prot · FZ09145 · 1975-12-31 00:00:00 — Finns det någon domstol ibakgrunden som kan göra det, eller vilken instans skall göra detta? Omdet finns någon gräns för förhandlingsrätten skulle jag och många med mig varaintresserade av att få höra om statsrådet kan ge något besked på den härpunkten. HertEKINGE (fp) kort genmäle: Jag kände ett starkt behov av att få säga ul att har sittideologiska hemvist i den sociala liberalismen och ingen annanstans. Dåsäger statsrådet : Det måste i alla fall till socialdemokrater för attdemokratisera arbetslivet! Men det är ju etl faktum att själv sitteri en minoritetsregering. Utan stöd skulle regeringen alltså inte kunna fåigenom den reform som vi nu snart skall beslula om. Helt kort ett svar på fråga om representativiteten ikommunala nämnder och styrelser: Svaret är ja; de är representativa. Jagförstår visserligen fortfarande inte vad detta har med den fråga som vi nubehandlar, nämligen medbestämmandelagen, all göra, men har jag svarat herrOskarson i alla fall. Närdet gäller gränsdragningen ägnar vi i proposiiionen rätt stort utrymme åt atlförsöka beskriva hur vi anser att frågor som gäller målen, inriktningen,omfattningen och kvaliteten är poliliska frågor, framför allt i alla de sammanhangdär det är klart definierat genom de politiska besluten vad dessa mål ochdenna inriktning, omfattning och kvalitet är. Mendet är på ett område som problemet uppstår, och det är när man bara kandefiniera kvaliteten genom personaltätheten, genom bemanningsplaner. Dåuppstår denna konfiikt, som vi har pekat på. Vi har alldeles klart sagt alt därviktiga arbetsmiljöfrågor kommer in måste det vara möjligt att göra avvägningarmellan de två intressen det här gäller. Jag kan inte få in i mitt huvud att detskall vara så svårt för moderater och centerpartister att förstå atl del är såvi och ser på delta. Sedanstår upp i sin bänk och kräver klarhet på klarhet, alltmedanmörkret faller alll tätare över position. senast gjorde hanen ny manöver genom alt säga att det i själva verkei är klariagt ireservationen att kan tänka sig avtal om bemanningsplaner. Känner inteherr ens till sin eget partis reservation? Det man där talar om ärrätten all förhandla före beslut, men det sägs ingenting om avtal i det avsnittsom gäller bemanningsplaner. Däremot står i motion 2430, medherr som första namn, följande mening: "Beslut ombemanningsplaner, personaltäthet och liknande måste därför reservaiionslösiankomma på det politiska beslutsområdet." Jag kanske borde ha läst uppden meningen i mitt inled- ningsanförande också, herrtalman, så hade sluppit alt göra en halkning på det poliliskaplanet. Herr andre vice talmannen anmälde att herrarGranstedt och anhållit att till protokollet få antecknat att de inteägde rätt till ylleriigare repliker. Arbetsrättsreform m. m. 1 går läste jag i en tidskrift om en arbetsplats i som förlänge sedan döptes till "dödskvarnen". Där bryter man kvarts ochbehandlar kvarts. Där har arbetarna slitit ont och andats in detfarliga stendammet. Nuär den gamle ägaren avliden. Efterträdaren sitter i ullandel: Via ett bolagsköter han försäljningen. Men arbetsförhållandena utsätts för hård kritik. förekommer inte skyddsronder. Påstötningarom ålgärder leder intetill resultat. I en fabriksavdelning hade en nyköpt maskin stått oinstallerad iflera månader, medan man fortsatte att köra med den gamla, farliga maskinen.När man fått besked om att ett arbetsmoment från skyddssynpunkt måsle upphörafortsatte företaget med inhyrd arbetskraft. Någramil därifrån finns en annan fabrik som framställer liknande produkter. Där ärdel mesta automatiserat. En stor del av produktionen är helt inkapslad ochstyrs från dl centralt kontrollrum. De flesta anslällda sysslar medövervaknings- och underhållsarbete. Där finns också miljöproblem. Menföretagsledning och anställda arbetar tillsammans för alt komma lill rätta medde problemen. Jaghar nämnt dessa exempel för atl understryka all villkoren för människor kanvara mycket olika i dagens . Jag har nämnt dem också för att understrykaalt kraven på en förnyelse av arbetslivet har växt fram från verkstadsgolvet,från arbetarnas och tjänstemännens upplevelser i sin egen sociala verklighet. Budskapetom enskilda människors upplevelser av sin vardag på arbetsplatserna bröt frammed ökad styrka . De sammanställdes i digra rapporter ochundersökningar från de fackliga organisationerna. De belystes av vetenskapsmänoch experter som i kalla fakta visade vad olyckorna, förgiftningen,nedslitningen och stressen betydde. Manbörjade runt om i tala om en industrisamhällets kris. Ungdomen börjadevända sig bort från de hårda industrijobben - med risk för permitleringar, medrisk för skador och olyckor, med risk för sjunkande förtjänster redan i40-årsåldern, med upplevelser av sociala klyftor på arbetsplatsen och ettgammaldags ordersystem. Det fanns de som började önska bort fabrikerna ochindustrierna och maskinerna och uttryckte längtan efter gröna ängar ochgammaldags idyller. De glömde län att de därmed också önskade bort grundvalenför vår välfärd. Arbetsrättsreform m. m. Dengrundläggande poliliska uppgiften under dessa år har som jag ser del varil altvärna industrisamhället - inte genom atl skygga undan för problemen utan genomalt offensivt gripa sig an med bristerna, la till vara industrisamhälletspositiva möjligheter, förbättra, förnya och bryta nya vägar mot framliden. Delförutsatte på väsentliga områden ett nytänkande i det politiska arbetet. För del första måsle vividga det traditionella välfärdsbegreppd. Vihar i skolan förberett ungdomar för produkiionen. Vi har med vägar, bostäder,sjukvård och myckel annal skapat en bas för produkiionen. Vi har sökt la handom dem som lämnat produkiionen eller slagits ut från den - därför alt de blivitgamla, sjuka eller arbetslösa, drabbats av olycksfall eller blivit utslitna. Vihar genom kortare arbetstid skapat frilid från produktionen och medkulturpolitik, miljöpolitik och myckel annal sökt ge livet utanför produkiionenelt rikare innehåll. Nustod vi inför uppgiften atl låta våra välfärdsmål i större utsträckning präglaäven livet i produkiionen. De sociala mål som vi betraktar som självklara församhällsutvecklingen måste vinna insteg även innanför fabriksporten, innanförarbetsplatsens dörr. Ty produkiionen handlar icke endast om i och för sigytterst väsentliga ting som teknik, marknadsanpassning, lönsamhet och annat.Den handlar också och framför alll om människor, deras sociala villkor ochrelationer till varandra, deras ensamhet och gemenskap. Atlvidga del traditionella välfärdsbegreppd till atl omfatta också villkoren iproduktionen var sålunda det första steget i en strategi för atl förnyaindustrisamhället. Fördel andra gällde det alt i denna uppgift ta fasta på den aktivitet och delintresse som visades från arbetarna och tjänstemännen och deras organisaiioner.Del gällde alt söka frigöra den väldiga kraft som fanns hos arbelarna ochtjänstemännen ule i det svenska arbetslivet, till etl positivt ansvar och enpositiv medverkan i arbetslivets förnyelse. Dettamedansvar fick inte vara beroende av om de skaffat sig en kapitalandel. Deskall ha rätl till ökat bestämmande i sin egenskap av löntagare, arbetare ochtjänstemän därför att de satsar sill arbeie, sitt produktiva liv, iproduktionens förkovran och samhällets uppbyggnad. Detlabetyder alt man ånyo som medel för att förändra den sociala verklighetenanvände demokratin, människornas engagemang och ansvar. Jag tror det var dengamle medellidsfilosofen av som för att ge ord åt endemokratisk tanke präglade uttrycket: "Det är krigaren som vet bäst varskon klämmer." Del var således inte bara principiellt riktigt utan ocksåmest ändamålsenligt alt de människor som bäst känner problemen och bristerna påvåra arbetsplatser också skulle gå i främsta ledd när det gäller atl rätta lilldem. Dettavar del andra stegel i en strategi för arbetslivets och industrisamhälletsförnyelse. Så begynte reformarbetet, och det är förmodligen det vikiigaste somhar hänt i under 1970-ialet. Reformernahar hela liden vuxit fram i elt utomordentligt nära samspel Nr 145 medarbetarnas och tjänstemännens föreirädare. Kritik mot detla nära Onsdagenden samarbete har stundom framförts från borgerligt håll. Del är arbetsplatser, deras arbetsvillkor, deras möj- -- lighder alt hävda sinmening som skall förnyas. Då är del ju självklart Arbetsrättsreform att en ansvarigregering måste upprätthålla en nära kontakt med dem m. m. som är berörda,lyssna på deras synpunkter, la hänsyn till Del blirnaturligtvis lättare med den gemenskap och identitet med de bredalöntagarinlressena som regeringen otvivelaktigt Detfanns ytterligare ett skäl till etl nära samspel. Del har varit nödvändigt atlstifta lagar. Men vi har sökt undvika all i lagen i detalj regleraförhållandena på våra arbetsplatser. Det har i stället gällt att med lagenshjälp öppna nya möjligheter och nya samarbelsformer i arbetslivet, och atlundvika byråkratisk stelhet och bereda vägen för smidig följsamhet tillförhållandena på olika arbetsplatser. Dessa ambitioner har gjort det särskiltviktigt med en nära samverkan med löntagarnas organisationer. Låtmig i några korta punkter sammanfatta det reformarbete som genomförtsi riksdag. beslutaderiksdagen om anställningsskydd för vissa arbetstagare. tog lagenom vissa ålgärder för att främja sysselsättningen av äldre arbetstagare på denöppna arbetsmarknaden. Del var de s. k. äldrelagarna. beslutaderiksdagen om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar. beslutaderiksdagen om lag om hälso- och miljöfarliga varor. beslutaderiksdagen om ändring i arbetarskyddslagen. beslutaderiksdagen om lag om anställningsskydd ni. samma årbeslutade om styrelserepresentation för de anslällda i bankinsiilutoch försäkringsbolag. beslutaderiksdagen om rättegång i arbetstvister. beslutade riksdagenom facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen m. m. beslutaderiksdagen om lag om avsättning till arbdsmiljöfond. Den 13december 1974beslutaderiksdagen om lagom arbetstagares rätl till ledighet för utbildning. beslutaderiksdagen om ändring i lagen om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen. beslutaderiksdagen om lag om styreiserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar m. m. Arbetsrättsreform m. m. Deltaär givetvis inte hela bilden - listan över riksdagsbeslut skulle ha kunnatgöras längre. Därtill kommer alla de avtal om arbetslagar-konsulter,förelagshälsovård m. m. som träffats mellan parterna på arbetsmarknaden ochframför allt naturiiglvis det intensiva arbete som pågår ute på fältet för attomsätta lagarna i verkligheten, i anpassningsgrupper, i skyddsarbetet, iföretagshälsovården, i den fackliga utbildningen. Jag är övertygad om atl vi är på rätt väg. Låt mig uttrycka del så här. Människorskall inte behöva gå till sitt arbete i en känsla av fruklan. Alltför många hargjort del och gör del fortfarande. Enorsak kan vara risken för att bli uppsagd, mista jobbet. Den fruklan ökar medlevnadsåren. När man blir litet äldre är del svårare atl ställa om sig, atlbörja någonting nytt. Men det visade sig att del just var de äldre som inedgångslider drabbades främst av uppsägningar och permitleringar och atl delvar just dessa som hade svårast att få nytt fotfäste i arbetslivet. Därförär trygghetslagarna så viktiga. När man går lill jobbet vet man atl man harlagen på sin sida. Man vet att man har facket och kamraterna på sin sida. Underkonjunkturnedgången nu är del säkert 10 000-tals människor som räddats frånarbetslöshet tack vare trygghetslagarna. De har sluppil fruktan, de har vunnittrygghet. Enannan orsak till all människor går med fruktan till jobbet är riskerna ochgifterna i arbetsmiljön. Hur stark denna oro är framgår med skärpa av deenkäter som gjorts bland arbetstagarna. 250 000 av LO:s medlemmar är oroade avlösningsmedel, 150 000 av gaser av olika slag, 375 000 är plågade och oroade avdamm, buller, drag. Jag kunde fortsätta länge med uppräkningen. Därförär vi mitt uppe i en väldig offensiv för en förbättrad arbetsmiljö. Deninnefattar skärpta lagar och bestämmelser, fler yrkesinspeklörer och enförstärkning av arbdarskyddsstyrelsen - alll detta som stundom brukar avfärdassom byråkrati. Men den innefattar framför allt en förstärkning av arbetarnasoch tjänstemännens möjligheter alt själva bestämma över sin miljö. De har rätllill insyn, de har rätt alt få del av förelagens framtidsplaner urmiljösynpunkt, skyddsombuden har rätt atl avbryta arbetet om de anser att detföreligger allvarliga risker för liv och hälsa bland arbetskamraterna. Maktåt pampar, säger en del. Men de 80 000 skyddsombuden i landet är inga pampar.De är människor med kamraternas förtroende och med ansvar att värna miljön. berällade förbundsordföranden allskyddsombuden inom Fabriks arbdsområde redan vid 600 lillfällen tagit uppfrågan om atl avbryta arbetet, om icke rättelse skedde för en förbättring avmiljön. I intet av dessa fall behövde produktionen avbrytas, ty felen rättadestill. Denna enkla sifferuppgiftspeglar en djupgående förändring i del sven- Arbetarnaoch Ijänslemännen har fått någonting att säga Nr 145 till om på ett oerhörtväsentligt område. Detta bestämmande används den i ett demokratisktvardagsarbete till alt förändra den sociala verkligheten. Människor skall intebehöva känna fruktan när de går till jobbet. skall kunna kännatrygghet. Och måste arbetsmiljön bli bättre. behandlar vi den nya lagen om medbestämmande. Den gamla m. m. S 32skall försvinna till historien. Arbetare och tjänstemän skall få vara med ochbestämma i företagen, i den offentliga förvaltningen, i stat, kommun ochlandsting. Det är en historisk dag. Densträvan till förnyelse och demokratisering av arbetslivet som salt sin prägelpå 1970-lalets reformarbete innebär sammantaget den största spridning av makt ochinflytande som ägt rum i vårt land sedan den allmänna rösträtten genomfördes.Dess drivkraft är synen på arbetets betydelse i människornas liv, uppfattningenatt arbetet ger rätt till bestämmande i produkiionen, övertygelsen attmänniskor kan ta ansvar för framtiden. Under hela industrisamhällets framväxthar den synen gällt att det är ägandet lill kapilal som ger rätt och förmågaatl bestämma i förelagen. Som en konsekvens härav uppfattades den enskilda människanlätt som en opersonlig produktionsfaktor. Detta skall förändras. I ställetframträder hon som en skapande och särpräglad individ med vilja och förmåga altta ansvar och atl samverka med andra. lag är inte en slutpunkt. Det är en begynnelse. börjar det mödosammaarbetet alt föra ut de nya lagarna i arbetslivet. De anställdas medbestämmandekommer alt gradvis växa fram. Genom förhandlingar och avtal bestäms takten ochomfattningen av demokratiseringen. Men färdriktningen ligger fasl. Den öppnarvägen mot bestämmande, ansvar och gemenskap. Reformprogrammethar kunnat genomföras med en bred uppslutning i . Angrepp har kommitfrån olika håll och från helt olika utgångspunkter. Olikakommunistgrupper i landet går i spetsen för en attack mot förslaget till nyarbetsrätt. Temat är som vanligt att delta är bara"klass-samarbetspoliiik"", och man skrämmer med att här kanvarje arbetare som råkar delta i en strejk avskedas, lockoutas, kastas pågalan. Detta har IngemundBengtsson redan bemött. Intressantär att del är på del sättet man från kommunisthåll har bemött varje reform vigjort inom arbetslivet. När vi tog förslaget om styreiserepresentation för deanställda gick vpk emot. Del här var bara en skenhistoria, sade man, och taladeom en förödmjukande utmaning mot löntagarna. sitter hundratals, snarttusentals, fackliga företrädare i förelagsstyrelser. De nedvärderar intebetydelsen av detla: Siyrelserepresenialionen är förvisso inte allenasaliggörande. Som isolerad åtgärd vore den meningslös. Men den är en värdefulldel i en rad insatser för ökat löntagarinflytande. Närvi tog lagen om anställningstrygghet talade vpk åter om "elt raffi nerat sätt all vidareutveckla klassamarbetet". Och man sade hotfullt all '53 delta är "en lag förotrygghet" och all strejkande arbetare skulle råka illa ut med slöd avdenna lag. har vi genomlevt en svår internationell lågkonjunktur,den värsta sedan 1930-talel. Under denna lid har lagen om anställningstrygghethaft en oerhörd betydelse för hundratusentals löntagare. Närvi tog lagen om förstärkt ställning för skyddsombuden möttes vi av en liknandeagitation från kommunislhåll. Runt om i landet sade man att denna lag skulleklavbinda skyddsombuden. Om ett skyddsombud aktivt sökte verka för sinakamraters säkerhet och hälsa skulle arbeisgivaren med slöd av lagen kunna gripain och näpsa honom, sade man. Det blev inte så. Den nya lagen har förtiotusentals skyddsombud blivit ett värdefullt instrument som de inte vill varautan. Nukommer åter samma agitation. kommer del säkert att vara omöjligtför kommunisterna all säga vad de nu säger. Ty löntagarna kommer alt finna atllagen står på deras sida. Det är etl ytterligt egendomligt förhållande, altkommunislgrupper söker framställa varje betydelsefull arbetslivsreform som etlsvek mot lönlagarna. Men ert förtroende bland löntagarna för den agitationenblir för varje gång alll mindre och förtroendet för reformismen som arbetsmetodför var gång allt större. Frånden borgerliga sidan kommer angreppen främsl från ceniern och . Dehar i en rad reservationer tillsammans eller var för sig föreslagit betydandeinskränkningar i förslagel all avskaffa S 32 och er-sälla den med en ny lag ommedbestämmande. Minaregeringskolleger och vårt partisutskottsföreträdare har redan ingående behandlat dessa frågor. Låt mig baraerinra om att och kräver att de anställda hos stat ochkommun skall klart särbehandlas när det gäller demokratiseringen. Man kräverett avialsförbud för de offentligt anställda när del gäller myndighetersverksamhet. 1de mindre företagen begär man sämre regler för löntagarna. Moderalerna vill isjälva verket bevara S 32-systemet för företag med färre än tio anslällda.Centern vill försvåra fackets medverkan vid företag som saknar fackklubb ellerutsett fackligt ombud. Moderaternavill att arbetsgivarna skall ha tolkningsföreträde också när det gällermedbestämmandefrågor. De vill bevara S 32 när del gäller företagets ledning ochplanering. De vill beröva de anslällda del fulla stödet av sin fackligaorganisation genom rätten till centrala förhandlingar. Informationsskyldighetenskall begränsas och tystnadsplikten utvidgas enligt alla de borgeriigapartierna. Gemensamtför alla dessa förslag är alt de skulle innebära en sämre reform frånarbetarnas och tjänstemännens synpunki. Detta motstånd speglar elt mönster somgällt för hela det reformarbete som skett på arbetslivets område. Varje gång vibeslutat om en reform har någon eller några av de borgerliga partierna gåttemot och krävt förändringar som inneburit försämringar för löntagarna. De haraldrig krävt ändringar i våra förslag som stärktarbetarnas och tjänstemännens ställning. Förmoderaternas del speglar detta naturligtvis deras ihtresseförankring den hos kapitalägare och arbetsgivare och deras ideologiska försvarför ka- 7 iuni 1976 pilalismen som system.Moderalerna hävdar ju påfullt allvar att en makt- _ förskjutning i dettasystem innebär risker för demokraiins livskraft. får manintrycket atl lönlagarnas och deras organisationers vilja m. m. att la elt vidgat ansvar iförelag och samhälle från moderat utgångspunkt närmast betraktas som enfarlig utveckling. om metallarbetaren somskulle sova dåligt om natten, så speglar det en gammaldags ochegendomlig syn på människors förmåga att ta ansvar. talar ju oftaom att individen bör ha mer atl säga lill om och få större ansvar. Detgäller tydligen inte alla individer, utan bara Detsom kommit atl få att på viktiga punkter närma sig ärtroligen en oförståelse inför lönlagarnas syn på arbetslivet och en misstro motde fackliga organisationerna. Än en gång besannas vad sade 1972: Dekänner inte arbetsgivarna från samma sida av förhandlingsbordet som vi. HerrBohmans syn på metallarbetaren som skulle sova dåligt om nätterna, om hanfinge något alt säga lill om när det gäller sitt förelags utveckling ochplanering, fullföljs f ö. i en moderat reservation. Av omtanke om arbetarnasnattsömn vill man tydligen på denna punkt ha kvar S 32-systemet. Framförallt har man riktat in sig på de små förelagen. Man säger att samma regler intekan gälla för de små företagen. Där kan inte löntagarna ställa samma krav påinflytande och medbestämmande. I bakgrunden ljuder en del företagarkampanjersavståndstagande från medbestämmande för de anslällda och trygghetslagarna.Uppenbarligen vill man gå lill mötes den uppfatlning som i en särbehandling avsmåföretagen ser omedelbara fördelar för dessa. Att gå den synen lill mötestror vi vore olyckligt för småförelagens positiva utveckling , tydet vore ju all systematiskt göra småförelagen lill sämre arbetsplatser förlönlagarna. Den som arbetade i elt större förelag skulle ha rätt lill inflytandeöver arbetsmiljön, rätt till information om utvecklingen i förelagd, tryggheti anställningen, osv. Men den som arbetar i etl litet företag finge finna sig imindre infiyiande och sämre miljö, olryggare anställning och ingen insyn i hur detgick för företaget. Ensådan uppdelning av arbetsmarknaden är inte bara oacceptabel frånlönlagarsynpunkt. Enligt min mening skulle den också skada de mindre företagensutvecklingskraft. Jagvill erinra om den misstro varmed många företrädare för industrin lill en början mötte vårt program för arbetslivets förnyelse. Det är inte jag stod i snålblåsten på och framförde de här synpunkterna om nödvändigheten atl vinna ungdomen genom ett positivt program för arbetslivets förnyelse, men del framställde man som ett hot mot näringslivels konkurrenskraft och effektivitet. Man be- '55 skyllde oss för attskrämma folk från atl gå till industrin, när vi tog upp löntagarnas kritik avsina arbetsplatser. kan vi konstatera att dessa dystra förutsägelser har kommit på skam.Industrin har över lag gått in för att positivt och konstruktivt saLsa påbättre förhållanden för de anställda, och jag vill uttrycka min stora glädjeöver delta och min uppskattning för-de insatser som gjorts på många håll inomnäringslivet. Jag tror att de allra flesta ser dessa ansträngningar somnödvändiga för framstegen och effektiviteten inom industrin. Påsamma sätt tror jag att det kommer att gå när man väl fåll ul den här reformentill våra lusentals småföretag. Man kommer alt uppleva en ökad styrka ochslagkraft, när de anställda blir delaktiga och tar ansvar. Jag är för min delövertygad om att småförelagen kommer alt kunna utveckla ytterligarekonkurrenskraft när de anställda får mer att säga till om. Folkpartietintar i viktiga avseenden en ställning som positivt avviker från de borgerligapartiernas i övrigt. Den borgerliga splittring som förelegat i denna fråga harvarit lill gagn för arbelarna och tjänstemännen. har i stort settstött reformförslaget. Det är bra, och det hedrar detta parti. Det finnsemellertid två omständigheter som jag inte kan underlåta att anföra. Folkpartiethar en benägenhet alt stundom vilja framställa sig som den egentligainitiativtagaren till arbetslivels demokratisering i elt något utpräglat behovav självhävdelse. Bakgrunden är framför alll framförda tankar omstyreiserepresentation för de anslällda. Svaghetenmed dessa förslag var att de framstod som isolerade punktinsatser och inte somelt uttryck för en sammanhållen syn på hur den ekonomiska demokratin bordeförverkligas över elt brett fält. Lönlagarna själva var på sin lid ytterstkallsinniga inför propåer. Jag förstår dem. Ty de insåg att enstyrelserepresentation som en isolerad företeelse var till föga nylla förlöntagarna. Demokratiseringen måsle sättas in på alla nivåer i föreiagelnågorlunda och framför allt gälla frågor som ligger de anslällda närai det dagliga arbetet. Därför ville de utforma en sammanhållen strategi fördemokratiseringsarbdet. Försocialdemokratin har detta varil en principfråga. En demokratisering kan intetryckas på utifrån och uppifrån.