prot · FY0939 · 1975-12-31 00:00:00 — Del är ju, , istörsta utsträckning fråga om yrkesmässig verksamhet, där olika departementetoch naturligtvis regeringen - jag är ansvarig för det också - har med istraffskalan böter och fängelse. I några fall observerade jag all det gälldefrågor som berör den enskildes integritet - något som ju brukar varamycket angelägen om att man skall slå vakt om. Jagskall bara ställa två frågor till . För det första: Tror fruKristensson alt del är någon som sitter i fängelse lill föfid av brottmot någon av de många lagar som räknade upp? För det andra; Harfru väckt någon motion om avskaffande av sanktionerna i de härfallen? Jagär ingen vän av dessa sanktioner. råkade olurligt nog försl laupp della med renhållningen. Jag kan tala om all från böfian fanns del inomvederbörande departement ell förslag som även innebar att hyresgäst i varjefall skulle kunna få böter, vilket vi, när vi fick ärendet till behandling ijustitiedeparlemenlet, strök över. Jagkan alltså försäkra att vi är observanta och kommer att varaobservanta pä att man inte skall införa strafftjestämmelser i olikaspecialförfaliningar i större utsträckning än som behövs. Jag hänvisade juockså till all vi har en särskild sakkunnig som ser på i vilken utsträckningman kan tänka sig ekonomiska sanktioner i stället för straffbestämmelser. Omreformplaner på kriminalvårdens område Omrejörmplaner på kriminalvårdens område Jag häller med herr justiteminislern om alt det sannerligen inte ärlätt att göra prognoser, och därför tycker jag att man skall bedöma denpågående utvecklingen litet försiktigt. Vi hoppas att det är en trend som stårsig, men ännu vel vi inte säkert om utvecklingen är sä entydig att man kan taden som utgångspunkt för mera generella slutsatser. Mensedan sade ni, herr statsråd, att ni har försökt alt undvika siffror och att nivill tala i mera allmänna termer. Ja, i det svar jag har fått talar ni iallmänna termer, men i de ultalanden som har refererats i dagspressen och sompå sina håll har vållat en hel del uppståndelse har Ni ändå preciserat erganska myckel. Och del var de uttalandena som jag tog som utgångspunkt för mininterpellalion. Jag kan också berätta för justitieministern att närjustilieulskottet pä inbjudan av landshövdingen var på Golland för all besökaLärbro fångvårdsanstalt - det besöket skedde som det sändes enradiointervju i vilken justitieministern gjorde mera preciserade ultalanden -fann vi all man på anstalten nästan hade givit upp hoppet. Med det menar jaginte all man pä anstalten hade den uppfattningen alt man till varie pris skullebehälla platserna pä fängelserna faslän del inte fanns några intagna. Det menarinte jag heller. Men del gällde ju ändå sysselsättningsfrågorna för personalen,och var de anställda lätt chockade och menade att nu fanns det ju över huvudtaget inget hopp längre för Lärbroanstalten. Enannan sak som man kunde notera var alt justitieministern tydligen blev inbjudenall träffa ett stort antal representanter för tillsynspersonalen och andraanställda inom kriminalvårdsanstalterna som förmodligen också hade känt oroöver justitieministerns uttalanden. Vidare såg vi också sedan i tidningspressenen mera sorglustig notis, om en i som hade meddelat attmed hänsyn till justitieministerns uttalande om avskaffande avfängelsestraffet för rattfylleri tänkte han inte uldörha något fängelsestraff iell ratlfyllerimål som han hade att handlägga. Justitieministernsuttalanden hade sålunda effeki, och därför tycker jag del är angeläget att ninu, herr justitieminister, för klargör vad ni egentligen avser. Omdel var en prognos för framtiden eller etl önsketänkande, sä har jag ingenannan uppfattning än vad statsrådet mera allmänt har givit uttryck ät. Men ärdel någonting som ni menar ligger nära i liden och mera konkret, så bör ni talaom det, eftersom del givetvis är mycket viktigt för att veta vilkaförutsättningar som gäller för vårt beslutsfattande. Föratt undvika alla missförstånd kanske jag skall återge vad statsrådet verkligensade i nämnda radiointervju, som jag frågar om ni, herrjustitieminister, allfiämt står fast vid den bedömning som ni då gav uttryckför. Intervjuaren frågade justitieministern när reformerna om slrafflindringenför rattfylleri och andra förseelser skulle vara genomförda. På det svaradejustitieministern: blir successivt inom ett par tre . Sedanfrågade intervjuaren hur det kommer att ta innan fängelserna i stortsell är tomma. Efter all ha inlett med några synpunkter pååterfallsbrottsligheten svarade då justitieministern: "Hur många människordel är och hur många det blir är väldigt svårt att säga.Men jag räknar för min del med att det är några hundra, jag kan inte säganärmare än 500, 600, kanske 700." Därefterfrågade intervjuaren: "Kan ni ange elt årtal, när det bara kommer attsitta 500, 600 eller 700? Tar det innan vi har nått dit, eller gårdet fortare?" På detta svarade statsrådet: "Ja, det går naturiiglvisinte all säga något exakt årtal. Men jag tycker, att utvecklingen går ganskasnabbt. Och jag hoppas, att så skall vi vara ganska näraden här siffran som jag nämnde tidigare." Statsrådetkanske förstår att man som ordförande i justitieulskoltet frågar sig vad vi harför underlag för de beslut vi skall fatta. Hur skall man uppfatta dettajustitieministerns ganska konkreta uttalande? Vadjag nu vill be herr justitieministern om är all inför kammaren svara pä frågan:Är det denna version justitieministern menar alt vi skall rätta oss efter,eller är del vad som statsrådet säger i svaret och som i varie fall ger sken avatt vara en utveckling pä litet ? Jag skulle sedan vifiakommentera justitieministerns inlägg något. Utgångspunktenför herr statsrådets resonemang är att fängelsestraff bara skall användas föratt tillgodose samhällets skyddsbehov. I så fall, säger statsrådet, kommerantalet intagna på fängelserna att bli under 1 000. Den viktiga frågan blir då:Kan man klara dessa brottslingar, som alltså gjort sig skyldiga till ganskagrava brott, med enbart skyddstillsyn, kanske förenad medbehandlingsföreskrift? Tycker herr statsrådet att del är tillräckligt? Justitieministernfrågade mig vad jag hade för alternativ. Men det är ju faktiskt inteoppositionen som skall komma med förslag. Jag skulle vilja fråga om herrjustitieministern ändå inte har några planer på att försöka finna någonmellanform mellan fängelsestraff och frivård, någon mellanform som ä ena sidaninte är så skadlig som fängelsestraffet men som å andra sidan innebär en ökadrättstrygghet i samhället och kan skapa ökad respekt för lagstiftningen. Förövrigt förstod jag herr statsrådets senaste inlägg så, att beslut1973 om ansiallsbyggandet inle får tolkas sä, att man till varie pris skallbygga dessa anstalter. Nej, jag tycker inte heller att man skall sikta på flerplatser än del finns intagna. Men jag menar alt man måste sätta en hel delfrågetecken för den framtida utvecklingen och att man inte bestämt kansäga vilket behov som kommer att finnas. Min fråga lill herr statsrådet i dettasammanhang skulle vara: Får jag tolka ert yttrande på denna punkt så, att mannu inte kan räkna med att de lokalanstalter vi fattar beslut om kommer altbyggas? Grundtanken med dem var ju ändå att de intagna skulle ha nära tillhemorten och att del därigenom skulle vara lättare all åstadkomma en samordningmellan arbetsmarknadsmyndigheter, samhällets allmänna social- och Om reformplaner på kriminalvårdens område Omreformplaner på kriminalvårdens område sjukvård och de intagna.Var det en reform bara pä papperet, en reform som herr statsrådet nu är bereddatt ompröva? Skulle så vara fallet, att ni hävdar att detta beslut måsteomprövas, hävdar jag som ordförande i justitieutskottet att vi i utskottetborde ha fått ett underiag för en sådan diskussion och inte radiouttalanden somkan leda tankarna till alt det är fråga om ett kullkastande av den finareformen, som vi alla här i kammaren sade var utomordentligt bra, inle minstherr slalsrådel själv. Såvar del då statistiken. Jag sade att jag inte tycker alt man skall fästa förstort avseende vid den. Men jag skulle vifia fråga herr statsrådet: niatt brottsligheten här i landet har blivit mindre eller lindrigare? Är del inleså - det har ni själv sagt - att innan man har ett begreppom den dolda brottsligheten kan man inte kan skaffa sig en ordentlig bild avutvecklingen? Vore det inte därför angelägel alt fä en sådan kartläggning? Ensådan finns del också planer på, men statistiska cenlralbyrån har inte fält delanslag som skulle behövas för alt göra en så omfattande utredning. Jag skall,herr talman, inte ta upp tiden med frågan om brottsoffren; jag tror att kammarensledamöter häller mig räkning för det. Jag vill bara säga att oppositionen iriksdagen som sagl krävt bättre ersättningsregler ända . Detlog förfärligt innan någonting över huvud taget gjordes ät detta. Detvar först i och med jämviktsriksdagen som vi verkligen fick till stånd enutredning med en preciserad målsättning. Justitieministernsade också att den katalog jag räknade upp inle var så imponerande. Jag varledsen över att behöva läsa upp så mycket, men jag ville göra det för att ge enbild av den flora av nya lagar som tillkommit bara på det senasie årel. Nusäger herr statsrådet alt del bara gäller yrkesmässig verksamhet och frågor somrör den enskildes integritet. Ja, det gäller i stor utsträckning det. Men delgäller framför allt skydd för allmänna intressen. Om man bortser från denlagstiftning som avser att skydda den enskildes integritet saknar man, lyckerjag, lagar som är till för all skydda den enskilde. Och det ligger ganska väl ilinje med den åsikt statsrådet tidigare givit ullryck åt, nämligen attlagstiftningen i ökad utsträckning bör inriktas på att skydda allmännaintressen och att man skall dämpa skyddet för den enskilde mol brottslighet. Påden punkten har vi klart skilda uppfattningar. Jag menar att del är viktigt i ett rättssamhälle inte glömmer bort skyddet för den enskilde och attdetta snarare måste förstärkas än försvagas. Sedanfrågade herr statsrådet om jag tror att det finns några som sitter i fängelse med slöd av alla dessa lagar. Det vel jag inte, men jag skulle vifia frågaherr statsrådet: ni all det är riktigt att man stadgar strafföestämmelserför en rad olika brott och egentligen innerst inne säger sig all dessabestämmelser inte skall lillämpas? Får jag uppfatta herr statsrådets yttrandepå det sättet är del högst anmärkningsvärt. Tillsist kan jag glädja herr statsrådet med att säga all vi faktiskt i enpartimotion från moderata samlingspartiet har föreslagit att man skulle gåigenom och försöka gallra ut all onödig lagstiftning. Det går inte all i ell samhälle bara läggapå lag efter lag utan att fundera över Nr 39 Om reformplaner på kriminalvårdens område om del inte vore möjligtatt gallra ut en del. Summan av den lagstiftning som medborgarna skall ha atträtta sig efter blir så stor och bestämmelserna blir så omfattande alt detsnart inte är rimligt att begära att man skall kunna leva efter alla dessalagar. Jag nödgas ändå återkomma till dengrundläggande frågan om vilken variant som egentligen skall vara herrstatsrådets officiella när del gäller utvecklingen på delta område beträffandeantalet intagna. Det är två frågor. Den ena gäller att bedöma den pågående minskningenav fängelseantalet mot bakgrund av de bestämmelser som finns . Den andrafrågan gäller vilken politisk målsättning man kan ha beträffande den speciellapåföljden fängelse. Vadjag har gett uttryck för här när det gäller politisk målsättning är att jaguppfattar fängelse som ett dåligt instrument för att minska brottsligheten ochalt jag därför vill verka för att det i göriigaste mån ersätts med annanpåföfid - med de inskränkningar jag har nämnt beträffande samhälletsskyddsbehov. böriar , precis som journalisterna, att begärabesked om tidpunkt och antal. Jag har förklarat att det är svårt att bestämmaett visst datum. Delta är en prognos och får gälla för vad den är. Jag harbrukat påpeka att i börian av gjorde man prognoser ikriminalvårdsstyrelsen att vi skulle ha 10 000 fångarår 1975. Den prognosen varfelaktig. Min prognos kan vara felaktig, men jag hoppas att den inte är det.Fru säger att hon till varie pris måste ha besked förjustitieutskottets arbete. Pä den punkten behöver jag bara hänvisa till attutskottet har fått allt underiag som behövs för en bedömning under innevarandeär. Beträffandebrottsstatistiken och brottslighetens omfattning vill jag säga; Vi vet inte såmycket om den dolda brottsligheten, men det pågår en undersökning som jag trorkriminalvårdsstyrelsen har initierat och som görs av statistiska centralbyrån.Det är förmodligen svårt att kartlägga den dolda brottsligheten men manförsöker göra del. Ivarie fall när det gäller väldsbrottslighelen har det av professor gjortsvissa undersökningar som går långt tillbaka i liden och som jag vågar läggalill grund för påståendet att den grova väldsbrottslighelen i landet icke harökat under detta århundrande. Antalet mord och dräp och fall av grov misshandelär lägre under 1960- och 1970-lalen än vid seklets börian. Sedan kan man dra deslutsatser man vill av del. Baraen sak lill. pläderar för någon mellanform mellan fängelse ochskyddstillsyn, som inte är så förfiusl i. Då vill jag svara fruKristensson att det är just det vi vill ha genomfört i och med att vi fårlokalanstalterna. Lokalanstalterna är ju en mellanform mellan fängelse ochfrivård. Då behöver heller inle fråga om de 25 fängelserna. Somfru vet finns det på många håll i landet möjligheter att användagamla fängelser som lokalanstalter, och Omreformplaner på kriminalvårdens område vi har redan böriat göradet. Vår avsikt är att se till att det successivt blir lokalanstalter pä sådanahäll i landet där man inle kan bygga om gamla anstalter eller använda andraanstalter som lokalanstalter. HenWESTBERG i (fp): Det är en myckel viktig debatt som pågår här, och jag vill gärna säganågra ord i detta sammanhang. Förstvill jag slå fast alt utan trygghet till liv och lem är inget samhälle ett gottsamhälle. Att skydda människor mot brott är centrala uppgifter för vårträttsväsen. Vi måste med kraft reagera för att hålla tillbaka brottsligheten.Jag förutsätter att vi alla är överens om den saken. Mensedan kommer frågan hur vi skall reagera. På den punkten delar jag i slorutsträckning de synpunkter som justitieministern har givit uttryck för. Det ärangeläget att påföfider som innebär frihetsberövande inte används när syftetmed det kriminalrältsliga ingripandet kan nås med andra medel. Det är så vi serdet också inom . Därför är det angeläget att satsa på frivården. Statsrådetsäger i svaret: "Del är viktigt att framhålla att för alt kriminalvård ifrihet skall framstå som etl realistiskt alternativ till fängelse fordras detall kriminalvärdsreformen fullföfis i fråga om utbyggnaden av frivården. "Jag tror det är utomordentligt väsentligt att så sker. Mensedan är det en annan sak som jag vill fästa uppmärksamheten på. Jag tror inleatt man bör förskjuta gränser på sä sätt att det som man har betecknatsom allvarligt brott blir någonting ganska harmlöst. Det är närmast delta somjag tycker bör framhållas i den här debatten. Det finns risker för att man bliralltför överseende, och det mår samhället inte väl av. Idetta korta inlägg vill jag slutligen instämma i vad statsrådet säger om att viinte kan "begränsa oss till åtgärder för den som redan misslyckats attleva efter de regler vi ställt upp. Vi måste först och främst anstränga oss allhindra att människor misslyckas." vill jag givelvis med all kraftinstämma i. Vi måsle på allt sätt verka i den riktningen. Det är då ocksåviktigt att stödja del frivilliga ungdomsarbetet och alt främja den eliskanormbildning som och annan ideell verksamhet vill lägga grunden till.Skolan bör bidra till att utveckla elevernas rättsmedvetande. Famifien ochsamhället som helhet har ansvar föratl barnen får det bästa möjligautgångsläget för sill vuxna liv. Det är dä viktigt att samhället är berett altbistå föräldrarna i deras viktiga funktion som fostrare. Justitieministernsäger också en del härom i svaret, och jag vill ytterligare stryka under allhär har hem och skola samt ungdomsorganisationer ett gemensamt ansvar. Till jusiitieminislerns senaste inlägg vill jag bara säga alt jag ärmycket glad över det besked som herr justitieministern nu lämnade kammaren,nämligen att er avsikt inte var att komma med en precisering och entidsangivelse som gav sken av att vi får tänka oss att ompröva tidigare fattadebeslut och att vi här står inför mycket näraliggande reformer, utan attavsikten endast var att ge uttryck för en politisk målsättning. Jag ärulomordentligt lacksam för det klariäggandet. Jag lycker då bara att det ärsynd att man kom att sända den här radiointervjun, där herr statsrådet tydligenblev för hårt pressad i fråga om preciseringar utan att ni egentligen hadeavsett aft göra några sädana. Detta har skapat en oro, som alltså var obefogad. Underden förutsättningen vill jag gärna säga herr statsrådet att vi då i utskottethar fått det underiag som behövs för vårt ställningstagande i vår. Meningen äralltså inte att vi skall riva upp gamla beslut och reformer utan att vi skallfortsätta med ansiallsbyggandet i enlighet med de riktlinjer som riksdagenantog 1973. Herr statsrådet säger emellertid att lokalanstalterna enligt hansmening skulle vara etl mycket bra alternativ till fängelse. Men att sitta pålokalanstalt innebär ju att man är dömd lill fängelsestraff, varför detta intelöser det problem som jag var ute efter. Men jag är som sagt glad överstatsrådets senaste inlägg, som jag tycker undanröjer den oro som man annarshar haft anledning att känna. Omförsöksverksamheten med praktiska inslag på högstadium Överläggningenvar härmed slutad. § 7 Omförsöksverksamheten med praktiska inslag på högstadium erhöll ordet för att besvara () den 26februari anmälda interpellation, nr 36, och anförde: har frågat mig om jag anser att avsikten med riksdagensbeslut är 1974 beträffande försöksverksamhet med praktiska inslag pågrundskolans högstadium blivit beaktad vid den fortsatta handläggningen avärendet inom regeringens kansli och inom . Medanledning av elt antal motioner rörande skolans inre arbete erinradeutbildningsulskollet i beiänkandel 1974:11 om vad utskottet anfört ibetänkandet 1972:45 angående teoretiska och praktiska inslag i undervisningen.1972 framhölls bl. "att bör, när kursplanernasanvisningar och kommentarer ses över, tillmäta de praktiska momenten iskolundervisningen ökad betydelse". Enligt utskottets skrivning 1974 börvidare "värdefulla erfarenheter kunna erhållas, om, som ett led i den inomöverstyrelsen pågående läroplansuppföljningen för (), nu i ellantal högstadieskolor en ökning av de praktiska inslagen i undervisningenprövas". Inledningsvisvill jag påminna om all stor enighet förelåg vid beslut omgrundskolans utformning. Jag vill vidare framhålla att som grund för utskottetsskrivning låg bl, a, en motion från ett 14 protokoll 1975. Omförsöksverksamheten med praktiska inslag på högstadium antal socialdemokrater,vilka hemställde att man med förtur skulle ta upp frågan om en förstärkning avde praktiska inslagen i ämnena på skolschemat. Jagvill i detta sammanhang understryka att inriktningen mot elt praktiskt ochlaborativt arbetssätt Över huvud taget i skolan är av slor betydelse både föratt skolan skall kunna ge eleverna en mera verklighetsnära undervisning medvarierande arbetssätt och för att eleverna skall kunna fåytterligare möjligheter att i skolan utveckla flera olika sidor av sinpersonlighet. Det är därför angelägel alt både läroplansutveckling,läromedelsproduktion och fortbildning inriktas mot och bidrar till attförstärka ett sådant arbetssätt. Denav mig här nämnda utskottsskrivningen har också kommit alt prägla olika förslagfrån . Ianledning av utskottets betänkande 1974 uppdrog Kungl. Maj;t åtskolöverstyrelsen att utforma och inkomma med förslag rörande olika modellerför försöksverksamhet med ökning av de praktiska inslagen i undervisningen pågrundskolans högstadium. Eftervad jag erfarit har dels tillsatt en arbetsgrupp med uppgiftatt utarbeta förslag enligt nämnda uppdrag, dels ordnat en löpande bevakning avmöjligheterna att i det ordinarie läroplansarbeiet ge de praktiska momentenökad betydelse. Medledning av utskottets skrivning har arbetsgruppen inom skolöverstyrelseninriktat sitt arbete mot att utforma modeller för både generella och selektivaåtgärder, F, n, diskuteras generella ätgärder för samtliga elever. Dessa skullet, ex, kunna genomföras i form av ökad samhälls-kontakt som syftar till attskapa möjligheter för att bättre integrera elevernas arbete i skolan medsamhälls- och arbetslivet. En undervisning som föfier modellerna innebär alleleverna kontinuerligt under läsåret fär en bättre samhällsorienlering, Imodellförslag för selektiva åtgärder för svagmoiiverade elever avserarbetsgruppen att göra det lättare för dessa elever att anpassa sin studiegångså att skolgången kan upplevas mera meningsfull, I första hand skallstudiegången enligt dessa modeller anordnas sä att eleven får bibehållagruppgemenskapen i den egna klassen. Jaghar vidare erfarit att modellförslagen bör kunna bli klara under slutet avvåren varefter regeringen får pröva dessa. HerrElmstedt konstaterar i frågan att "den praxis som lillämpas vid prövningav dessa ärenden i synes dåligt överensstämma medriksdagens ställningstagande". Någon praxis på området finns inte eftersomendast några enstaka ärenden har behandlats i utbildningsdepartementetresp, . fråga kan sålunda besvaras med ja. Jag ber att fä tacka statsrådet för svaret päinlerpellationen. Jagdelar statsrådets bedömning all det rådde stor enighet 1968 dä beslutet omgrundskolans framtida utformning fattades. Men det kan ändå vara på sin platsvid ett sådant här tillfälle att erinra något om vad som sades i samband medriksdagsbehandlingen den gången. Från cenlerhåll framfördes nämligen tveksamhetinför den teoretisering som det nya förslaget innebar, och vikten avuppmärksamhet när det gällde elever som kunde förväntas fä svårigheter attfinna tillräcklig motivering för skolarbetet framhölls mycket starkt. Även omvi vid det här tillfallet hade en del motioner vilka innehöll förslag tillaktiviteter med mer praktisk inriktning så ställde vi oss bakom beslutet omdet sammanhållna högstadiet och de förändringar i stort som beslutet innebar. Jagvill gärna inleda mitt anförande med denna lilla tillbakablick, främst därföratt vi från vårt håll vid upprepade tillfällen, efter det att Lgr 69 böriatfungera, ansett det nödvändigt att föreslå förändringar som skulle ge en bättrebalans mellan teori och praktik pä högstadiet. Men jag har också inlett mittanförande på det här sättet därför att statsrådet i svaret pä inlerpellationeni sin historieskrivning påpekar att bakom utbildningsutskottets skrivning 1972låg en socialdemokratisk motion vari krävdes förstärkning av de praktiskainslagen i ämnena pä skolschemat. Det är i och för sig rikligt, men jag hjälpergärna till med att fullständiga bilden genom att tala om att detockså fanns en centermotion - den hade i som första namn -med samma innebörd i yrkandet. Båda dessa moiioner bildade underiag förutskottets förslag lill den gängen. Dethar framgått hur många ungdomar har svårt att finna sig till rättai skolan. Det gäller även dem som anses ha goda förutsättningar atttillgodogöra sig de teoretiska ämnena. Situationen i dagens skola kritiseras avsåväl lärare som elever. Gjorda undersökningar tyder pä att över hälften avalla elever finner sin situation vara mindre tillfredsställande - i vissa fallhelt utanför det acceptabla. Det tryck som eleverna utsätts för leder i mångafall till psykiska besvär. Denna missanpassning tar sig uttryck bl. a. iskolk, i olika former av verklighetsflykt och brutalitet. Lärarnas möjligheteratt ge en meningsfull undervisning försvåras eller omintetgörs mänga gångergenom detta. Dellafaktum torde vara allmänt känt och vad som är viktigare i sammanhanget ävenerkänt vid det här laget.