnad av kärnkraft i dess nuvarande former ärstarkt resurs- och energikrävande i sig och är sammanvävd med en form avekonomisk och materiell tillväxt som vi inle kan stödja. Vi vill i stället ha entillväxt i social nytta för folkets slora flertal. Kombinationenkapitalistisk marknadsekonomi styrd av profit plus kärnkraft i hittillsvarandeformer ger inte, enligt vär mening, en sådan samhällsutveckling. Därför krävervi att ytterligare kärnkraftsreaktorer av nuvarande typ inte skall få tas idrift. Därför menar vi all den ökning av energiintaget , som vårlparti ocksä anser nödvändig för omställning lill en hushällande ekonomi, skalltillgodoses utan ianspråklagande av ytterligare kärnkraft. Vi har i vår motion2034 ulföriigt redovisat hur detta ökade energiintag skall täckas utankärnkraft. Vänsterpartietkommunisterna kräver att energiintaget skall ha stabiliserats pä enkontrollerad nivå inom högst 15 är. Regeringen är här av samma mening. Menregeringen tycks inle, såvitt framgår av propositionen, vara beredd att tatill de styrmedel som oundgängligen behövs härför. Del har sin naturligaförklaring i all sådana siyrmedel inle rimligen får plals inom blandekonominsram. Frånvpks sida är vi beredda all stödja tillskapandet av de siyrmedel som behövs föratt dels ställa om energi- ochresurshushållningen till en hushållande form i folkflertalets inlresse, dels isamma folkflertals intresse stabilisera energiintaget avhögst 15 är. Närregeringen nu gär in för en utbyggnad av kärnkraften tillsammans medmoderaterna är det ytterligare etl uitryck för politiken all "vad som ärbra för storfinansen är bra för ". Kapitalismen är slöseriets ochmisshushållningens ekonomiska system. Och regeringen underkastar sig deltasystems krav på att få fortsätta sin slit- och- släng-verksamhet med bådeenergi och människor. Jusnabbare kapitalismen kan exploatera naturtillgångar och ju snabbare den kanslita ul de arbetande, desto fördelaktigare är det från profilsynpunkl.Kapitalismen fiänar också på all tillverka produkter med kort livslängd och lågnytfiandegrad. Del leder lill att omsättningen går snabbare och gynnarprofilen. Och kapitalisternas profit går före den sociala EnergihushåU-ningen, m. m. 9Riksdagens protokoll 1975. Energihushållningen,m. nyttan i det här samhällssystemet.Vi ser regeringens kärnkraftspoliiik som etl uttryck för det. Enbred opinion här i landel har insett alt säkerhetsskäl lalar mot en fortsattutbyggnad av kärnkraften. Den har ocksä insett all ulbyggnaden skaparbindningar som kan utvecklas till ell hot mol landets självständighet. Förall undersiryka denna opinion har kärnkraftsanhängarna hemfallit till mycketgrov demagogi i fråga om sysselsättningen. Där har förekommit både återgångtill att köra häst och vagn och handmjölkning av korna som hotfullaframtidsperspektiv. Det är snart bara fliniyxorna som fattas i den härargumentationen. Omman i stället hade ägnat sin energi ät att sakligt granska frågan skulle man hafunnii alt utvecklingen i de högindustrialiserade staterna under efterkrigstideninte alls visar någol aulomaliskl samband niellan tillväxt i energiintaget ochökad sysselsättning. Däremot finns del ell allmänt samband niellanenergiförbrukning och sysselsättning. Ökad energiförbrukning inom den nuvarandemarknadsekonomin samnian-hängeri regel med ökad investering i fasl kapital,somi sig haren tendens till utslagning av arbetskraft. Detär självklart alt en högt utvecklad industriell ekonomi kräver etl energiinlagpå en relativt hög nivå. Men de senaste decenniernas ulveckling har visal alltillväxten i energiförbrukningen i de industrialiserade kapitalistiskastaterna inle har nägol som helst automatiskt samband med tillväxten i densociala nyttan. Tvärtom har del visal sig all den sociala nyttan har minskat itakt med det ökade energislöseriet på niånga onnåden. Del gäller t, ex,privatbilismens ohämmade expansion på de allmänna kommunikationsmedlensbekoslnad. Del gäller också den hänsynslösa folkomflyllning som skell i denenergikrävande ka-pilalisliska koncenlralionsprocessens spår. Mennär människorna kräver hållbarare varor - som skulle minska energiförbrukningenoch öka den sociala nyllan - säger sysiemel stopp. Det skulle nämligen intestämma överens med de kapiialisiiska profilinlressena. 1Sverige förbrukas nu ungefär dubbelt sä mycket energi som . Menarbetslösheten och undersysselsällningen har ökat. Det är ett avkännetecknen för det stadium som den kapitalistiska utvecklingen nu befinnersig i att ökad energiförbrukning i försia hand leder till dels ökad utslagningav arbetare, dels ökad regional arbetslöshet. Lålmig ta ell typiskt exempel, nämligen skogsindustrin. tredubbladedel svenska skogsbruket sin förbrukning av olja och elektricitet. haranlalel sysselsatta minskat från 160 000 till 40 000. Del är en myckel brutalulslagningsprocess som har genomförts; hundratusentals famifier har drabbatshårt av den ökning i energiförbrukningen som har genomförts i skogsbruket påskogsbolagens villkor. Och denna tredubbling av energiförbrukningen har inlemotsvarat någon tredubbling av de nylligheler man kunnat tillgodogöra sig frän Uttaget av skoghar ökat från ca 50 mifioner skogskubikmeter till uppemot 80 mifioner. Vadsom i stället har ökal i rask takt är rovdriften på skogen. Symbolen för denökade energiförbrukningen inom skogsbruket har blivit mer eller mindretvångsförflyttade famifier och enorma kalhyggen. Där kan man se vad den ökadeenergiförbrukningen pä kapitalels villkor har fört med sig. Och del är dentypen av ökad energiförbrukning man nu vill tillfredsställa genom allfortsätta utbyggnaden av kärnkraften. Imänga fall är det alltså pä del sättet all ökningen av energiförbrukningenleder till minskad sysselsättning, och i andra fall är del tvärtom så attminskad energiförbrukning leder till ökad sysselsättning. En salsning päbältre kvalitet pä varor och fiänster sparar i niånga fall energi och lederlill ökad sysselsättning. Sanima sak gäller effektivare användning av denenergi som tas ul. Delgär alllsä inte all mekaniskt hävda att ökad sysselsättning kräver sländiglökal energiuttag. Men ett vet vi. Kapitalistisk tillväxt med profilen, utslagningenoch rovdriften pä människor och råvaror som riktmärke kräver ökat energiuttag.Det är den tillväxten kärnkraftsanhängarna talar om, och det böriar också slåklart för en allt större del av del svenska folkel. Därför vänder man sig emotkärnkraftssamhället med profilen som riktmärke. Vänsterpartietkommunisterna är en viktig del av denna opinion. Vi menar all en stabiliseringav energiuttaget måste ske inom högst . Men del kräver omfattandestyrmekanismer och en ny lyp av hushållning och teknologi. Del kräver att helaekonomin planeras med människornas sociala nytta som målsättning. Viacceplerar ståndpunkten att en viss ökning av del samlade energiuttaget kanvara nödvändig . Den behövs för all garantera deinvesteringar som skall omvandla teknologi och produktion så all enstabilisering sedan kan ske. Men den ökningen kan ske utan utbyggnad avkärnkraften. Tvärtom kan kärnkraften konima alt försvära möjligheterna all fåfram energi till omställningen. Kärnkraften konimer nämligen all kräva såmycket energi under uppbyggnadsskedet, alt den gör det mycket svårt all fånågon energi över till de investeringar som behövs för den nya inriktningen päen resurssparande ekonomi. Ulbyggnadenav kärnkraften kommer inte alls all minska oljeberoende. Tvärtomkonimer det all öka i takt med kärnkraftsulbyggnaden. Del erkänner regeringenocksä själv i sin proposilion. Enligl den skall oljeimporten öka med 12 96 framlill 1985. Av den totala ökningen i energitillförseln skall 36 96 tiickas medofia . Det beror på alt kärnkraften kräver så mycket energi iuppbyggnadsskedet och är kopplad till en så resurskrävande ekonomi att dettaoundvikligen leder till ökad förbrukning av andra energikällor. Enutbyggnad av kärnkraften komnier att göra ännu mer beroende av USA.Kärnkraflsekonomins ullandsberoende i fråga om rå- Energihushållningen,m. Energihushållningen,m. varuleveranser ochanrikningsfiänsier är i myckel hög grad politiskt. Del betyder all man får -eller snarare, all man tvingas - accepiera fördelningsprinciper som avgörs avandra. Del betyder att man fär underkasta sig polilisk kontroll och binda framtida utvecklingslinjer som i hög grad utformas av . Detblir en väsentligt hårdare politisk bindning än i fråga om ofjan. Där finnsmöjligheter att utveckla alternativa, direkta linjer till enskildaofieproducerande länder. Med en kärnkraftsekonomi konimer att binda sigännu mer kvalificerat lill del imperialistiska systemet. Kärnkraften och denkapitalistiska ekonomi som baseras på denna skärper behovet all tillförsäkrasig större rävaruuilag från den s. k. iredje världen. Det innebär skärptaimperialistiska motsättningar och ökad risk för aggression. Det är enutveckling som bör motarbeta, i stället för all binda sin ekonomi förenulveckling som hör-samman med det viirlds-vida system som kännetecknas avutsugning, exploatering och krig. Det handlar här om vilken långsikiiginlernalionell utveckling vill ansluta sig lill och göra sig beroendeav. När del gäller forskning och utveckling på energiområdet kräver vi frånvpk dels alt själva kostnadsramen för forskning och utveckling pä delta områdeunder en treårsperiod utökas med 90 mifi. till 450 mifi. kr., dels allanslagen omfördelas. Omfördelningeninnebär främst en väsentligt ökad salsning pä nya och alternativa energiformer.Det anser vi helt nödvändigi för all inom relativt kort lid fä svar pä en föfidvikliga frågor som kan påverka vär långsiktiga energipolitik. Vi kräver ocksäforskning om och utredning av mifiöeffekterna frän fossila bränslen. Det räckerinte att, som regeringen gör, bara kritisera de negativa mifiöeffekterna fränfossila bränslen jämfört med kärnkraft, utan man måste också satsa på forskningför att eliminera eller åtminstone motverka dessa negativa effekter. Tillsisl: Det finnss tvä huvudvägar i den internationella energi- ochresurspoliiiken som kan ansluta sig lill. Den ena vägen innebär iverkligheten ökat tryck mol tredje världen, ökad bindning lillväst-maktspoliliken, sönderbrytande av den redan bräckliga barriären motatomvapenspridning och inriktning pä en ekonomi, präglad av en ensidigkvantitativ tillväxt, styrd av profil utan hänsyn till produktionens socialanytta. Denandra vägen - den som leder till bevarande resurser under solidaritet medflitiga folk - innefalUir stabilisering av energiförbrukningen, nedtoning ochupphävande av ekonomins imperialistiska karakiär, en fredsbevarande atompolitikoch solidaritet med världens fattiga och förtryckta folk. Som den ekonomiskastrukturen ser ul i är en utbyggnad av kärnkraften kopplad.lillden förslnämnda linjen. Del är bl. a. därför som vi går emot den och i ställetförordar den andra linjen, som är arbetarklassens och alla progressivaintressens väg. och har ulföriigt redovisat regeringensoch den socialdemokraiiskaniksdagsgruppens ståndpunkt. Det är myckel av vad desagl som jag inte behöver gä in pä. Debattenom energifrågorna är bäde bred och djup. 1 den ryms mycket av våra farhågor ochvåra förhoppningar , både i vårt eget samhälle och i världen. Dengäller inlernalionell solidaritet. Kraven på en omläggning framtvingas djupastsett av de fattiga folkens krav pä en rättvisare värld och en jämnarefördelning av jordens tillgångar. Kraven på stabilisering av råvarupriser ochpå en ny ekonomisk världsordning speglar denna slrävan till rättvisa. Jag har iproposiiionen utförligt redovisat dessa synpunkter på den internationellasolidariteten och del internationella samarbetet. Debaitengäller ocksä industrisamhällets framtid. En amerikansk ekonom har påpekat attde senaste 300 årens syn på världen, med dess framtidstro, dess salsning påvetenskap och teknik, har varil anmärkningsvärt framgångsrik. Men framgångarnahar skapat många av våra största problem, t. ex.: Välslånd och anhopning avvaror leder till mifiöförslöring, ökande luftförorening, knapphet pä råvaroroch energi och har lett till ett ökat avstånd mellan rika och fattiga länder;teknologiska framsteg inom försvarsindustrin leder till hot om världsvidförstörelse; industriell teknisk effektivitet leder lill ökad press iarbelslivet osv. I korthet sammanfattar han där den avgörande utmaning som vislår inför. Delfinns många som i denna situation har gripits av stark oro. En del har käntvanmakt och hopplöshet. I desperation har man vänt sig mot hela det modernasamhället. Svaretpä utmaningen är inte alt vi söker oss tillbaka till någon förindustriellperiod, alt vi söker återskapa ett förflutet skede i samhällsutvecklingen. Detgäller fastmer att salsa alla krafter på alt värna, utveckla och förnyaindustrisamhället lill ell samhälle som bjuder människorna en värdig livsmifiö.Del förutsätter alt vi beslutsamt griper oss an med problemen. Närmiljproblemen trädde i förgrunden pä 1960-talel, när insikten växte om allvareti föroreningarna av luften och vattnet och förgiftningarna, blev intereaktionen "riv bostäderna och industrierna". Vi sade i stället"bygg reningsanläggningar, skärp kontrollen, öka det demokraliska inflytandet". Päfä år har vi satsat väldiga resurser. Vi har byggl reningsverk för 2,5mifiarder kronor, vilket f ö. har fåll lill föfid en slarkl ökad energiproduklionför dessa. Vi böriar kunna se resultaten. Det går all vända de olycksbådandebranta kurvorna. Det förutsätter ell praktiskt vardagligt arbeie med slöd avvetenskap och utvecklad leknik och med stora ekonomiska insalser. Därmed harvi inle pä något sätt lösl mifiöproblemet slutligi. Men industrisamhället harvisal förmåga all hantera sina problem. EnergihushåU-ningen, m. m. EnergihushåU-ningen, m. m. Närfackföreningsrörelsen förde fram arbetsplatsernasmifiöproblem i förgrunden för deballen och visade på olyckorna, skaderiskerna,oron för arbelsmifiön bland medlemmarna, dä sade vi inle: "Slängfabrikerna, plombera företagen!" Vi inledde i stället ett långsiktigtpraktiskt arbete för all förbättra arbetsmifiöerna, ge de anstiillda inflytandepä sina arbetsplatser, minska olycksriskerna. satsas återigen miljarder pådessa problem. Även om ofantligt myckel återstår böfiar vi se de prakliskaresultaten pä de svenska arbetsplatserna. Päliknande sätt måsle vi gripa oss an med energiproblemen. Vi mäsle gripa oss anmed att bemästra de säkerhetsrisker och mifiöproblem som är förbundna med allakända energikällor. Men vi fär inle ge upp det industrisamhälle som vi med mödahar byggt upp och som har gett arbeie och välfärd ål människorna. Delfinns ingen i denna kammare som inte vet att tillgängen pä energi har varit enavgörande förutsättning för att lyfta detta land ur fattigdomen,massarbetslösheten, del orimliga slitet. Del finns de som klagar på denmateriella ulvecklingen och i och för sig med rätta pekar pä överdrifter ochavarter. Men vi kan aldrig bortse frän all den framför allt inneburit allväsentliga behov i fräga om bostäder, näringsstandard, arbetsmifiö, frilid,har kunnat tillgodoses för mycket stora befolkningsgrupper och all deltaaldrig hade varit möjligt utan god tillgäng på energi. Samtidigtvet vi att såväl med hänsyn till den internationella solidariteten som medhänsyn till de ekonomiska konsekvenserna och till de risker som är förbundnamed olika energislag kan ulvecklingen inle fortsätta som . Vi mäste draner takten i energiförbrukningen. Vi måste spara och hushålla, vi mäste stegvisförändra våra levnadsmönster. Jagdelar mänga av de synpunkler som framförde om sparlinjen. Jag harredan lidigare erkänt alt här var först pä plan medkrav, även om min förmåga att besvara brev inte alltid är hundraprocentigtutvecklad. Vad gäller brevet till vel jag att del senare under dennadebatt kommer alt ulföriigt redovisas muntligt. Denavgörande frågan blir hur denna omställning skall gä lill. Svaret pä den fråganförutsätter en helhetssyn, en bedönining av en önskvärd utveckling av värtsamhälle. Detstår fullkomligt klart all en drastisk slrypning av ökningen i energiförbrukningen,en plötslig uppbromsning av energiproduktionen skulle leda lill myckelallvarliga konsekvenser för sysselsättningen och för möjligheten att bevaraoch fördjupa vär välfärd. framställs del i debatten som 0111 det vorenägol nära nog skamligt alt peka på alt tillgängen på energi har konsekvenserför jobben och för välfärden. Del har jag svårt alt. förstå. Del är jumänniskornas vardag del gäller. Deallra flesta människor i vårt land vill se en framtid där de kan fä ha ellarbeie under rimliga villkor, där de kan ha en hygglig försöfining medbostäder, ulbildning och sjukvård och där de kan leva sitt dagliga liv ulan fattigdomensknapphet och förnedring. Det måste vara en förpliktelse för oss politiker attsträva efler att dessa mycket rimliga vardagliga krav kan tillgodoses. HerrWerner i har försökt att göra energifrågan lill en spännfråga niellankapitalistisk tillväxt och kommunism. Utifrån denna inställning har han ochkommunisterna provocerat sig själva till länga förklaringar om all i dekommunistiskt styrda länderna är del egentligen fräga om någonting helt annat,även om man där bygger ul kärnkraften. sade att del ocksä iSovjetunionen förekommer en kritik mot kärnkraften. Del är mycket möjligt attdet gör det. Jag har inte sett om det förekommit någon offentlig utfrågningeller någon debatt niellan den förträfflige partisekreteraren llyichBresjnev och fältbiologer - det vore i sä fall intressant attfä vara med. Menfaktum är all jag i alla mina kontakter med östländerna funnit detsamma: de ärverksamma på kärnkraftsområdel. Jo, helt enkelt för att de ärintresserade av tillväxt och därför att de vill förbättra människomifionernaslevnadsvillkor. Därför mäste de ha en ökning av produkiionen, och för all fä enökning av produktionen måste de ha energi. Och trols att dessa länder har sinaenorma tillgångar av olja och kol saisar de också på kärnkraften. Del härprovocerar kommunisterna själva fram genom all göra della till en skifielinjeniellan kapitalism och kommunism i stället för att hälla sig till de vanligasakargumenlen. Det leder också till vissa överdrifter. Om det är så alt jumindre tillgäng till energi man har desto mera jobb finns det - näslan antyda det - varför diskuierar han då alternativa energikällor? Iså fall är det väl bra som det är. Närvi inom regeringen böfiade forma riktlinjer för energipolitiken var vårutgångspunkt denna och det är såvitt jag förstår den enda rimliga: Hur långlkan ökningen av energiförbrukningen hällas nere genom åter-hällsamhet ochbesparingar utan att vi allvarligt skadar sysselsättningen och den dagligavälfärden? Nägol tvärstopp kunde del inte bli fråga om. Det visar bäde våraegna undersökningar och hela del inlernationella material som finns tillgängligt.Men om man lar lid på sig så kan man sä småningom komma fram till en oförändradnivå pä förbrukningen. När åberopade fär vi hoppas atthan tagit del av denna. Kärnan i denna studie är ju att om man har enbromssträcka, som är ganska lång och där man kan anpassa produkiionen ochlokal-utformningen och hinner salsa pä forskning, då kan .man konima lill. Men om man gör utbyggnaden snabbi och drastiskt fär manmycket allvarliga konsekvenser för sysselsättningen och för samhällsfunktionernaöver huvud tagel. Dettaär Fordsludiens budskap. Dess huvudförfattare har varil här, och jag hade dålänga diskussioner med honom. Han konstaterade -som jag också har gjort - attden svenska energipolitiken i myckel hög grad överensstämmer med dengrundläggande uppläggningen i Fordstudien. Energihushållningen,m. Energihushållningen, m. m. Idetta betraktelsesätt fann vi stöd hos alla de tiotusentals deltagarna istudiecirklarna. För sysselsättningens skull och för levnadsnivåns skullställde man sig bakom en ökning av energiförbrukningen även i framliden. Menman rekommenderade en minskning av ökningstakten. allmänna debatten har man stundom förbisett hur djärvt vi faktiskt satsarnär det gäller att hålla lillbaka konsumtionsökningen, och det är det som ärkärnan i energipropositionen. Det är fråga om en kraftig nedskärning av deplaner som tidigare förelegat. Det är en klart lägre ökningstakt än i allaandra länder ule i som liknar värt och med vilka vår industrikonkurrerar på väridsmarknaden. Vi sökte medvetet en miniminivå som vi kundeförsvara, och vi vet all det kommer att krävas stora insatser och betydandeuppoffringar för att den skall kunna hållas. Vi pressade oss medvetet så längtdet gick neråt. Det finns inga ytterligare marginaler enligt min uppfattning. Sedanvi alltså gjort en långsiktig bedöinning av konsumtionsutveck-lingen på olikasektorer sökte vi efter vägar alt tillgodose denna energiförbrukning bland nukända och utvecklade energikällor. Nalurliglvis hoppas vi alla att alternativamiljövänliga energikällor skall kunna utvecklas. Men man skall inte förespeglamänniskor alt dessa källor kan ge oss energi . Del ärall lura folk. Detär på detta område nödvändigt med långsiktiga beslut. När det gäller frarriförallt elkraften mäste vi la de beslut som skall trygga vär försöriningfram till 1985. Det är knuten i det hela. Vi gör del med försiktighet och meden betydande nedskärning av tidigare planer beträffande både vattenkraft ochkärnkraft. Just detta krav pä långsiktighet kan innebära en frestelse försomliga att skjuta problemen framför sig. Men den har vi inte fallit för.Besluten måste fattas för att man skall ha energin när manbehöver den. Vieftersträvar givetvis att behålla handlingsfriheten. Om vi skulle föfiacenterns rekommendation att skrota hela kärnkraftsindustrin och avskeda detiotusen personer som arbetar inom denna industri innebär det -jagbortser dä frän sociala problem - att vi också skrotade vär handlingsfrihetlill . Man kan ju inte plötsligt bygga upp igen allt det yrkeskunnande ochde arbetslag som flnns på detta område. Vi vill givetvis behälla vårhandlingsfrihet fram till nästa beslutstillfälle , då vi kan hoppas vetamycket mer. Iblandsöker man i debatten ge intryck av att politikerna av ondsinlhet vill påtvingamänniskor energikällor som de inle vill ha. Naturligtvis vore del en fördel omalla våra vattendrag kunde ha förblivit orörda av vattenkraftsutbyggnaden, omvi inle behövde bygga ut kärnkraft med de säkerhetsrisker och de mifiöproblemsom är förenade med den och om vi slapp importera ofia, som vid förbränningförorenar luften och skadar miljön. Men vi vill ju alla all fabrikerna skallhållas i gäng och varorna produceras. Vi är alla beroende av elektriciteten förvår dagliga tillvaro. Vi vill inte avstå från transporter och drivas in iisolering frän omvärlden. Vi måste både som enskilda människor och sompolitiker göra avvägningen mellandessa enskilda och samfällda önskemål och de negativa konsekvenser som ärförenade med deras förverkligande. Iarbetet med att forma en energipolitik har den intensiva debatten med ettbredare deltagande än kanske någonsin förut haft ett bestämmande inflytande.Bara inom arbetarrörelsens organisationer deltog ca 45 000 människor, som kvällefter kväll diskuterade energiproblemen och tog sin ståndpunkt. Dendeballen är viktig därför att den på deltagarna ställde krav pä en helhetssyn,alt utöver de dagsaktuella problemen ta ett långsiktigt ansvar för en önskvärdsamhällsutveckling. Man stod inför uppgiften alt väga kraven på välfärd ochsysselsättning pä läng sikt mot kraven att spara energi och minska demifiörisker som är förenade med alla energikällor. Dendebatten är viktig också därför att den visar att de avgörande samhällsfrågornaär åtkomliga för vanliga människor om dessa fär en grundlig genomlysning avfakta och tid att sätta sig in i problemen.