prot · FY0976 · 1975-12-31 00:00:00 — Skall man bestämmaöverkompensationen i kronor och ören lika för alla människor? Eller skall manbestämma den i proportion eller omvänd proportion till människors inkomster?Eller är det några andra förhållanden som skall ligga till grund förbedömningen? Ochhur skall man få fram kunskap om huruvida privata försäkringar finns ellerinte? Skall man införa uppgiftsplikt för den försäkrade, den skadelidande?Skall man införa uppgiflsplikt för försäkringsbolagen? Och hur skall manbestraffa dem som inte lämnar uppgifter? Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringari skadeståndslagen, m. m. litet falskt när man å enasidan diskuterar möjligheten au stimulera människor att teckna försäkringaroch ä andra sidan säger att de inte fullt ut skall fä njuta det goda av deförsäkringar som de har tecknat? Minafrågor visar alt förslaget nog inte är helt genomtänkt och framför allt , om vi inte hade blivit eniga i utskottet, hade löpt risken att genom ettbeslut i en delfråga dra på sig omfattande framtida frågor med ingrepp i denpersonliga integriteten som följd. Fårjag i detta sammanhang, herr lalman, fråga i om ensak som jag inte förstår i den socialdemokratiska reservationen, I det sistastycket, på s, 62, säger reservanterna: "I samband härmed bör dock påpekasalt utskottels förslag när det gäller samordningen mellan skadestånd ochförmåner frän privata sjuk- och olycksfallsförsäkringar leder till ett ökatutrymme för en tillämpning av den allmänna jämkningsregeln," Avsiktenmed alt ulskottet tog bort den här passusen ur lagförslaget var ju att vi inteville ha jämkning av detta slag. säger ni att vår åtgärd ökar utrymmet föratt jämka. Jag förstår inte hur det kan gå ihop, och del passar inte samman medutskottets intentioner. Sedanfortsätter ni: "När en skadelidande har rätt till sådana förmåner, minskargivelvis hans behov av att dessutom få fullt skadestånd," Får jag erinraom att avgörande för om en jämkning skall genomföras är den skadevållandesförhållanden, hans dåliga ekonomi, medan det klart och tydligt i propositionenhar sagts ifrån att den skadelidandes eventuellt goda ekonomi, här inkluderatdet försäkringsbelopp som han kan fä, i och för sig inte utgör någonsjälvständig grund för en jämkning. Jagtycker inte att detta går ihop, men jag har kanske inte fattat det fina ikråksången. Dessutom kanske vi talar om en liten sak, och dä skall jag inteprocessa om den längre. Jagvill också la upp jämkningsregeln och den utredning vi har begärt. Jag harvisserligen överskridit den utlovade tiden, men jag skall fatta mig kort. Bakomvårt yrkande ligger följande tankegång. Jämkning skall ske när det är fråga omen fattig människa som lever under mycket knappa förhållanden och som, om honskulle betala skadeståndet, nästan skulle drivas lill ruinens brant. Det skullebli förödande för hennes ekonomi, för att citera i ,Del skall alltså gå mycket långt för att möjligheten lill jämkning avskadestånd skall undersökas. Men om den som lidit skada är en stackars människasom har del lika knackigl och besvärligt och har behov av skadestånd gårjämkningen tillbaka till en viss nivå, föreställer jag mig. Slutresultatet blirall parterna har försatts i en ännu sämre situation än den de var i. Del harvi, enkelt sagt, tyckt vara opraktiskt. Det står inte riktigt iöverensstämmelse med de humana synpunkterna pä samhällsmedborgarnas situation.Då är det väl ändå rimligare att den som behöver få sin skyldighet jämkad fårdet i den utsträckning han behöver det och det är motiverat och att vi sedanförsöker hitta någon lösning för den andra stackars människan som på det sättetblir av med sitt skadestånd. Denmotion som kritiserade var väldigt försiktigt formulerad. Därframkastades tanken pä en lösning genom en anknytning till de ersättningsreglersom nu finns i vissa fall. Motionen presenterade ingen given lösning, och jagkan som utskottsledamot säga all vi inte uppfattar utskottets förslag lilllösning som den enda och absolut rikliga. Men vi tycker att del är rimligt altundersöka möjligheterna för en sådan här lösning. Densocialdemokratiska reservationen verkar enklare advokatyr ibland.Utskottsminoriteten säger att det är orimligt alt staten skall ta på sig någrakostnader av det här slaget. Jag tycker inte att man skall tala om orimligt här- jag har nog själv gjort mig skyldig till samma sak, men man bör inte säga altnågot är orimligt utan all kunna förklara varför. Men är del sä förfärligtorimligt? Vi vill införa en bestämmelse till skydd och stöd för en enskildmänniska som är skadevållande och som har dålig ekonomi, inte bara för denenskilda människans skull utan även för samhällets. Vi vill i vårt samhälleinte skapa situationer som föröder folks ekonomi och gör dem helt ruinerade.Att detta inte sker är ett samhällsintresse lika väl som återanpassning ochallt vad därmed sammanhänger. Dä kan det vara rimligt alt samhället betalar någontingför all få detta samhällsintresse tillgodosett och i delta fall kan del ledalill att staten kanske bör fylla ut skadeståndet i den mån det blivitborljämkal. Ipropositionen 1972 talade departementschefen om att skadeståndsrätten bordeinriktas pä ett tillfredsställande utnyttjande av den enskildes och samhälletsekonomiska resurser i skadesammanhang. Att samhället går in och fyller upp denbit av ett skadestånd som blir bortjämkad är just ett sådant praktisktutnyttjande av samhällets resurser. Med hänvisning till det sagda yrkar jag bifall till utskottetshemställan. Ändringari skadeståndslagen, m. m. HerrGUSTAFSSON i (s) kort genmäle; i vill ha tilläggsdirektiv till brottsskadeutredningen.Såsom jag framhöll i mitt tidigare anförande har brottsskadeutredningen redandessa frågor till behandling. Jag vill citera ur direktiven till denutredningen; "har anfört finns del vissa skäl som talar för all man utvidgarersättningssystemet till att avse även ersätlning för sakskador. De sakkunnigabör därför pröva frågan om en sådan utvidgning." Vadherr beträffar vill jag börja med det som han tog upp nästan sist,nämligen vad som sägs i reservationen på s, 62. Skrivningen där innebär att denskadelidandes ekonomi inte skall utgöra någon självständig grund för jämkning.Den skadelidandes ekonomiska förhållanden måste dock vägas in vid bedömningensåsom en delfaktor. Del är utskottet enigt om. Den allmänna jämkningsregelnskall tillämpas sist, när skadeståndet fastställs, dvs. efter det att skadeståndsskyldighetenhar fastställts enligt övriga skadeståndsregler. 6 protokoll 1975. Ändringari skadeståndslagen, m. m. Jagskulle också vilja beröra några andra saker som log upp i sittanförande. Han bökade med att tala om att skadeståndreglerna är moralbildandeoch ägnade all främja förtänksamhel och omsorg. Propositionen skulle kunnamedföra att en del av skadeståndels funktion förringades. Del är dock inte talom att förringa någon del av skadeståndets funktion. Som jag sade i mitttidigare anförande är det fråga om att förhindra all skadeståndet blir såbetungande att den som drabbas av det aldrig mer kan ta sig ur den situationsom han har hamnat i på grund av ett tungt skadestånd. I det moderna samhälletkan enskilda personer nämligen drabbas av mycket betungande skadestånd. HerrLidgard påstår att jag har varit alltför kritisk. Jag vet inte det. Jag harbara pekat på bl, a. en omständighet, som man från moderat håll ofta för framnär det gäller reformer, nämligen kostnadsaspekten. Ett genomförande avförslaget att staten skulle gå in och betala skillnaden mellan skadestånd ochfaktisk skada skulle med all säkerhet kosta en hel del. Hur mycket är en frågasom motionärerna inte alls har tagit upp. (vpk); I lagutskottets belänkande nr 16, som ju i huvudsak berör ändringar iskadeståndslagen, behandlas också den fristående motionen 1142 av m. fl, I denna motion yrkas dels all vid skadeståndsmål mellanarbetsgivare och anställd s, k. omvänd bevisföring skall införas, innebärandeatt det är förelaget som skall bevisa sig fritt från skuld, dels att objektivteller s. k, strikt skadeståndsansvar skall införas för arbetsgivare. Genominträffat sjukdomsfall har någon reservation i samband med motionensutskottsbehandling inte kunnat avlämnas till förmån för motionsyrkandena. Mendå dessa är så utformade alt lagtext inte behöver presenteras vid kammarensbeslut, är det möjligt att i detta sammanhang yrka bifall till motionen. Syftetmed motionen är att tillförsäkra alla anställda på arbetsmarknaden ett heltäckandeskydd i samband med olycksfall i arbetet eller vid yrkessjukdom. Yrkanden avlikartal slag som det i motionen 1142 har framställts lill från sammamotionär i ett flertal år tidigare. Utvecklingen har gått i denriktning som motionärerna önskar. Jag syftar då pä den trygghelsförsäkring somnumera införts pä arbetsmarknaden vilken väsentligt förbättrat läget för deanställda. Trygghetsförsäkringen förutsätter inte culpaansvar frånarbetsgivarens sida, varför ersätlning kan utgå vid skada oberoende avvällandet. Mentrots detta kvarstår i huvudsak två svagheter. Den ena svagheten ligger i attdel fortfarande kan föreligga bevissvärigheler trots del objektiva ansvaretfrån försäkringens sida. Del gäller frågan om del i det aktuella falletverkligen kan anses föreligga yrkesskada eller ej. Den andra svagheten ligger idet förhållandet att trygghetsförsäkringen inte är obligatorisk.Förutsättningen är att det finns tecknat ett kollektivavtal mellan parterna,Samma förutsättning gäller ju f ö. för en annan viktig trygg- helsfaktor som främst harbetydelse för de efterlevande vid dödsfall, nämligentjänstegrupplivförsäkringen, . Motionärernaanser all del är otillfredsställande att företag får drivas med anställda ulanatt dessa trygghetsförsäkringar är tecknade. Skulle de yrkanden som ställs imotionen 1142 bifallas, framtvingades anslutning till trygghetsförsäkringarnafrån alla arbetsgivare. Som det nu är finns ingen möjlighet att framtvingaanslutning. Visserligen söker fackföreningsrörelsen se till att alla såvittmöjligt tecknar kollektivavtal eller hängavtal lill dessa. Men heltäckninguppnås aldrig. Det kan inträffa att en arbetslös hänvisas till arbetsgivare sominte har trygghetsförsäkring, och han blir avstängd frän ersättning om han intetar del anvisade arbetet. upptäcks inte förhållandet alttrygghelsförsäkring saknas förrän vederbörande arbetstagare skadas i arbeteteller avlider. Det leder till tragiska situationer som det borde gå attundvika. Lagutskottetägnar de frågor som tas upp i motionen 1142 betydande utrymme i sin skrivning.På fyra och en halv sida genomgås frågorna grundligt. Del konstateras allstrikt eller objektivt skadeståndsansvar inte är något nytt utan finns och harfunnits inom fiera lagstiftningsområden. Främst torde del röra sig om områdendär det är svårt alt fastställa culpaansvar, men man säger också att enrättspraxis utvecklat sig mot strikt ansvar vad gäller vissa former av farligverksamhet, exempelvis sprängningsarbeten och militära övningar. Självaprincipen om objektivt ansvar för den ena parten är således inte vare sig nyeller revolutionerande. Utskottetanför också, helt riktigt, att det även vid strikt ansvar kan uppkommabevissvärigheler. Dessa uppkommer då del gäller att bevisa att denifrågavarande skadan verkligen hänför sig till det område inom vilket ansvaretskall gälla, t, ex. vid en sjukdom som arbetstagaren vill hänföra tillyrkessjukdom men arbetsgivaren anser härröra frän sjukdomsorsaker utanförarbetsmiljön. Här framstår den omvända bevisföringen som särskilt nödvändig urden anställdes synpunkt. Man säger också att inte heller kravet på omvändbevisföring är exklusivt. Det finns redan i bilansvarighetslagen vid varstillämpning s, k, presumerad culpa gäller. Av det anförda framgår angelägenheten, från den anställdes synpunkt,av att yrkandena i motionerna genomföres. Jag yrkar därför bifall lill motionen1142. Ändringari skadeståndslagen, m. m. Jag har närmast begärt ordet med anledning av de särskilda yttrandena3 och 4 som är fogade vid lagutskollels belänkande nr 16, I den föreliggandepropositionen föreslås att i skälig omfattning skall avräknas ersätlning somden skadelidande har rätt till på grund av annan olycksfalls- ellersjukförsäkring. Densom har studerat utskottets betänkande noga finner att utskottet har tagit bortden bestämmelsen ur lagtexten. Motiveringen härför är alt om bestämmelsen fannskvar skulle den skadevållande i vissa si- Ändringari skadeståndslagen, m. m. tuationer kunna gynnasgenom all den skadelidande hade varit omtänksam nog att teckna försäkring. LOoch TCO har i sina remissyttranden över skadeståndskommitténs betänkandepåpekat att i vissa fall kan en sådan här avräkning vara obillig. Jag vill intebestrida delta. Det är väl ett riktigt resonemang som förs här, och det ärockså anledningen till att vi från socialdemokratiskt håll i utskottet icke harvelat driva en linje som innebär att vi skulle fä en lottningssituation pådenna frågeställning. Menå andra sidan: Den lösning som blir en följd av utskottets ställningstagandestrider i viss mån mot principen i t. ex. lagen om sjukförsäkring, där detfinns regler som förhindrar överkompensation. Försäkringsbolagen får såledesicke teckna försäkringar för enskilda som ger kompensation av denvanliga ersättningen. Men genom den situation som kommer att bli följden avutskottets ställningstagande kan en skadelidande faktiskt få full ersättning avden skadevållande plus del som han erhåller från en eventuell olycksfalls-eller sjukförsäkring som han varit förtänksam nog att teckna. Det leder såledeslill överkompensation. Det är det som har föranlett det särskilda yttrandetfrån vår sida. Vi har genom detta velat påpeka alt den här frågan bör prövasytterligare när skadeslåndskommitlén lägger fram sitt slutbetänkande. Idet särskilda yttrandet nr 4 tas omprövningsrätten upp. Där har vi velatmarkera all man, när man i det fortsatta reformarbetet på ska-deslåndsrällensområde prövar huruvida frågan om förändrade förhållanden för den skadevållandeskall inverka på skadeståndets storlek, bör ta hänsyn även till denskadelidandes situation. Vi anser att man också bör ägna ordentliguppmärksamhet åt den skadelidandes situation i det fallet. Att en omprövningsregelkanske kommer att finnas för jämkning av skadestånd som är oskäligt betungandeför den skadevållande måste för den skadelidande innebära ett osäkerhetsmomentnär han skall bedöma sin framtida ekonomiska situation. Det är detförhållandet vi har velat påpeka genom vårt särskilda yttrande. Vi har velatframhålla att det bör vara med i bilden när man fortsätter reformarbetet på delhär området. Jag har med anledning av de tvä särskilda yttrandena velat anföra dessasynpunkter. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan med undantag av punkten5, där jag yrkar bifall lill den reservation som socialdemokraterna ochvpk-representanlen i utskottet har fogat lill betänkandet. I samband med behandlingen av propositionen 1975:12 om ändringar iskadeståndslagen har utskottet även behandlat min motion 1975:726, somavlämnades under allmänna motionstiden. Denna motion tar upp frågan omersättning för egendomsskada orsakad av intagen på vårdinrättning. Ivissa fall kan ersättning för egendomsskada utgå med allmänna medel ur det s.k. rymlingsanslaget. gäller då för skada som vållatsav personer som avvikit från statliga vårdinrättningar eller som vistatstillfälligt utanför anstalten. Ersättning lämnas främst för skador vållade avpersoner som rymt från fångvårds-anstalt, ungdomsvårdsskolor ochalkoholislanstalter. finns del också möjligheter att gebehovsprövad ersättning för personskador som uppkommit i samband med brott.Ingen av ersättningsformerna täcker däremot egendomsskador orsakade avpatienter som är intagna på landstingsägda eller kommunala vårdinrättningar, t.ex. barnhem. del fall har resp, huvudmän tecknat ansvarighetsförsäkring, som läckerskador av detta slag i avvaktan på att frågan om ett allmänt statligtersättningssystem blir närmare utredd. Enligt uppgift torde samtligalandstingskommuner ha tecknat ett komplement till sin sedvanliga ansvarsförsäkringsåvitt avser de psykiatriska värdanstalterna. Landstingen har dessutommöjlighet att teckna motsvarande kompletterande ansvarsförsäkring föromsorgsverksamheten bland psykiskt utvecklingsstörda och för barnverksamheten.Det förekommer dock endast i mindre utsträckning att försäkring tecknas fördessa vårdområden. Enligtmin uppfattning är det angeläget att alla skadelidande får rätt till ersätlningi situationer som här berörts, oberoende av vem som är huvudman förverksamheten. Det statliga ersättningssystemet bör alltså utvidgas till attomfatta också egendomsskador som vållats av personer intagna påvårdinrättningar med landstingskommun och primärkommun som huvudman, för brottsskadeutredningen framhålls att vissa skäl talar för attman.borde sammanföra rymlingsskadefrågorna och frågorna om ersättning tillbrottsoffer i en och samma administration under . Detpåpekas även i direktiven att man bör beakta att de skador som avses medrymlingsanslaget till övervägande del är brottsskador. De sakkunniga måstedärför förutsättningslöst pröva huruvida en sammanföring av de bådaersättningssystemen bör ske. Jagnoterar all utskottet delar min uppfattning all det är otillfredsställande attdet inom den kommunala vårdsektorn f. n, finns ett sämre skydd för skador somkan drabba tredje man än vid motsvarande statliga vårdinrättningar. Utskottetframhåller i likhet med vad som betonats i motionen att det är angelägel attberörda landsting och primärkommuner utnyttjar den föreliggande möjligheten attteckna kompletterande ansvarsförsäkringar för alla grenar av vårdverksamheteni enlighet med rekommendation. Helt klart är delbeträffande förevarande typ av skada fråga om så speciella förhållanden attskadorna i princip bör ersättas av del allmänna. Utskottethar vidare understrukit all de grundläggande åsikterna vid denna form aversätlningsåtagande varit att det allmänna bör bära dessa skador som ett slagsomkostnad för anslaltsväsendet. Detta framgår av första lagutskottetsbetänkande nr 12 är 1964. Bl.a. har framhållits att faran för skador är särskilt stor i grannskapet av vissavårdinrättningar och att det därför skulle vara obilligt att just Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringar i skadeståndslagen, m. m. de kringboende skulle löpastörre risker än övriga medborgare. Utskottet anser därför alt man bör hållafast vid principen om all ersättningsfrågor i dessa fall bör lösas genom ettfrivilligt försäkringsskydd som skall bekostas av de kommunala huvudmännen. Som motionär har jag inget annat yrkande än utskottets. Jagförutsätter emellertid att landsting och primärkommuner kommer att följa de avriksdagen uttalade regierna. Om skador uppkommer vid vårdinrättning därersättning ej erhålles genom förefintlig försäkring, förutsätter jag atthuvudmannen är skyldig att ersätta den uppkomna skadan. Om dessa frågor ejlöses inom rimlig tid har jag för avsikt att återkomma i ämnet. HerrLINDAHL i (s); Varje människa som drabbas av allvarlig kroppsskada borde varaberättigad till ersättning oavsett omständigheterna - alltså oavsett varolyckan händer, om det är i trafiken, på arbetsplatsen eller någon annanstansoch oavsett om olyckan var självförvållad eller om någon annan bär skulden tillden eller om det var en ren olyckshändelse, som alltså ingen kan lastas för. Uppenbarligenär vi på väg mot en sådan omfattande trygghet vid personskada. Men likauppenbart torde vara att det kommer att bli en övre gräns för ersättningsnivån,såsom vi nu har en övre gräns i ATP och i yrkesskadeförsäkringen. Rättentill skadestånd för personskada kommer alt smälta samman med denna allmännaersätlning, och vi ser hur skadeståndsrätten alltmer får karaktär avsocialförsäkring. Utskottetframhåller också att skadeståndskommittén ser en sådan sammansmältning avsocialförsäkring och skadestånd som ett eftersträvansvärt framtidsmål. Ändåmenar man att en begränsning av ersättningsnivån vid skadestånd skulle pånågot sätt försvära sammansmältningen med socialförsäkringen, där ersättningsnivåndock är begränsad. Jag har svårt alt förstå detta liksom jag också tvivlar påatt en begränsningsregel skulle innebära tekniska komplikationer, som utskottetpåstår. Utskottet anför som sitt avgörande argument att skadeståndsreglernainte är något lämpligt instrument för inkomstutjämning. Del har inte hellerpåståtts i motionen 1821, Jag tror att - såsom två ledamöter, iTimrå och , framhållit i ell särskilt yttrande - frågan om enbegränsning av ersättningsnivån återkommer under del fortsatta reformarbetet,ja, kanske t, o. m. kommer alt te sig såsom en självklarhet. Jaghar, herr talman, velat anföra dessa principiella synpunkter, men jag har ingetyrkande. HerrBÖRJESSON i (c); I föreliggande utskottsbetänkande behandlas jämväl frågan om barns ochungdoms skadeståndsskyldighet. a. attskadesländsskyldigheten avpassas efier en särskild skälighetsbedömning när densom vållat skadan är . Vidare skall skadeståndet varieras efterbarnets utvecklingsgrad. Ju yngre barnet är, desto mildare blir därmedbedömningen. Beträffande de allra minsta barnen kan man över huvud ej tala omuppsåt eller oaktsamhet vid orsakande av skada, och de kan därför ej bliskadeståndsskyldiga. Givetvis kan skadeståndsbeloppels storlek även i övrigtanpassas till omständigheter - ekonomiska möjligheter etc. I särskilt ömmandefall kan barnet inte åläggas skadestånd alls. När ansvarsförsäkring täckerskadeståndsskyldigheten skall nedsättning av skadeståndet ej förekomma. Detär, som utskottet särskilt framhåller, oftast föräldrarna som får betala sinabarns skadestånd. Och det kan, därest icke ansvarsförsäkring finns, bli frågaom ekonomiska åtaganden som kan bli ganska kännbara för föräldrar vilkas barngjort sig skyldiga till handlingar som innebär skadeståndsskyldighet. Även omjag är medveten om all de allra flesta ansvarskännande föräldrar har tecknatansvarsförsäkring för sina barn, så är jag ändock övertygad om alt det finnsett mycket stort antal föräldrar som - antingen på grund av bristande insikt omvilket ansvar det innebär för dem att ha barn, i händelse att deras barn vållarskada på annan persons liv och egendom, eller av andra omständigheter -uraktlåtit alt ansvarsförsäkra sina barn, Idetta sammanhang får man inte glömma bort den skadelidande; dennes rätt fårinte bli åsidosatt. Det är angeläget att den som blir lidande av en skadaskyddas ekonomiskt och alt det skadestånd som utdöms också kommer vederbörandetill del. Jag skulle vilja gå så långt att jag sade, alt det borde bli ettobligatorium att varje medborgare har en ansvarsförsäkring - alldeles särskiltde som har minderåriga barn. Detta var bara en tanke i förbigående, men dockicke en förflugen sådan, utan en tanke baserad på andras erfarenheter. Det kanfinnas anledning att återkomma lill den frågan vid ett annat tillfälle. Såvar det, herr talman, bara några ord om min motion nr 104, som behandlas tillvissa delar i anslutning lill behandlingen av propositionen 12, vilken liggertill grund för delta utskottsbelänkande. Jag skall inte säga så många ord ommotionen, utan jag vill hänvisa lill densamma jämte det särskilda yttrande somjag har avlämnat. Anledningen till att jag har avgivit ett särskilt yttrande äratt jag vill markera, att jag anser det fall som ligger till grund för motionenha en principiell betydelse som inte kan nonchaleras. Här är det fråga om enperson, vilken som barn under lek gjort sig skyldig till en handling somvederbörande upplever som ett straff för hela livet. Han blir varje gäng hanskall betala livräntebeloppet påmind om vad han som barn gjort sig skyldigtill. Det är givet all den skadelidande icke, som i detta fall, skall blilidande på en jämkning - dvs, om den skadevållande erhåller befrielse frånytterligare erläggande av skadestånd eller livränta. Här bör samhället, såvittjag förstår, träda in i den skadevållandes ställe. Jag anser - som jag ocksåframhållit i mitt särskilda yttrande - att Ändringari skadeståndslagen, m. m. Ändringari skadeståndslagen, m. m.