prot · FY0976 · 1975-12-31 00:00:00 — Delskulle strida mot arbetsformer att fatta beslut som binder upp ensittande utredning i denna situation. Närdet gäller regressrätten i de fall då statlig ersättning utgått kan detkonstateras, att staten sä gott som aldrig utnyttjat sin regressrätt. Men ävendenna fråga är ju en av de saker som utredningen skall överväga. Medhänsyn till vad jag nu sagt hemställer jag om avslag på motionen 1818 yrkandet1, Imotionen 1820 yrkandet 3 tas frågan upp om man även i andra fall än närskadestånd grundas på brott bör införa en möjlighet till statlig ersätlning ålskadelidande, vars skadestånd har blivit nedsatt genom en jämkning till följdav ekonomiska förhållanden pä skadevållandens sida. Den fråga del gäller är omstaten bör träda in och ersätta den del av skadan som inte läcks avsocialförsäkringen, när det gäller personskador. Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringari skadeståndslagen, m. m. och det försäkringsskyddsom den enskilde själv till rimliga kostnader kan skaffa sig, när del gällersakskador. Somjag redan inledningsvis framhöll har den successiva utbyggnaden av vårtsocialförsäkringssystem inneburit att fiertalet personskador till största delenblir täckta inom ramen för den allmänna försäkringen ochyrkesskadeförsäkringen. Även olika former av enskilda försäkringar, inte minstav typen gruppförsäkringar, innebär ett kompletterande skydd i allt störreomfattning. Närman motionsvägen framför ett krav som detta bör man i rimlighetens namn ocksåkunna påvisa den ungefärliga kostnaden av en sådan reform. Delta har emellertidinte gjorts. Redan mot den bakgrunden är del uppenbart att staten inte kan tapå sig ett generellt ersättningsansvar för person- och sakskador som inte läcksav socialförsäkring eller annan försäkring. I reservationen har vidareframhållits att det skulle vara ännu orimligare om staten skulle svara för renförmögenhetsskada. Ettbifall till motionen skulle medföra att den som får sitt skadestånd nedsatt medtillämpning av den allmänna jämkningsregeln skulle få större möjligheter tillersätlning av allmänna medel än den som skadats under sådana omständigheter atthan över huvud taget inte har rätt till skadestånd. Även utskottet är medvetetom att del förhållandet att den allmänna jämkningsregeln är dispositiv innebärbetydande svårigheter alt åstadkomma en samordning mellan ett utbyggt statligtsystem för ersättning till skadelidande å ena sidan och skadeståndslagens regelom jämkning av oskäligt betungande skadestånd å andra sidan. Jagvill i anslutning till detta framhålla att det f n. bara är en liten del avskadefallen som går till domstol. När rättegång förekommer är det också merasällan som det överlämnas till domstolen att avgöra frågor omersättningsposter. Med del anförda yrkar jagavslag pä motionen 1820 yrkandet 3. Närdet gäller den allmänna jämkningsregeln finns det slutligen i motionen 1820under yrkandet 2 förslag till vissa ändringar i lagtexten. Dessa ändringarsammanhänger med yrkandet om tilläggsdirektiv för brottsskadeutredningen.Ändringsförslaget innebär att dels rekvisitet om beaktande av denskadelidandes behov av skadeståndet, dels hänvisningen till "övrigaomständigheter" skall utgå ur paragrafen. Somframgår av vad jag anfört har vi reservanter ställt oss avvisande tilltankegången om alt införa statligt ersättningsansvar för de jämkningsfall sommotionärerna avser. Redan av denna orsak kan vi inte tillstyrka yrkandet omändrad lydelse av den allmänna jämkningsregeln. Vi har emellertid i vårreservation framhållit att det är angelägel att skadeståndsreglerna utformasså, att de inte leder till stötande eller obilliga resultat. Vi anser alltsåatt denna regel bör ha den utformning som förordas i propositionen. Jag yrkar avslag påmotionen 1820 yrkandet 2 såvitt nu är i fråga. Meddet anförda, herr talman, ber jag att få yrka bifall till den reservation somär fogad till lagutskollels betänkande nr 16, i (c); antogs skadeståndslagen, och avsikten var då all efter hand somreformarbetet pä området fortskrider införa nya, mer detaljeradeskadeståndsregler av allmän natur i lagen. proposition som behandlas i föreliggande betänkande från lagutskottetföreslås ändringar i vad gäller ersättning för personskada, främst ersättningför framtida förlust av arbetsinkomst och förlust av försörjare. Deföreslagna reglerna innebär att ersättning för förlorad arbetsinkomst till densom skadats bättre än skall motsvara den verkliga inkomstförlusten.Vid bestämmande av skadestånd skall hänsyn las inte enbart till skadansmedicinska utveckling utan också till den skadades personliga förhållanden, ochalla omständigheter .som kan inverka pä hans möjligheter att arbeta skallbeaktas. Regler föreslås även om viss samordning mellan skadestånd och andraersättningar, om omprövning av skadestånd pä grund av väsentligt ändradeförhållanden samt om jämkning på grund av medvällande eller därför attskadeståndet blir oskäligt betungande för den skadeståndsskyldige. Propositionenbygger på skadeståndskommilténs belänkande, som tillkommit efter nordisktsamarbete. Endastfyra motioner har väckts i anledning av propositionen. I utskottet har vi ihuvudsak uppnått enighet vid behandlingen - så även när utskottet i ett fallinte godtagit propositionens förslag - nämligen i vad gäller samordning avskadestånd med utfallande egna försäkringsersättningar. Jag ämnar beröra någraav de frågor som utskottet har haft all ta ställning till, och jag gör del ihuvudsak i den ordning i vilken frågorna återfinns i betänkandet. Förstbehandlas frågan om eventuell begränsning av ersättningsnivån vid personskada.Den grundläggande principen är ju all skadeståndet skall läcka hela skadan iden mån icke samordning sker med förmåner från andraförsäkringsanordningar,exempelvis socialförsäkring. Principen kan innebära attskadestånd utdöms för mycket stora inkomstbortfall - om det alltså är fråga omhöginkomsttagare - utan någon speciell begränsning. Avremissinstanserna var det bara en, nämligen , som anmärkte mot deltaförhällande och ansåg att det borde införas en begränsning. Imotionen 1821 av i föresläs, liksom i Folksamsremissyttrande, att skadestånd för inkomstförlust och förlust av försörjare skallbegränsas till tolv basbelopp , vilket f. n, motsvarar . Utskottethar, liksom föredragande statsrådet, inte funnit lämpligt att införa en sådanbegränsningsregel. Det ena skälet är att den skulle medföra tekniskakomplikationer. En nettoregel av detta slag stämmer exempelvis inte medreglerna för grundskyddels konstruktion enligt socialförsäkringen. Det andraskälet för ulskollets avstyrkande av motionen är att de sociala skäl förbegränsning som motionen anger inte kan ac- Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringari skadeståndslagen, m. m. cepterasav utskottet,eftersom vi finner att skadeståndsreglerna knappast utgör lämpliga instrumentför alt verka inkomslutjämnande eller tillgodose jämlikhetssynpunkler. Det äri stället som bekant skattereglerna som skall verka inkomslutjämnande isamhället. Ettenigt utskott har tillstyrkt propositionen pä denna punkt - låt vara att ellsärskilt yttrande avgivits av två socialdemokrater. Nästapunkt i belänkandet gäller frågan om omprövning av skadestånd för framlidainkomstförlust enligt förslag i motionen av herrar och , Dennamotion tar upp frågan om omprövning av skadestånd till personer som skadats vidunga år, som inte har hunnit fullgöra yrkesutbildning eller som står i börjanav karriären inom sitt yrke. Motionärerna betonar att den skadelidande bör fåskadeståndet omprövat så att han blir delaktig av den inkomstutveckling hanskulle ha fått vid normal befordran inom sitt yrke, Ulskottetavstyrker motionärernas krav på ändring av den föreslagna lagtexten för atttillgodose dessa önskemål. Utskottet framhåller att övergången till ekonomisktinvalidiletsbegrepp, som propositionens förslag innebär, skall innebäratillräcklig garanti för att motionärernas synpunkter skall bli beaktade irättstillämpningen. Vicenterpartister i ulskottet har i ett särskilt yttrande anfört alt lagens kravpå "väsentligt" ändrade förhållanden för att man skall få en omprövninginte får las till intäkt för en alltför restriktiv tillämpning. Jagvill något ta upp frågan om samordning mellan skadestånd och andra förmåner.Enighet har rätt inom utskottet om att tillstyrka propositionens förslag attsamordning skall ske mellan skadestånd och förmåner från socialförsäkringaroch enligt anställningsavtalet. Men i propositionen föresläs även altsamordning i skälig omfattning skall ske mellan skadestånd och ersättningar somden skadelidande får från försäkringar som han själv tecknat och erlagtpremier för. Imotionen nr 1820 av föreslås att denna senare bestämmelseutgår, vilket utskottet enats om att föreslå . Det främsta motivettill avsteg från propositionen på denna punkt är att vi inom utskottet - ilikhet med motionärerna - anser det oskäligt att lägre skadestånd skall utdömastill en skadelidande person därför att han genom egna försäkringar velat ge sigeller sin familj ett extra skydd. Vadgäller skadevållaren skulle förslaget i propositionen innebära att han ådömsatt utge lägre skadestånd på grund av alt han skadat en person som har ettextra försäkringsskydd. Som bl, a. LO framhållit i sitt remissyttrande skulleen sådan samordning gynna en skadevållare på den skadelidandeförsäkringstagarens bekostnad. Det måste vara både möjligt och av samhälletaccepterat att det utan avräkning av skadeståndet ges ersättning fränfrivilliga försäkringar som har tecknats för att vederbörande vill åstadkommaen speciell trygghet för sig. Motdenna bakgrund hemställer utskottet att på denna punkt, medfrångående av förslaget i propositionen, bifaller motionsyrkandet. I den väckta motionen 1134 av berg tas frågan ompatientförsäkringar upp, och den motionen behandlas även i utskottsbetänkandet. Samtligalandstingskommuner och de tre kommunerna utanför landsting har ju fr. o. m.den 1 januari anslutit sig till ett nytt försäkringssystem, som kallaspatientförsäkring vid behandlingsskada. Denna försäkring gäller vidbehandlingsskador i direkt samband med hälso- och sjukvård som orsakats vidundersökning, medicinering, behandling eller olycksfall . Någon retroaktivitet finns inte i patientförsäkringen. En händelsesom inträffat före försäkringens ikraftträdande kan alltså inte täckas genomförsäkringen. Av denna anledning avstyrks motionen om att sjukvårdshuvudmännenskulle överväga att tillämpa patientförsäkringen retroaktivt. Fråganom ersättning för egendomsskador som vållas av personer intagna påvårdinrättningar tas upp i motionen 796 av som vill övervägalagstiftningsåtgärder för all de skadelidande skall garanteras ersättning.Utskottet hänvisar till att samtliga landstingskommuner torde ha tecknat ettkomplement till ansvarsförsäkringen såvitt avser de psykiatriska klinikerna.Utskottet delar helt motionärens åsikt att del är otillfredsställande att detinom den kommunala vårdsektorn f n. finns ett sämre skydd för skador som kandrabba tredje man än vid motsvarande statliga värdinrättningar. Äveni år har från vpk-håll väckts en motion med krav på att striktskadeståndsansvar införs i alla företag för skador som uppstår i samband medarbetet och att principen om "omvänd bevisföring" tillämpas på dettaområde. Det skulle då innebära att förelag har att bevisa sig fria från skuldmed avseende på framställda skadeståndskrav, Ilikhet avstyrker lagutskottet även bifall till motionsyrkandet,Ulskottet hänvisar till alt man just på yrkesskadornas område övergått frän ettersättningssystem byggt på strikt ansvar för arbetsgivare till ell avarbetsgivarna bekostat försäkringssystem som successivt byggts ut ochförstärkts. Deproblem som aktualiseras i motionen om den fortsatta utbyggnaden av delekonomiska olycksfallsskyddet vid yrkesskadefall är frågor som tillmäts högprioritet av arbetsmarknadens parter. Ett antal kollektiva försäkringssystemhar skapats genom avtal, exempelvis tjänstegrupplivförsäkringen och fr. o. m.den 1 september 1974 trygghetsförsäkringen. Den senare skall ge den som drabbasav personskada genom olycksfall i arbetet full ersättning för både ekonomiskoch ideell skada utan att det behöver påvisas att arbetsgivaren eller annan ärskadesiåndsskyldig. uppfattning bör önskemålen om förbättringar av del ekonomiskaskyddet vid yrkesskadefall även i fortsättningen tillgodoses genom successivutbyggnad av yrkesskadeförsäkringen och av komplettering i form av kollektivaförsäkringar. Del kan också nämnas att yrkesskadeförsäkringen f. n. är föremålför översyn av yrkesskadeförsäkringskommittén. Av de orsaker jagredovisat avstyrker ett enigt utskott motionen. Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringari skadeståndslagen, m. m. del bör påpekas attvänsterpartiet kommunisternas utskotlsrepresenlant var frånvarande när detbeslutet fattades. Jag vill till slut la upp frågan om jämkning av oskäligt betungandeskadestånd och utbyggnad av systemet med statlig ersättning till skadelidandesaml kravet på tilläggsdirektiv till brottsskadeutredningen. Mot dessa förslaghar utskottets socialdemokrater och vpk-represen-tanlen reserverat sig. Delär visserligen värdefullt och positivt att vi får detaljerade regler för närskadestånd skall utgå, så att den som lider skada erhåller full ersättning. Menvi måste även se på i vad mån skadevållaren har möjligheter alt eriägga utdömtskadestånd och vilka konsekvenser skadeståndet får för honom och hans familj.Skadeståndsreglerna kan inte tillåtas vara sädana att den som begått brottådöms ett så omfattande skadestånd att det avsevärt försvårar hansrehabilitering. skall den som utsätts för brott få full ersättningoberoende av skadevållarens möjligheter att betala. Ett ökat ansvarstagandefrån statens sida är nödvändigt för alt lösa de frågorna. Detta är centernsståndpunkt. Del har redovisats tidigare av vårt parti, och vi återkom nu tilldessa frågor i partimotionen 1818, som har väckts i anledning avpropositionen. Enligtcenterns uppfattning skall principen vara att enskild person som drabbas avperson- eller sakskada i samband med brott hålles skadeslös. Å andra sidanmåste man undvika alltför kraftiga skadeståndsanspråk mot den som har begåttbrott. Bestämmelserna i lagförslaget tillgodoser inte på ett tillfredsställandesätt den förordade principen. Även i motion las liknandesynpunkter upp. Utskotlsmajoriteten har anslutit sig till dessa i motionernaanförda synpunkter om ä ena sidan rätlen till fullt skadestånd och ä andrasidan skadeståndet kontra återanpassningsmöjligheterna, Ipropositionen föreslås att del i skadeståndslagen införs en allmänjämkningsregel enligt vilken den som är skyldig att utge skadestånd kan fådetta jämkat, om det är oskäligt betungande med hänsyn till denskadesländsskyldiges ekonomiska förhållanden. Därvid skall även denskadelidandes behov av skadestånd och s, k. övriga omständigheter beaktas, Utskottsmajoriteienbefarar alt tillämpningen av denna allmänna jämkningsregel kan leda till ettotillfredsställande resultat för båda parter, alltså både för den skadade ochför den som skall utge skadeståndet. Därför förordar utskottet alt man utredermöjligheterna att åstadkomma en allmän koordination mellan ett utbyggt statligtersättningssystem för den skadelidande å ena sidan och skadeståndslagens regelom jämkning av oskäligt betungande skadestånd å andra sidan. Ulskottet betonarde sociala och andra synpunkter som här kan anläggas och framhåller att del kante sig olyckligt att ålägga en tilltalad en skadeständsskyldighet som han intekan fullgöra, hur väl han än sköter sig i fortsättningen. Vidare bör del varaen angelägenhet för samhället, inte för den enskilde medborgare som slumpvisdrabbas av brottsskada, att svara för de eko- nomiska ersättningarna.Den drabbade måste självfallet vara skyddad, och det kan bara ske genom ettsystem där staten inträder och svarar för den ekonomiska ersättningen. Medhänsyn till vikten av både att den skadelidande får full ersättning för skadapå grund av brott och att den tilltalades möjligheter till rehabiliteringbeaktas förordar utskottet att brottsskadeutredningen får lill-läggsdirektiv omatt skyndsamt lägga fram förslag i dessa frågor. Med det anförda yrkar jag bifall till utskottet hemställan på samtligapunkter. Ändringari skadeståndslagen, m. m. När man försöker tränga in i problematiken om en reformering avskadeståndsrätten känner man sig inte så litet pressad av de många ochdisparata frågor som anmäler sig och av de många synpunkter som i denvetenskapliga doktrinen finns på skadeståndets funktioner. Det finns ofantligtmycket att fundera på och ta hänsyn till. Detta gör att man kanske känner sigmera ödmjuk än vanligt inför uppgiften all kritisera ett lagslifiningsförslagsom del vi nu har på vårt bord och som är fruklen av många års möda av utredaremed stor erfarenhet och grundliga insikter. Och om man ändå kritiserarförslaget är det inte precis av klåfingrighet utan därför att man tror att deerfarenheter man gjort som politisk förtroendeman och de kontakter medmänniskor som man i denna sin egenskap har fått kanske kan bidra till någraytterligare aspekter på frågeställningarna och föranleda några kompletteringartill utredningsmaterialet och till propositionen. Vadsom från principiell synpunkt särskilt tilldrar sig uppmärksamhet i denna andraetapp av reformeringen av skadeståndsrätten är all föredragande statsrådet ipropositionen denna gäng inte på nägol sätt anknyter till den diskussion omskadeståndets funktioner som förekom i propositionen 5, är 1972, dåreformeringen av skadeståndslagslifiningen inleddes. I föreliggande propositionriktar man uppmärksamheten helt och hållet på hur en skadelidande skallkompenseras för den skada han lidit och vilka inskränkningar han måhända fårvidkännas i denna sin rätt. Skadeståndels preventiva funktion är med andra ordhelt utmönstrad, möjligen därför att föredraganden tycker all del arenföråldrad tanke, som man inte längre bör syssla med - det finns formuleringarsom tyder på det. Menär sådana tankegångar verkligen föråldrade, därför att några professorer,kanske med speciell inriktning på försäkringsrätt, tänkt andra tankar och tyckt sig finna vissa möjligheter attlösa en del av skadeståndsproblematiken inom denna specialitet? Att det delvisförhåller sig på det sättet skall inte förnekas. Men under rätt läng tidframöver kommer vi att ha behov av åtskilliga andra ersättningsregler för attkunna upprätthålla målsättningen att den som har åsamkats en skada också skallha full ersättning för den lidna förlusten. Menskadeslåndsdiskussionen gäller inte enbart, som i den aktuella Ändringari skadeståndslagen, m. m. propositionen, frågan hurman bäst och billigast skall tillgodose de er-sättningsbehov som uppkommitgenom en skada. Det är bra att man, sedan skador har vållats, vet hurersättningsbehoven skall tillgodoses, och att allt görs för att det skall kunnaske , Alla vi som har arbetat med denna fråga i utskottet harvarit angelägna om att uppnå det resultatet. Men det är naturiigtvis ännubättre om man kan uppnå all skadevållandel uteblir eller inträffar mindre ofta.Det är den tanken som helt och hållet har skjutils i bakgrunden ipropositionen. En i det allmänna rättsmedvetandel så väl inarbetad regel somden, alt ersättningsskyldighet inträder om man vållar någon annan en skada, verkarskadeförebyggande och skadebegränsande. Den är mycket värdefull frånsamhällssynpunkt och får därför ej försummas. Skadeståndsreglernahar inte bara verkat som mer eller mindre matematiskaersättningsregler utan har också varit moralbildande. Jag tror inte att detfinns någon som skulle vilja stå upp och säga att vi inte behöver stödjade samhällsfunktioner som verkar moralbildande i del hänseendet att de främjaren större hänsynsfullhet, en förtänksamhet och en omsorg människor emellan.Det är verkligen ingenting att förlöjliga eller alt betrakta med överseendesom ett utslag av någon svärmares fantasterier. Jagkan förstå att man av andra skäl - av hänsyn till politiska idéer ellerambitioner - kan vilja förringa en del av skadeståndels funktioner.Skadeståndet fungerar på visst sätt också som ett skydd för människorsintegritet - till person och till egendom. I vane fall när det gäller skyddetför äganderätten skiljer sig de politiska bedömningarna av hur långt man skallgå och på vilket sätt man skall skydda ägandet såväl när det gäller fast somnär det gäller lös egendom. Medden inställning som föredragande statsrådet i några föredrag har tillkännagivitnär det gäller lagstiftning, nämligen all den skall främja politiska mål, harman anledning att se upp med de förslag som kommer. Där ligger politiska målfördolda - ibland är de rätt öppna, för resten. Såsomframgår av det jag har sagt har jag principiellt en annan inställning tillskadeståndets funktioner än vad föredragande statsrådet uppenbarligen har.Skulle jag ha dragit de yttersta konsekven,serna av de ståndpunkterna, skullejag ha landat på ett förslag om att avvisa propositionen. Den skulle faktisktbehöva skrivas om, nästan ord för ord, för att man skulle få in ett större måttav allmänprevention i den. Men jag har inte gjort det, och det kräver väl sinförklaring. Den kan sammanfattas mycket enkelt: vad vi nu sysslar med är enandra etapp i ett omfattande skadeståndsarbele. En del av skadeståndsreglernaär redan i krafl , och jag har den uppfattningen att maninte oslraffal bryter en utveckling som är pä gång och där olika ting hängersamman. Därför får man kanske ibland svälja även sådant som man inte är riktigtnöjd med. Men man får å andra sidan också tillfälle att försöka peta litetgrand på några saker som man tycker behöver ändras. Här får jag kanske inomparentes skjuta in en sak. i kritiserade isitt anförande nästan genomgående motionerna frän och förvissa bristfälligheter och orimligheler - bristande realism var det visst ocksåtal om - men jag tycker han slog in öppna dörrar när han kritiserademotionerna. Vi har ju under utskoltsarbetet haft långa och ansvarskännande ochjag vill säga även ovanligt trevliga och fina diskussioner i det här ärendet,där vi har nått rätt långt när det gäller all finna formuleringar som vi tyckeralt vi kan slå för. Hade mera observerat vad utskottet harkommit fram till på grund av motionerna, hade han kanske inte behövt vara fulltså kritisk mot dem. Jagkan tillägga alt vi moderater pä en ganska väsentlig punkt har haft glädjen attse och hans meningsfränder ansluta sig till del förslag som vihar framlagt - del var väl ett bra förslag, förmodar jag, efiersom man antogdet, - Detta var som sagt bara en parentes i sammanhanget. Detsom jag har sagt innebär emellertid inte alt vi frän moderat håll på siktavstår från att diskutera prevenlionsfunktionerna inom skadeståndsrätten. Vianser att tanken är viktig och nödvändig för umgänget mellan människor, men förtillfallet nöjer vi oss med vad jag här har redovisat. Framliden får utvisa omoch på vilket sätt de preventiva tankegångarna behöver aktualiseras. Ompropositionen behöver jag här f. ö. inte säga sä myckel, men lät mig uttryckamin stora tillfredsställelse på en punkt. Det gäller de formuleringar medvilka föredragande statsrådet tar avstånd från tankegångar av innebörd, skulle utnyttja skadeståndsrätten för ekonomisk utjämning mellan människori vårt samhälle. Det är formuleringar som jag kan säga verkligen har bidragittill att vi kunnat arbeta i utskottet pä det goda sätt som jag redan tidigarehar talat om. Detframgick av de föregående talarnas anföranden att vi har gjort en ändring ilagförslagets 5 kap, 3 S sista stycket, där vi har uteslutit förslaget om attviss ersättning frän privat olycksfalls- eller sjukförsäkring skulle avräknasfrån skadestånd. Åtgärden har motiverats av i , och jagskall bara knyta an några refiexioner som kanske är litet mer framåtsyflande. Låtmig först notera all föredragande statsrådet själv i propositionen har kunnatacceptera en överkompensation blott man undviker att den blir "alltförstor". Det låter bra. Men efter vilka kriterier skall man dra gränsenmellan en lagom och en alltför stor överkompensation?