prot · FY0997 · 1975-12-31 00:00:00 — Men jagkan säga att inle ett ord av den beskrivning som vi här fick höra av hur manskulle handla i dessa länder stämmer med vad han sade. Också därför är dettydligt att man - som ocksä sägs i - försl 1976 vågar räkna meden ordentlig uppgång i väridskonjunkluren. Denuppgången fortplantar sig som vi vet till med en betydandeeftersläpning. Därför är det hell orealistiskt alt som regeringen tro att viredan i år skulle få någon glädje av bällre tider utomlands, t. o. m. innandessa bältre tider ens har uppträtt. Tvärtomhar vi all räkna med att den låga aktiviteten i världsekonomin nu successivislår igenom i , och del är mycket synd. Utsikterna för exporten ärdystrare än vad regeringen räknade med , förmodligen också dystrareän vad regeringen räknar med . rad avseenden - men inte i alla - befinner sig jusl nu i sanimakonjunkturskede som 1971 eller i ell konjunkturskede som myckel liknar 1971års. Del gäller orderingången, som fortsätter alt snabbi sjunka. Det gällerförelagens produktion för lager, som är särskill slor alldeles innan man gär ini själva den försämrade konjunkluren. Del gäller lakten i induslrinsproduktionsökning, som har gäll ner sedan iredje kvartalel 1974. Färska kurvor,från i gär, visar en dystrare bild än . Dellakan tyvärr inte undgå att få genomslag pä arbeisniarkaden. De första tecknenhar i själva verkel synts . Det gäller nyan-mälningarna av ledigaplatser inom tillverkningsindustrin. Ändasedan i höslas har nyanmälningarna gäll ner snabbt. Under liden januari 1. o.m. april i är nyanmäldes drygl 4 000 färre lediga plalser per månad än under samma tidförra årel. Mönstretvar fakiiski detsamma 1970-1971. Då rasade nyanmälningarna av lediga plalserned frän millen av 1970. Ungefär etl år senare rasade också den totalasysselsättningen. Där finns ell samband. Denna ulveckling går alt möta. Manbehöver inte räkna med all detta måste ske. Man kan ändra på del. Det finns två sätt allmöta en sådan situation. Delena är att vänta. Vänta på att arbetslösheten visar sig i form av all folk inlefär jobb och att människor avskedas. Vänta pä all en internationell uppgångskall ge ett slags gratisskjuts. Det var i stort sett den linjenregeringen valde 1971-1972. Konjunkturuppgången påstods, varje gång viresonerade här i kammaren, vänta bakom närmaste hörn. Den skulle klaraarbetslösheten. Regeringens uppgift var, hette del, att säkra valutareservenoch hindra inflation - viktiga mäl men inle de enda. Men uppgången dröjde. Ochden ekonomiska politiken gjorde de dåliga tiderna ännu värre den gängen. Detandra sättet är att försöka möta svårigheterna . kommer deten internationell uppgång, och dä gäller del att kunna dra nytta av den. Vårsträvan bör vara att hälla uppe den ekonomiska aktiviteten, sä altvi direkt kan hänga på de bättre tiderna när de väl kommer hil. Stimulansernaskall förebygga arbetslösheten. Och de skall sättas in sä all de steg för steg,mjukt men fast, ser till all vi kan ulnylfia våra tillgångar av människor ochmaskiner. Regering och riksdag skall inte stå passiva tills nedgången redan äretl faktum. Vimenar från att vi, nu liksom 1971-1972, valt den linje som innebär stimulerar i rätt tid och i lagom doser. Vi är inte säkra pä att vi ensammaskulle besitta någon djupare vishet än andra partier, men vi handlar frän vårövertygelse om all delta är rätt. Detta är en linje som ocksäsocialdemokralerna i finansutskottet var med på men som de nu tycks haglidit ifrän. Dennastegvisa övergång lill en expansiv ekonomisk politik har i praktiken redanpäböfials genom de tidigare överenskommelser som jag redovisat. Lättnaderna ikredilpolitiken, utlandsupplåningen och frisläppen av olika fonder i förelagenutgjorde det första stegel. De retroaktiva löneutbetalningarna, varav deflesta kommer , ger näsla stimulans. När de nya lönerna päallvar slår igenom i högre priser - det lär inte kunnaundvikas - bör del vara dags för en ytterligare förstärkning för dem som kännerav dessa prishöjningar . Folkpensionärerna har som ell minne av dengamla striden niellan och tillgäng lill ellautomatiskt skydd. Barnfamifierna har inle del skyddet, och därför bör etlhögre barnbidrag betalas ul . verkar ju sedanbäde högre löner och lägre statlig inkomstskatt. Menäven om likheterna i konjunkiurutsikterna är slående,finns del ändå vissa vikliga skillnader. hölls den privalakonsumtionen nere av all avialsrörelsen Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. drog ul länge föralla de stora grupperna. kan den privala konsumtionen väntas hållas rätt väluppe. Därför är det Inte motiverat att nu besluta om en ny tillfällig sänkningav mervärdeskatten. Enannan skillnad är ätt utsikterna för balansen i den svenska utrikeshandeln nuter sig mer oroande, även om de faktiskt betraktades som oroande ocksä1970-1971. Därför är det en riktig huvudlinje att som regeringen säger och görstimulera industrins investeringar för att bygga ut kapaciteten iexportindustri och i imporlkonkurrerande industri. Idet syftet bör också förelagens ordinarie investeringsfonder släppas fria. Delfinns ingen risk för att del fram kommer all investeras förmycket i någon del av landet, möjligen med något enstaka undanlag. Därmed finnsdet från regeringens sida heller inget större behov av att avstyrainvesteringar som företagen bedömer som angelägna. Numenar jag, herr talman, att man inte kan göra den hårda uppdelning mellanstimulanser till privat konsumtion och till industriinvesteringar somregeringen försöker sig {jå när den säger: Balansen i utrikeshandeln är detstora, långsiktiga problemet; alltså skall investeringarna och intekonsumtionen hållas uppe. - Detta är visseriigen litet förenklat uttryckt här,men ungefär så har resonemangen gått. Omföretagen inte tror att de kan säfia de varor som de producerar, hjälper det juinte hur mycket pengar de än har för att bygga ut produktionen. Då blir intede nya linjerna på verkstaden av, då lar man inte fram de nya produkterna.Bedömningen av exportutsikterna har naturiiglvis den största betydelsen, menockså utvecklingen av konsumtionen i föfis nu mycket noga av de flestastörre företagen, Och i en ekonomi där den privata konsumtionen svarar för merän hälften av vad vi gemensamt åstadkommer, dvs. bruttonationalprodukten, ärdet omöjligt att hälla uppe den totala ekonomiska aktiviteten och klarasysselsättningen ulan all måna sig om att människorna har råd all köpa vad debehöver. Självfalletär del bra om man då kan göra insalser som är långsiktigt angelägna.Inom ser vi det som en av de allra främsta uppgifterna de närmasteåren att skapa en frihet för människor att väfia vårdform. är del viktigtalt snabbt bygga ul den kommunala barnomsorgen - annars blir valet inte frill.Så snarl vi får råd måsie sedan vårdbidraget -det förlängda föräldrasiödel-komma, men finns det inte resurser för det. Delta bör vi öppet erkänna. Meneftersom det kommer att finnas ledig kapacitet på byggsidan i svensk ekonomi,bör den användas för all öka daghemsbyggandei. 400000 förskolebarn har förvärvsarbetande föräldrar. Bara 70 000 plalser finns pådaghem. Och betydligt fler föräldrar - framför allt kvinnor - skulle gä in iarbelslivet om barnomsorgen klarades. måsle här bli en radikal och påtagligförändring. Jag hoppas alt det är många riksdagsgrupper som liksoiTfi vår harhaft besök av de människor som verkligen kämpar för denna fråga. De föräldrarsom väfier att förvärvsarbeta skall inle behöva gå omkring med dåligt samvetedärför att de inte har kunnat ordna barnomsorgensåsom de själva finner vettigt och rimligt. Kvinnor skall inte behöva varalåsta därför att det inte finns daghemsplatser. Och fler barn har rält tillden stimulans som väl fungerande daghem - famifiedaghem och andra - kan ge. Socialministernoch slatsministern har genom uttalanden gett del intrycket attsnabba åtgärder var pä gång, och något litet kom ocksä i gär - alltså dagenföre . Dessa förespeglingar var tillräckliga för att också de mestengagerade i den socialdemokratiska riksdagsgruppen skulle vika sig närriksdagen behandlade daghemsfrågan . Menvi vet ännu inle hur mycket de vaga löflena är värda. Regeringen skall titta påkommunernas förskoleplaner. Regeringen skall samtala med Kommunförbundet.Regeringen skall redovisa för 1976 vad den har talat medKommunförbundet om. Mer än så har regeringen faktiskt inte lovat. Och det ärnaturligtvis bra att man inte lovar mer än man kan hälla. Men då skall vi ocksåvara på del klara med att snabbare än så har regeringen tydligen inte föravsikt att agera. Ochdet menar vi inte räcker som besked till de många oroliga föräldrar som står ipå sina håll ganska ändlösa daghemsköer, till de många kvinnor som vill in iarbetslivet men stoppas för att deras barn inle får en daghemsplals. Detinnebär ju i realiteten att kommunerna inte kommer alt få veta om det blirnägra rejäla förbättringar av statsbidragen och någon plan för daghemsbyggandetförrän inför budgeten 1977. Och sedan dröjer det faktiskt ytterligare en lidinnan de nya daghemmen kan fungera. Viviil inte vara med om detta. Bäde drifts- och anordningsbidragen bör kunnahöjas redan fr. o. m. , och det bör besluta omredan i dag. De högre bidragen bör sedan direkt avlösas av ett system därstaten i det väsentliga tar över personalkostnaderna. En sådan förbättring ärvi självfallet beredda att vara med att finansiera. Det är en sädan varaktigreform som skall varaktigt flnansieras. Den skulle göra alt statsbidragenverkligen hängde med i kostnadsutvecklingen. Den skulle ocksä göra del lättarealt hävda kraven på hög personaltäthet och god kvalitet på barnomsorgen så attinte daghemmen blir sin egen fiende i många människors felakliga uppfattning. Jag vill direkt frågastatsministern: Närdel nu finns ledig kapacitet i svensk ekonomi hösten och , framför allt pä byggsidan, vad finns del då för hinder all ulnylfia den för all sälta fart på daghemsbyggandei'.' Ärdel verkligen rimligt att slaten inle skall ge besked om bl. a. bältre statsbidrag som påverkar kommunernas utbyggnadsplaner '' Tillcenterpartiet och har jag skäl all slälla frägan: Om ni vill habesked lill kommunerna i lid, som ni säger, varför vill ni dä inte sägaut vad ni anser all beskedet bör innehålla? Närdel går neråt i ekonomin slår det hårdast på grupper som är på väg in iarbelslivet, framför allt ungdomar men också mänga kvinnor. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. in. För dem är del en klentröst att folk inte avskedas från sina gamla jobb. Vad de behöver är nya jobb. Därförär det så allvarligt all anlalel nyanmälda lediga platser redan har sjunkitunder . Därförär det sål viktigt att snabbt utfärda en ungdomsgaranti för jobb, utbildningeller praktik. Det är inget mirakel som krävs ulan en samordning av insatsersom i stort sett redan finns. Den bör underlättas av all regeringen i gårbeslutat ta fram fler praklikplatser hos statliga myndigheier, alltså i gär -dagen före . Jag har tidigare i debatien här i kammaren tryckt på dennasak och försöki peka ut hur della borde uiformas. Jagmenar att man skall sammanföra det som redan görs för alt ge ungdomarnayrkespraklik och yrkesorientering med varvad utbildning och uppsökandeverksamhet frän arbetsförmedlingars och SYO-konsulenters sida! Det är alltsåmänniskor som redan är i gång med de här kontakterna. Fyll sedan ut luckorna säatt vi till varie flicka eller pojke pä kan säga: Vi gerdig garanii för all du skall fä betalt arbete, meningsfull praktik ellerutbildning. Oavsett om du slutar efter den nioåriga eller väfieratt fortsätta några är i gymnasieskolan skall du ha räll all bli anvisad eltarbeie. Och väfier du all senare fortsätta din utbildning skall vi ocksä ge digrätten att verkligen fä en utbildningsplats. Denytilllrädande på arbetsmarknaden är också de ekonomiskt sämst skyddade vidlängre arbetslöshet. Vihar frän sida länge arbetat för att alla som vill ha etlförvärvsarbete men inte kan fä ett skall tillförsäkras en ekonomiskgrundtrygghet frän samhällets sida. Vi har byggt upp trygghetssystem somomfattar alla som är gamla och alla som är sjuka, och del har skett i stortsett i enighet mellan partierna. Men det sysieni som tillämpas för att konimadem lill hjälp som saknar arbete har fortfarande slora brister, och del ärdärför del krävs en allmän, obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Defrivilliga kassorna fungerar bra för dem de gäller, och del finns all anledningall slå vakt om den erfarenhet och det ansvarslagande som dessa kassorrepresenterar. Men för dem som slår ulanför, för dem som ännu inget arbeie har,är förhållandena faktiskt inte godtagbara. Den som inle fär ersältning frännågon kassa kan under vissa villkor få s. k. kontant arbetslöshetsstöd.Del är . per dag -del skulle per manad molsvara770 kr., som beskatias. Delta är självfallet inte en tillfredsställandeersättning, och det värsta är att sä niånga arbetslösa kvinnor och ungdomarinte ens färden ersättningen. Jag har varit ule i flera län och besöktlänsarbetsnämnderna, och på sina häll har del varil uppemot hälften av allakända arbetslösa som varken har fåll kassastöd eller s. k. KSA-siöd. Ersättningenmåste nå den som är oförsäkrad och stå i rimligare proportion lill vad somgäller för de redan skyddade grupperna. Riksdagenhar faktiskt i elt annal sammanhang pekat på en väg som man kan gå. Jag tänkerpå del nya systemet för ersättning till personer i arbetsmarknadsutbildning.Enligt det systemet kommer ocksä de som inte tidigare haft arbete att få enersältning som ligger nära den som utgår till andra. Utan att diskutera nivånpå dagpenningen har här knäsatt en princip som borde kunna varavägledande fören reformerad arbetslöshetsförsäkring. Dettahar större allmän betydelse än man kan tro. Del är inle bara viktigt för deenskilda människorna. En av orsakerna lill att svackorna i konjunkturerna nu ärgrundare än är alt ersättning under arbetslöshetliksom sjukersättning och högre pensioner hjälper hushållen att hålla sinefterfrågan uppe även i sämre lider. Men denna inbyggda stabilitet skulle bliännu större om vi byggde upp ett ersättningssystem som gällde alla som blirutan arbete, och därför är det så viktigt att ett förslag snabbt kommer frånden utredning som fattat beslut om. Detfinns fler utredningar som det är angeläget all regeringen sätter fart på. Jagvet att det irriterar dem som sitter på regeringsbänken, men jag tänker än engång påminna om skatteutredningarna. Vi har noterat all Hagaöverenskommelsernaklarade förutsättningarna för arbetsfreden i stort 1975 och 1976. När jag iskattedebatten ville veta vad som sedan hade hänl fick jag ett svar fränregeringsbänken som jag bedömde som helt otillfredsställande. Efter vad jagtror mig vela har man frän regeringens sida därefter talat med dem som lederde tre skatteutredningarna, och jag skulle uppskatta om slatsministern villetala om, hur de samtalen gått, så att vi här inte står och stampar på sammaplals när debatten slutar som när den böriade ulan att vi kan få dennaupplysning som en värdefull bit. Det är väl inte som skallbestämma vad som är dött och begravet i överenskommelser niellan socialdemokraterna,och , utan det är ändå de som har skrivit under. Enviklig bit av ansvarel för samhällsekonomin är det alltså att regeringen sertill all bra förutsättningar skapas i god lid före avtalsrörelsen . Delansvarel markerade regeringen i Il-överenskommelsen. Vi fäster frän vikl vid att slå fast vid gjorda ultalanden.Det är klart all ingen av oss är perfekt, men vi har åiminstone bemödat oss ombäde ordhållighel och konsekvens. Jag skall gärna erkänna all delta låterlitet allvarligt och högtidligt, och ibland har jag faktiskt funderat över omdet inte vore bättre att man när det blir litet bökigt i politiken kunde svarabara med en axelryckning eller en klackspark. Del har t. o. m. hänt någon gångalt jag jusl i den meningen, men bara i den meningen, har tyckt att del hadevaril bättre all hela inte utan . När man inle haregenskapen att kunna ta det med en axelryckning eller en klackspark får manförsöka ullrycka sig på sill eget litet trögare säll. Vad jag dä velat göraklart är att vi av utvecklingen blivit än mer övertygade om del rikliga i del Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. ansvar en majoritet iriksdagen har tagit för landets ekonomi genom de båda Hagaöverenskommelserna.Vi står fast vid att långsiktiga, beslående reformer skall ges långsiktigfinansiering. Introduceras de reformerna i etl skede där ekonomin behöverstimuleras får man inte fastna i att jusl dä genom att räkna krona för kronaskjutsa på utvecklingen ät fel håll. Islunden för ny finansiering måste väfiasrätt också konjunkturpolitiskt Folkpartiethar under de år som gått sökt göra bedömningar av den framtida konjunkturen ochi våra förslag försökt möta svackor och svårigheter. Vär drivkraft har helaliden varit: om dåliga tider närmar sig får statsmakterna inte stå handfallna.Om det blir magert i orderböckerna och en nedgång närmar sig måste regering ochriksdag stärka köpkraft och invesleringsvifia. Bara så kan vi hållasysselsättningen uppe. Detser vi som en ansvarsmedveten politik. I den frägan, liksom i andra ekonomiskafrågor, har vi i handling visal att vi vågat bäraett ansvar. Samma sak gäller om konjunkturen blir bättre än vi vågar räkna medeller när den senare vänder uppåt för gott. Dä kan det bli nödvändigt attstrama åt ekonomin för att dämpa prisstegringarna. I en sådan situation kommervi att känna samma ansvar för ekonomi som vi gjort under de år somgått. Herrandre vice talmannen, som under detta anförande överlog ledningen av kammarensförhandlingar, tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättandekl. i (vpk): påstod i sitt senaste inlägg i debatlomgången för någratimmar sedan att vi kommunister skulle vara motståndare till stora företag ochatt vi skulle odla något slags gröna vågen-romantik. hade däingen möjlighet att gå i svaromål, och jag skall därför göra det . HerrSträngs påstående visar att han inte vill förstå vad vi kommunister menar närvi angriper storkapitalet. Vad vi dä angriper är maktkoncentrationen, att enhandfull storkapitalister har det avgörande inflytandet över stora delar avproduktionen här i landet. Vi är inle emol slorpro-duktion eller all del finnsslora, högprodukliva företag, men vi är motståndare lill kapilalägarnas makl.Deras makl har slärkls av den socialdemokratiska regeringspolitiken, derasmakt är beroende av hur mycket de äger, den är en föfid av att de äger mycket.Ju större kapital en grupp kapitalister behärskar desto större makt har de. Omdel nu skulle vara så som har antytt i sina repliker att kapitalet,dvs. kapitalägarna, inle har nägon makl i , utan all makten heltkontrolleras av regeringen och fackföreningsrörelsen dä måste man slälla frågan:Varför angrep och skötseln av ?Broström har ju enligt finansminislern ingen makt. Vem skall vi, om intevarvskapitalisterna, lasta för varvskrisen Skall vi lastaregeringen? Skall vi lasta fackföreningarna? Harkapitalet ingen makt över ekonomin skall vi dä lasta regeringen förinflationen? Omkapitalet inte har någon makt över ekonomin, vem bär då ansvaret för denregionala obalansen? Är den medvetet framkallad av regeringen? Dehär och många liknande frågor inställer sig osökt när man hör finansministerSträng påstå att kapitalisterna här i landet inte har nägon makt. Inte ensSträng kan förneka -jo, det kan han säkert - men trots att Sträng förnekar attkapitalister har makt så har kapitalet makl över den svenska ekonomin.Finansministerns något låtsade okunnighet på den här punkten är ju en föfid avatt han inte vill låtsas om vem han genom sin politik gynnar. Statsministernhar låtit förstå att han har blivit totalt överraskad av den borgerligaenigheten om ekonomin . Del är mycket överraskande att han harblivit överraskad. Förklaringen måste vara att han också är glömsk. Vi hävdadenämligen när regeringen gjorde upp med ochfolkpartiet att det här kan de mycket väl springa ifrån. Och har de sprungitifrän uppgörelsen och sluter upp bakom en del av krav. Regeringenskompromisser med mittenpartierna då var inga bra kompromisser, och är detrisk att resultatet blir ännu sämre. Vår avgörande kritik mot regeringen är gör eftergifter för en rent borgerlig politik. Sä sent som vid den andraHagauppgörelsen demonstrerade man ju en i grundläggande frågor gemensam syn påden ekonomiska politiken med de tvä mittenpartierna. Det har inneburit att manstött profithus-hällningen och blundat för att det är en slöseriets ekonomi somslår ut människor och bedriver hämningslös rovdrift med naturtillgångar ochmifiövärden. Närkapitalisternas spekulationer orsakat arbetslöshet och osäkerhet för deanställda har regeringen tillsammans med de borgerliga partierna använt det somskäl att ge kapitalägarna ytterligare förmåner. Kapilalägarnas spekulationerhar orsakat den regionala obalansen. Regeringen men framför allt de borgerligapartierna använder det som skäl alt ge kapitalisterna ännu större förmåner.Kapitalägarna vansköter arbetsmiljön i niånga företag. Det används somförevändning att ge dem ylleriigare förmåner. Utvecklingen av den statliga ekonomiskapolitik som regeringen och de borgerliga partierna i huvudsak är överens om ärju sådan att ju mer obalans och besvärligheter för samhället som skapas av kapitalägarna,desto mer stöd och subventioner är regeringen och de borgerliga partiernaberedda all ge. är skillnaderna mellan de borgerligas och socialdemokraternas ekonomiskapolitik i hög grad en fråga om hur man bedömer framtiden. Regeringen bedömerframtiden mera optimistiskt än den borgerliga oppositionen - men sä brukar juregeringar göra för att visa att de har läget under kontroll. De borgerligapartierna viil visa all regeringen inte har läget under full kontroll. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. tn. Regeringenhar tagit många initiativ till att införa förmåner för näringslivel. Deborgerliga partierna hittar nägra frågor där man kan gå litet längre - de måsteju markera all de haren mera borgerlig ekonomisk politik än regeringen har. Detär under socialdemokratiska regeringar som bl. a. det nuvarande sysiemel medinvesleringsavdrag och andra avdragsrälter har införts. Särskildainvesteringsbidrag och andra bidrag har tillämpats förut på förslag avregeringen. Att de borgerliga partierna nu i sin frikostighelsiver -när detmotiveras av konjunkturutvecklingen, som del heter - vill framlägga förslag ominvesteringsavdrag i kombinalion med investeringsbidrag skifier sig knappaslfrån regeringens grundlinje. Ocksä genom alt sänka arbetsgivaravgiften i detinre stödområdet vill de borgerliga partierna gä längre än regeringen i sinfrikostighet mot kapitalel. Men inte heller detta är nägol som i principskifier sig frän vad som är möjligl alt vänla från regeringen. Samma sak gällerden tillfälliga sänkningen av momsen, som man frän borgerligt håll vill ha iberedskap. Regeringen har ju själv tidigare gäll ifrån den riktiga ståndpunktenatt en sädan tillfällig sänkning är fördelningspolitiskt förkastlig för altsjälv vara med om att införa en tillfällig momssänkning för att undvika nyval. Denhittills förda ekonomiska politiken lycks utgå från satsen alt näringslivet ärkapitalägarnas ensak. Varken de borgerliga partierna eller regeringen föreslårnågra åtgärder som inkräktar på kapilalägarnas makl. Heladenna politik har inneburit en mycket anmärkningsvärd inkomstfördelning tillkapitalägarnas förniån - men del låtsas man inle om. Den har inneburil attlönandelen av produktionsvärdet har minskat kraftigt och att vinstandelen harökat i motsvarande grad. Den har inneburit alt företagare och kapitalägarelagit hand om en större andel av de samlade inkomsterna och förmögenheierna änförul och all lönarbetarnas andel har blivit mindre. Men inga förslag ställs isyfte att bryta den snedfördelningen. Tvärtom talas det om alt öka insatsernatill stöd för exportkapitalel. Inga nya åtgärder sätts in mot de stora prisstegringarnaRegeringen nöjer sig med att i sin något glättade prognos hoppas all lakten iinflationen avtar någol .