prot · FZ09141 · 1975-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1975/76:141 §1 Föredrogs men bordlades åter konstitutionsutskotlets betänkande 1975/76:54juslilieulskoilels betänkanden /76:44, 46 och 47 lagutskottets betänkanden1975/76:32-35 näringsutskotteis betänkanden /76:68 och 69inrikesuiskoitets betänkande 1975/76:44 Beskattningenav realisationsvinster, m. m. §2 Beskattningen av realisationsvinster, m. m. Fortsattesöverläggningen om skatteutskottets betänkande 1975/76:63. HenBERGQVIST (s): Inte är det stora omvälvningar av reaskatten som står för dörren om manskall döma av den stillsamma debatten . På en punkt sker ändå endramatisk förändring jämfört med nuvarande regler, och den gäller rätten tilluppskov med skatt. Det är en punkt som blivit alldeles för litet diskuterad.Utredningen, remissorgan och andra har sorgligt försummat att genomlysa defulla konsekvenserna av de nya uppskovsreglerna. Enligt min mening kan de mångauppskoven göra reaskatten till ett läckande såll. Jag talar nu om det centralafältet villor och jordbruksfastigheter som också är permanentbostäder för deskattskyldiga. Undermånga år har vi haft en huvudregel för reaskatten. Den säger: Säljer någon sittbostadshus och gör han tillräckligt stor kapitalvinst skall han skatta för den.Uppskov med skatten kan han bara få vid expropriation och liknande när han motsin vilja måste göra sig av med huset. Meni dag vill man ställa uppskovsreglerna på huvudet. Utskottet vill att alla somgör kapitalvinster över en viss storlek skall kunna få uppskov med skallen.Från det att rätten till uppskov varit begränsad till rena undantag blirhuvudregeln att i princip alla får uppskov. Undantagen från den nyahuvudregeln är egentligen bara två. Fördet första: Har du otur, gör du inte tillräckligt slor kapitalvinst får duskatta med en gång. Är din vinst . eller avförsäljningspriset får du faktiskt skylla dig själv. Då finns ingen utanskatt betalas i vanlig ordning. Fördet andra: Ser du inte till aU skaffa dig ett annat bostadshus med äganderätt,som kostar minst lika mycket som det gamla huset, får du också skatta. Men härkan du förstås se till att det blir ett glapp i beskattningen . Om dusäger atl du tänker skaffa dig ett sådant Beskattningenav realisationsvinster, m. m. hus kan du i alla fallutnyttja uppskov. Det nya huset behöver inte vara jämförligt meddet du sålde, något som regeringen krävde i sin proposition. Den begränsningenhar utskottet nu slopat i sitt förslag. Närdel gäller avsnittet villor och jordbruksfastigheter som är permanentbostäderför den skattskyldige är det frestande alt inte längre tala om regler förreaskatt utan om regler för uppskov med reaskatt. Uppskoven blir det normala ifortsättningen- i varje fall när kapitalvinsterna är någorlunda stora. De nyareglerna ger effekten att ju större kapitalvinsterna är desto vanligare blirdet att skatten skjuts upp. Låtmig ta ett konkret exempel på hur de nya reglerna kan slå. Ar 1971 köpte tvåpersoner var sitt hus för , och sålde de sina hus. och den andre 340 000. För att få fram vad som ärskattepliktig reavinst får de först dra av försäljningskostnaden, som i dettafall är mäklararvoden på . Sedan får de dra av ett belopp som tarhänsyn till hur penningvärdet ändrat sig , och det blir 74 000kr. Slutligen får de dra av ett fast belopp på . att dra av från värdestegringen på 125 000 resp. 140 000 kr.Kvar blir då en skattepliktig vinst på . i det ena fallet och 46 000kr. i det andra. Denförstes reavinst ligger strax av försäljningspriset. Därför kan denpersonen inte få uppskov. Har han marginalskatt betalar han . iskatt och behåller . i ren kapitalvinst - i och för sig inte sådåligt, eftersom många människor inte får kapitalvinster alls. Menvad skall man säga om den andre personens vinst? Han gör efter skatt en renkapitalvinst på , nästan 50 96 mer än den förste. Men inte nog meddet. Med de nya uppskovsreglerna kan han öka sin ekonomiska vinst ännu mer.Under förutsättning att han som bostad köper en annan villa som kostar minstlika mycket som den han sålde, får han "ränlefritt låna" ,dvs. den summa han är skyldig samhället i skatt. Så länge han behåller det nyahuset slipper han betala de pengarna. Hankan t. o. m. behålla de . om han gör flera köp efter varandra, underförutsättning att den uträknade reavinsten vid varje försäljning är större än15 . och minst 10 96 av försäljningssumman. På det sättet kan han fåuppskov under resten av sitt liv. Enligt en uppgift som jag fått skall detockså finnas möjligheter att vid arvskifte krångla sig bort från detta, men dettänker jag inte gå in på . Uppskovsrättenkan alltså bli en stor ekonomisk förmån för en del personer, inte minst medtanke på att reglerna vid försäljning av villor och jordbruk är utformade såatt normala vinster går skattefria. Eflersom det nu är så, atl det ekonomiskavärdet av ett uppskov kan vara - del kan vara ,i något fall kanske mera - kommer också skattereglerna att styra valet avboendeform. I många fall blir det närmast uteslutet att man väljer enersättningsvilla med bostadsrätt eller hyresrätt. Nuförnekar jag inte ögonblick att samhället kan behöva hjälpa människor attskaffa en ny likvärdig bostad. Det kan gälla sådana som är sjuka eller sådanasom får flytta därför att arbetsmarknaden är svår. Men hur hjälper man dengruppen människor bäst? Är det verkligen genom att utfärda ett slags allmänamnesti och göra uppskovet till en allmän rättighet när del gäller villor ochjordbruksfastigheter? Blir det inte både bättre och billigare, om man gerflyttningsbidrag och försöker atl på den vägen hjälpa dessa människor? Detflnns ju många som flyttar inom samma kommun, många som säljer frivilligt avmer affärsbetonade skäl och många som flyttar från en vanlig villa till enlyxvilla. I de fallen finns inte sociala skäl för ett uppskov. 1 värtom är enrisk med den allmänna uppskovsrätten att försäljningspriserna pressas upp. Hadepersonen i mitt exempel med . i skattepliktig reavinst lyckats fåytterligare . för sin villa när han sålde den, skulle han ha fåttbehålla ca . in i en obestämd framtid. Värdet av ytleriigare 1 000 kr.högre försäljningspris kan för honom vara en ren förtjänst på ,kanske mera. Syftetmed förslaget om utvidgat uppskov är gott, men resultatet är inte lika gott.Det flnns framför allt fem skäl till del. Fördet första blir det ett dyrbart sätt för samhället att hjälpa, eftersom storagrupper kommer att få pengar utan att de behöver ett socialt stöd. Rätten tilluppskov beror på hur slor kapitalvinst man har, inte på hur stort behov manhar. Fördet andra blir stödet inte effektivt. Uppskovet är ju inte till minsta hjälpför dem som saknar kapitalvinster eller för dem som bara har begränsadevinster. Fördet tredje har förslaget orimliga tröskeleffekter. Och för det fjärde kanuppskovsmöjligheten leda till en press uppåt på försäljningspriserna. Det kanstimulera den spekulation som proposilionen i övrigt försöker motverka. Nukommer det att bli oerhört viktigt för folk att i fortsättninen söka ta ut såstor kapitalvinst att de får uppskov med skatten. Ekonomiskt sett betyder det oerhörtmycket att komma över den gränsen. Fördet femle bygger man i skattereglerna in en faktor som starkt kommer att styravalet av boendeform. För dem som får uppskov blir det närmasi uteslutet attskaffa sig ersättningsvilla med bostadsrätt eller hyresrätt. Nuär utskottet berett att ompröva de här reglerna längre fram. Det är bra. Denomprövningen bör då enligt min mening la sikte på att uppskovsrätten skallvara behovsprövad och alt man i särskilda fall kan använda flyltningsbidrag ochflyttningslån eller andra åtgärder av den typen. Närjag ändå håller på att klaga här - jag har tyvärr inte tid att gå in på demånga positiva förslagen - vill jag ta upp det förhållandet, alt konst ochliknande värden går fria från skatt trots att vi där nu har en kapilalspekulationutan tidigare motstycke. I stort sett är allaöverens om att detta är principiellt fel, men det Beskattningenav realisationsvinster, m. m. Beskattningenav realisationsvinster, m. m. finns olika uppfattningarom de tekniska möjligheterna att komma fram till en fungerande lagstiftning.Därför hemställer jag att med anledning av motionerna 2447 och 1038hos regeringen begär utredning om beskattning av konst, smycken o. d. Idelta anförande instämde (). Hen (): Som ledamot ireavinstskattekommittén vill jag gärna uttrycka min tillfredsställelse över attfinansministern nu har lagt fram ett förslag om ändrade regler för beskattningav realisationsvinster. Finansministernhar på några punkter frångått kommitténs förslag, och detta är i de flestafall, det vill jag säga, till fördel för förslaget. Vårt förslag har alltsåblivit förbättrat enligt min åsikt, beroende på de skärpningar somfinansministern gjort i propositionen. är det, som här har sagtsoch som finansministern själv framhåller i propositionen, så att våra direktivgällde en teknisk översyn av den nuvarande lagstiftningen. Huvudsyftet för vårdel var enligt direktiven atl inom ramen för ett i stort sett oförändratskatteuttag göra systemen med reavinstbeskattning så lika som möjligt. Våradirektiv gav alltså inte utrymme för att i nämnvärd grad skärpa beskattningen. Påen punkt vill vi emellertid ha en skärpning. Och det var den snuddade vid. Det gäller den i tiden obegränsade reavinstbeskattningen avkonst, antikviteter, frimärken m. m. Där har emellertid finansministern inteansett sig kunna följa vårt förslag och lägga det till grund för enlagstiftning. Somframhålls i betänkandet kan det naturiigivis finnas olika skäl till att manförvärvar tillgångar av detta slag. Man kan förvärva dem av samlarintresse. Detkan vara fråga om en ren penningplacering. Det kan röra sig om vackra ochnyttiga ting som man vill ha för privat bruk och som man då tillför sittvanliga bohag. En sak har dessa tillgångar emellertid gemensam, nämligen all deinte är underkastade någon kontinuerlig värdeminskning. Tvärtom är det väl så,att dessa tillgångar som regel stiger kraftigt i värde, vilket gör att mångamänniskor i rent spekulativt syfte lägger sig lill med betydande ekonomiskatillgångar på det här sättet. Genommotioner i och genom remissyttranden från olika håll har detframförts krav på en skärpning av gällande realisationsvinst-regler förden härtypen av tillgångar. Man kan säga atl del är rättviseskäl, frågan omskalteförmåga och även fördelningspolitiska motiv som ligger bakom dessa krav.Det kan också verka snedvridande på folks investeringar om aktier ochfastigheter är underkastade en i tiden obegränsad reavinstbeskatlning men intedessa tillgångar av minst lika beslående värde. Fleratunga remissinstanser, bl. a. bankinspektionen och Kooperativa förbundet, har tillstyrktförslaget om beskattning av sådant här lösöre. 1 yttrandena påpekas bl. a. attden föreslagna beskattningen är angelägen för att motverka den frånsamhällsekonomisk synpunkt skadliga tendensen att placera pengar i konst,antikviteter o. d. Somvi framhållit i motionen 1975/76:2447 har vi i vårt land fåttuppleva ett rent inflationistiskt utbud av både inhemskt och utländskt präglademedaljer bl. I samband med dessa affärer utlovas det att köp avsådana ting är en säker och riskfri penningplacering. Liknande resonemang ochpropaganda möter man då det gäller utbud av diamanter, ädelstenar, äkta mattorosv. Man kan dessutom utan vidare konstatera att köp av sådana härspekulationsobjekt innebär en mycket improduktiv kapitalplacering. Och detmåste man beklaga från flera synpunkter, inte minst då vi vet all bl. a. vårtnäringsliv är i stort behov av friskt kapital för att klara sina investeringaroch trygga sysselsättningen i landet. För min del tycker jag att del ärsamhällsekonomiskt oförsvarbart alt spekulation av det här slaget lämnas i detnärmaste helt obeaktad från beskattningssynpunkt. Demänniskor som väljer att sätta in sitt kapital och sina pengar på bank får - ombeloppen är tillräckligt stora - betala såväl förmögenhetsskatt som skatt påsina ränteinkomster, som de hjälper till att finansiera investeringarsom är av värde för samhället. Det kan man inte säga beträffande dessaspekulationsobjekt. Jagär helt medveten om de kontrollsvårigheter som kan vara förknippade med enlagstiftning av det här slaget. Men vi får inte ge upp inför dessa svårigheter,och de bör enligt min mening inte ses som något avgörande hinder för att införaen beskattning av sådana här tillgångar. Skatteutskottetsäger i motiveringen för avslag på motionen 2447 att det förutsätter att frågantas upp på nytt inom 1972 års skatteutredning eller i samband med ställningstagandettill utredningens förslag. Jag vill gärna säga att jag har fullt förtroende för1972 års skatteutredning och för regeringens intresse att om möjligt göranågonting åt detta. A andra sidan vet vi att skatteutredning har enhel del andra problem atl syssla med. Delviktigaste är emellertid inte hur denna fråga löses. Det viktiga är alt det såsnart som möjligt sker någonting på detta område, eftersom så många uppleverdet här som en rättvisefråga av betydande omfattning. Jag instämmer följaktligen i det yrkande som nyssframförde beträffande motionerna 2447 och 1038. I övrigt yrkar jag bifall tillutskottets hemställan. Beskattningenav realisationsvinster, m. m. Jag är självfallet helt medveten om att mitt inlägg kommer litet grandsom jästen efter degen in i ugnen. Debatten ägde ju rum , och då bordejag kanske rätteligen gått in i den. Men det är ett par inlägg här somgör att jag ändå i allra största korthet vill ge ett par kommentarer. Jag villförst säga någonting med anledning av Beskattningenav realisationsvinster, m. m. klagan -han rubricerar ju själv sitt inlägg på det sättet - i frågan om uppskovet medskatten. Detkan tyckas som'om detta är en alldeles speciell, anmärkningsvärd eftergift, närdet nu inte behöver vara expropriationsfall och liknande omständigheter somföranleder möjligheten till ett uppskov utan uppskovet blir av meraobligatorisk karaktär under förutsättning alt vederbörande, om han ärjordbrukare, skaffar sig en ny gård , och om han är villaägareskaffar sig en ny villa och mantalsskrivs på den nya fastigheten. Altregeringen emellertid kom fram till delta förslag hade vissa skäl. Jag erkännergärna att den mycket omfattande utlokaliseringen av statliga verk har spelatsin roll. Det är ju 5 000-6 000 människor som skall flyttas från ut ilandsorten. En stor del av dem har varit villaägare och vill gärna fortsättamed att vara detta på det nya stället. De har litet svårt att förstå att de,utöver den motvilja som de inledningsvis har visat gentemot flyttningen, i detläget också skall belastas med en speciell beskattning när de byter bostad -det händer ju ingenting annat. Ettannat fall som jag också har mött i ganska stor omfattning är då en man och enkvinna gifter sig. De vill ha ett eget hem, och de köper ettrelativt billigt och litet hus. Del kan vara tre rum och kök - det är mycketvanligt här kring . blir de välsignade med ell visstantal barn, och stugan börjar framstå som ganska liten med de anspråk en familjnumera har på att barnen skall kunna läsa sina läxor i något så när fredadomgivning och dessutom kanske kunna skiljas åt med hänsyn till kön. Då behöverde köpa ett större hus. De tjänar inga pengar på att bli av med sill gamla husoch köpa ett större hus; de sätter sig i större skuld när familjens ulvecklingger dem anledning att göra detta husbyte. - De får också lika svårt att begripaatl de i den situationen skall betala en specifik skatt, och jag tycker att dehar anledning alt känna sig tveksamma och fundersamma på den punklen. Meddessa åtgärder belräffande uppskov löser man en del problem, och jag tror inteatt det finns någon annan väg all lösa dem. Tanken att staten med något slagssocial prövning skulle sprätta ut fiyttnings-bidrag lill människor som inte ensär statsanställda utan arbetar i det privata näringslivet, den skulle jaglivligt rekommendera alt man icke funderar på. Jag ser ingen möjlighet attkomma fram den vägen. Denandra frågan som jag vill göra en kommentar lill gäller beskattningen av denlösa egendomen. Denna egendom har här rubricerats som konst och antikviteter,och jag kan lägga till frimärken och slika ting. Jaghar tagit emot två utredningsbetänkanden som har sysslat med detta. Enutredning för fem kom fram till alt man skulle bibehålla detnuvarande systemet. är det ju i princip på det sättet att om man säljer inomen femårsperiod skall man skatta för vinsten; om man säljer efterfemårsperioden slipper man detta. Den här första utredningen, som hadeparlamentarisk sammansättning, kom fram lill - visserligen med enreservation - att det inte var möjligt att permanent beskatta detta slag avförsäljningar. Denandra utredningen har föreslagit att man skall beskatta sådana härförsäljningar. Under den remissbehandling som föregått regeringens förslag harman praktiskt taget undantagslöst avrått från en permanent beskattning vidförsäljning av konst, antikviteter och frimärken. Skälet har varitkontrollsvårigheterna, och jag är beredd att säga att det är, som jag ser detnu, ett tillräckligt starkt skäl. hade den kanske i och för sig rätt närliggande logiska uppfattningenatt kan man beskatta sådant här bör man ju kunna ha enevig beskattning vid försäljningen av dessa föremål. Jag måste nog tyvärrerkänna att den beskattning vi har är långt ifråneffektiv. Man kunde säga: Nå, ta bort den då, när den inte är effektiv. Jag harinte velat göra det heller. Men talar jag om att staten får in ett par miljonerom året på den här verksamheten, så tror jag det är ett ganska riktigtkonstaterande. Och ju längre man drar ut det i tiden, desto svårare blirkontrollen. Ett slags invenlarieinspektion i hem för att undersöka i vilkenutsträckning man har realiserat sin eventuella konstsamling eller någotliknande är det ju hell orimligt att länka sig. Jagmåste alltså bekänna att den nuvarande beskattningen är långt ifråneffektiv, och man kommer alt flyta ut i ett förhållande som inte är hälsosamt ifråga om respekten för lagstiftningen, om man gör beskattningen permanent. Såser jag på det hela. Menjag har lagt märke till att utskottet för sin del sagt att det är ju inget somhindrar att skatteutredning tar sig en ny funderare på detta. Del bliri så fall den tredje utredningen som funderar på förslaget, och självfallet måutredningen göra det. sitter med i den utredningen och får därmöjligheter att argumentera. Det finns inga begränsningar direklivmässigt ellerannorledes för utredningen härvidlag, utan den kan mycket väl ta itu även meddenna fråga. Därutöveravstår jag, herr talman, från någon längre argumentering om saker och ting somredan har blivit argumenterade och debatterade här i kammaren så sent som . Jag skulle väl kunna uttala en allmän tillfredsställelse över attutskottet hanterat den här mycket kontroversiella och kinkiga frågan så passhyggligt i förhållande till propositionen, vilket onekligen har skett.Naturiigivis finns del avvikande meningar! utskotts-betänkandet, dels från herrMagnussons i och sida, dels från sida -meningar som polariserar frågan, om jag får använda ett märkvärdigt ord. i och tycker att här har man gått fram för hårt -man borde ha varit liberalare. tycker att här har man varitalldeles för liberal - man borde ha gått fram hårdare. Närregeringen hamnat någonstans mellan ytterlighetsståndpunkterna och utskottet iallt väsentligt följt regeringen, så anser jag att det är ett uttryck för hursvenska folket i allmänhet betraktar frågan om en Beskattningenav realisationsvinster, m. m. Beskattningenav realisa tionsvinster, m. m. Jagtror det var i som var irriterad över och kritiserade justden reiroakiivitet som regeringen föreslagit, nämligen ikraftträdandet den 1april. är vi ju längre fram i tiden. Men det fanns väl enspeciell tanke bakom. Låt mig inledningsvis göra den deklarationen, att jaginte gillar retroaktiv lagstiftning, vare sig det gäller skattelagstiftningeller annan lagstiftning. Man bör i alla väsentliga stycken försöka undvikadet. Men jag har ett klart minne av hur det var då den evigarealisationsvinstbeskattningen introducerades genombeslut i 1966 och 1967 och, när det gällde fastigheterna, medtillämpning från . Det fördes den gången en pressdebatt, somtalade om vad som skulle hända, och läsarna jagade upp sig. Människor reagerarju alltid så att de tror att nu kommer det att hända något dramatiskt, ochdärför skedde det en rad panikförsäljningar när realisationsvinstbeskattningenintroducerades. Det var försäljningar som man efter en objektiv bedömningmåste säga var tokiga och som säljaren djupt ångrade efteråt, när han komunderfund med att vi ändå hade gått fram med denna beskatlningsform på ettganska rimligt och anständigt sätt. Detfanns anledning tro att något liknande skulle hända även . Vi hade ettremissutlålande från en tung instans, som regeringen inte kunde följa. Detgjordes från regeringsbänken en deklaration om det på ett ganska tidigtstadium, men människor är alltid misstänksamma. Och för att förebygga ettupprepande av vad som hände sade jag då i enTV-utfrågning atl det är möjligt att denna lagstiftning får göras retroaktiv.Jag sade det uteslutande för att förhindra panikartade försäljningar ochaffärer - och jag har kritiserats mycket för det. Men så här i efterhand kanjag väl ändå säga, att i och med att man fick den uppfattningen att lagenmöjligen skulle bli retroaktiv i större utsträckning än vad regeringen nu harföreslagit, så avhöll man sig från all göra försäljningar som man sedermeraskulle ha ångrat djupt. Del kan, menar jag, finnas situationer där del kan varalämpligt att inte säga att nu blir det så eller så. Och detta varjust ett sådant fall. Men det utesluter inte atl den allmänna framgångslinjenbör vara att retroaktivitet i lagstiftningen bör undvikas. Jag sade att jag bara skulle göra några kommentarer och inte dra uppdebatten en gång lill. Men jag kan väl ändå avslutningsvis säga till herrHermansson - jag såg att han begärde ordet - att när man säger att här har nuLandsorganisationens tidning sagt det och det, så bör man skilja på vad som ärLandsorganisationens mening och vad som är en enskild skribents mening som fårsina tankegångar publicerade i . Jag har själv haftnöjet alt ha den tidningens spalter till mitt förfogande för vissaskattepolitiska deklarationer, och de har inte stått i överensstämmelse medLandsorganisationens uppfattning. Men jag har som sagt haft tillgång tilltidningens utrymme. Och så får man väl säga även i det här fallet. Det skall juföras en fri debatt. och har ståttlill förfogande för detta. grundläggande frågorna har haft en annan uppfattning änvad som kommer till uttryck i regeringsförslaget. Det kan vi avläsa i remissen.Men denna tanke att successivt överföra all mark i statens ägo - med den i ochför sig teoretiskt riktiga motiveringen att man därmed skall förhindramarkprissiegringar - har regeringen utifrån sina utgångspunkter bedömt som ettorealistiskt förslag som man i detta sammanhang följaktligen inte skall bindasig för. Här har regeringen och kommit till olikauppfattningar. Sådant kan ju hända ibland, och det får vi leva med. Den godaumgängestonen behöver inte bli försämrad för det. frågade också: Kan nu socialdemokratin gå ut i en valrörelse ochsäga atl här skall inkomsterna från kapital vara lindrigare beskattade äninkomsten av arbete? Hur kan socialdemokratin stå till svars för en sådan deklaration?Herr menade väl underförstått att regeringsförslaget ochutskottsbetänkandet är verifikationen för sådan uppfattning. Denhär frågan är mera komplicerad, . Antag att ivalrörelsen åker ut och talar i några av de typiska egnahemssamhällena ellerbrukssamhällena - det får han väl chansen till - i , t. ex.Bollnäs, där folk bor i småstugor, egna hem och villor, som de byggde på 1920-och och där de nu går som gamla pensionärer. En vacker dag kommer deunderfund med att det är litet för arbetssamt att hålla efler gräsmattan ochgräva blomrabatterna och tänker: är det nog tid för mig och min hustru attsöka sig in till en lägenhet i pensionärshemmet.