prot · FY0917 · 1975-12-31 00:00:00 — En god sak har dockdessa konferenser fört med sig. De har ökat medvetandet om de orättvisor somfinns i vår värld. Vi kan inte längre slå oss till ro i vårt egethögslandardsamhälle och låtsas vara ovetande om hur medmänniskor har del somlever inte så värst långt ifrån vår egen dörr. Vi är klart medvetna om attnågot måste göras, att insatser krävs också av oss. Frågan är: Hur skall dessainsatser ske? Hur skall vi riktigast nyttiggöra de ur global synpunkt dockbegränsade resurser som vårt land kan ställa till förfogande? Sverigehar bedrivit aktiv biståndsverksamhet . FN har ett omfattandeprogram för bistånd till utvecklingsländerna och vill ytterligare utöka detta,om medel står till buds. Biståndsinsatserna har ökat, det är obestridligt, mensamtidigt kvarstår de globala orättvisorna. Klyftorna har vidgats mellan rika,välnärda länder och fattiga, svällande länder. Också inom de falliga ländernahar klyftorna ökat, och skillnaderna mellan dem som har mat, arbete och bostadoch dem som varken har del ena eller det andra blir större för varie dag. Vimåsle alltså fråga oss; Är vi på rätt väg med vårt bistånd och vårtutvecklingssamarbetet? -Jag använder här del ord som vill markeraändrad inställning från sida. Ändrade termer hjälper sannerligeninte, även om de inte saknar betydelse när vi diskuterar med våra programländerhur den svenska hjälpen skall användas. den 6 febmari 1975 ärligt ochinträngande fråga oss: Vilken målsättning har vi för vårt utvecklingsarbete?Vad vill vi uppnå med de medel vi ställer till förfogande? Ärinte detta att klyftorna bara ökar, att en fiärdedel av världens människordukar under för hungersnöd, ett ovedersägligt vittnesbörd om att något är fel ibiståndssysiemel? Måste vi inte närmare granska dess former? Bör vi inte sättautformning och inriktning av främst del svenska biståndet under debatt? Måstevi inte klart definiera de mål vi har och med utgångspunkt därifrån söka nåfram till rätta vägar och medel? Dettaär inte, herr talman, att i alla delar underkänna vad som uträttats pådet biståndspoliiiska området, vare sig nationellt eller internationellt.Orsakerna till misslyckandet ligger inte bara hos oss utan i viss månockså hos mottagarländerna själva, där i många fall en politisk ledningmotverkar den ekonomiska och sociala utjämning som vi inom centerneftersträvar. Å andra sidan ursäktar detta inte en inaktivitet hos oss när detgäller all gå till grunden med orsakerna, och därvidlag vill jag särskilt pekapå följande; Somi-landsvärldens biståndspolitik varit utformad har den långt ifrån alltid underlättat en utjämning. Tvärtom - och jag citerar här ur biståndspoliiiska motion - "har biståndsinsatserna i form av kreditpolitik, snabb industrialisering, uppmuntran till utvecklandet av exportprodukiion i m. m. ofta påskyndat en utveckling mot ökade klasskillnader i ". 2, Denkoncentralionsutveckling som pågår i hela väriden har försvårat en utveckling mot social och ekonomisk utjämning. Rikedom och politisk makt har koncentrerats till ett fåtal i-länder, till vilka sällat sig ett mindre antal oljeproducerande f d. . Företags fusioner och stöd åt storindustri har bidragit till att skapa allt färre men också allt starkare ekonomiska maktgrupper. Tillålesdenna utveckling fortsätta, finns risken att sjunker ned till - ochi fortsättningen blir dömda att tjänstgöra som - råvaruleverantörer åti-ländernas storindustrier och all därmed också varie möjlighet försvinner fördem att göra sig ekonomiskt och politiskt oberoende. Mol detta sätter centernkravet på en decentralisering av såväl ekonomisk som politisk makt i bådei-länder och . Vimåste på allvar ge ett idémässigt innehåll ål och klargöra vad vi menar medbegreppet utveckling. Alltför länge har utveckling endast inneburit snabbastmöjliga industrialisering och mekanisering utan en tanke på att det icke ärmöjligt att utan vidare flytta över i-ländernas utvecklingsmönster till ländersom historiskt, kulturellt och ekonomiskt är uppbyggda på ett annat sätt änvåra. Själva har inte förrän böriat föra fram kravetpå all det bistånd vi ger också måste vara anpassat till mottagarlandets egenutvecklingslinje. Vi måste befria ordet utveckling från det starka inslag avcentralism som det rymmer och som av oss ofta aningslöst överförts tillden fatliga världen. Centernhar starkt understrukit detta i sin biståndspolitiska motion, när vi slår fastatt svensk och internationell biståndspolitik i fortsättningen måste bli enreformpolitik och alt målet skall vara "global jämlikhet". Föratt nå detta mål måste vi i första hand fylla de grundläggande behov som trefiärdedelar av världens befolkning saknar, antingen helt och hållet eller tillövervägande del. Del gäller all i en första etapp starkt inrikta denna globalajämlikhetsreform på målsättningen: mat åt alla, kläder åt alla, bostäder åtalla. Sedan dessa behov något så när blivit fyllda gäller det att gå vidare ien andra etapp för att inrikta behovstillfredsställelsen på utbildning samthälso- och sjukvård. Har vi kunnat genomföra dessa två etapper något så när harvi också tagit ett stort steg mol global jämlikhet. Vi har eliminerat defrämsta yttringarna av de fattigdomens och nödens gissel som plågarmänskligheten. . När del gäller valet av länder för svenskt bistånd kan vikonstatera att vissa av de länder som under en följd av år fåll svenskt biståndknappast längre kan rubriceras som . Vi menar alt bidraget till dessaländer successivt kan trappas ner och i stället överföras till länder därbehoven är större och även akuta. Del bör vara en naturlig utveckling och detgivna målet för vårt bistånd alt del skall vara en hjälp till självhjälp somefter hand som del verkar blir mer och mer obehövligt. Vi har därför pekat påländer där vissa nedskärningar kan göras. De medel som därvid frigörs kani stället överföras till andra länder som ännu inte hunnit så långt iutveckling. En viss nedirappning bör kunna ske i fråga om , ochNordvietnam, medan vi i stället ökar biståndet till hårt drabbade länder somIndien och . Det är önskvärt all vi åter tar upp bistånd i ochPakistan och slutligen att vissa medel avsätts för alt hjälpa där, somvi hoppas, under årel självständighet kommer all inträda. Isin bislåndsmotion till årets riksdag kräver att enprocentsmålet skalluppnås detta budgetår. Det lovade 1968, och vad man lovat skall manhålla. Inom har vi med stigande förvåning noterat hur en del av densvenska pressen kunnat påstå all kravet på all enprocentsmålet skall uppnåssenast nu i vår skulle innebära en omsvängning från sida. Dessapåståenden är helt felaktiga men tvingar mig all kort redogöra för centernslinje i fråga om enprocentsmålet. Enenhällig riksdag förklarade sig beredd att bidra till den inom FNplanerade särskilda oljefonden med 500 milj. kr. så snart den blir verklighet,och alla partier bekräftade genom beslutet sin vilja alt enprocentsmålet skulleuppnås, som ulloval, /75. stod del klartatt fonden inte skulle bli av. För att ingen tvekan skulle råda om centernsinställning deklarerades från sida i den allmänpolitiska debatten inovember följande -jag citerar direkt ur tal: "Iavvaktan på att fonden blir verklighet har vi därför från sida uttalatoss för att motsvarande belopp ställs till världslivsmedelsprogrammets, WFP:sförfogande. Detta organ kan. Torsdagenden 6 febmari 1975 4 protokoll 1975. genom insatser från ländernas sida, ges möjligheter till väsentligt ökadekatastrofinsatser." Vid sammanträde hade centernspartistyrelse uttalat sig för detta. Undervetedebatten hävdade vi samma åsikt: Överskottet av svenskt veteskall "intill sista kilot" - det sade i debatten -ställas till de av hungersnöd drabbade ländernas förfogande. fannstillgängliga vid tillfället, och köp därav krävde inga extra anslag utan kundebestridas ur redan beviljade anslag. Vi sade vidare att när man vet hur mycketvete som därutöver står till förfogande skall också detta inköpas och anslagdärför beviljas. Närsedan regeringen och det socialdemokratiska partiet i budgetpropositionen ochlilläggsproposilionen går ifrån sin ståndpunkt är det för osssjälvklart att fullfölja vad vi tidigare bestämt och entydigt uttalat oss för,nämligen att enprocentsmålet skall uppnås under detta budgetår. Det betyder att500 milj. kr. skall beviljas nu och användas för att köpa upp resterandeöverskollsvete och i övrigt, som vi sade , gå tillvärldslivsmedelsprogrammel eller den särskilda jordbruksfond som håller på attbyggas upp. Livsmedelslägeli världen kräver ökade insatser från svensk sida. Från har vi varit ochär beredda att försöka möta det kravet och i varie fall tillsammans medfolkpartiet arbeta för att tidigare utlovade anslag verkligen beviljas. Vi hademed glädje sett att också regeringen och del socialdemokratiska partiet liksommoderata samlingspartiet känt samma självklara skyldighet att stå fast vidgivna löften. Vi beklagar alt så inte är fallet. Ochnu , herr talman, skulle jag som den gamle romaren med hans"Praeterea censeo Carthaginem esse delendam" vilja säga: För övrigtanser jag att den svenska delegationen till den internationellakvinnokonferensen i bör ha parlamentarisk sammansättning. 1detta anförande, under vilket herr förste vice talmannen övertog ledningen avkammarens förhandlingar, instämde i Heden, fröken och fruGöthberg, samt (samtliga c). () kortgenmäle; Jag har ingen anledning att kommentera i många avseendenmyckel intressanta inlägg i annan mån än alt jag vill rätta till ett litetmisstag som hon gjorde sig skyldig till i resonemanget om den speciella s. k.oljefonden i FN:s regi. konstaterade med utgångspunkt i hösten1974 att denna fond inte såg ut att komma till, och hon återvände sedan intetill den frågan. Som jag framhöll i mitt inlägg i kammaren i går är emellertidoljefonden ett faktum. Generalförsamlingen har godkänt den, stadgar ärantagna, styrelse är utsedd och är ledamot i fondens styrelse. Jaghar funnit del myckel angeläget all få göra delta lilla tillrättaläggande avfru uppgifter. () kortgenmäle: Jag lyssnade på anförande i går och instämmer i att delser ul som om fonden nu skulle bli verklighet. Vi har emellertid förutsatt ävenden utvecklingen i våra förslag till , och vi är nu inne på altde pengar som behövs för veleköpel skall vi också ställa till förfogande, och iövrigt skall pengarna gå till fonden. Vi kommer förstås i en ny situation medhänsyn till de 500 milj. kr. som är utlovade till fonden, men jag hoppas altdet även i den situationen skall finnas pengar till veleköpel. HenSVENSSON i (vpk); På vanligt språk betyder bistånd hjälp. När man säger all någon fårhjälp, så menar man troligtvis att den som nås av hjälpen får sin ställningförbättrad i ett eller annat avseende. Menså enkelt är det inte i det politiska språk, som är en del av fåtaletsmaktutövning gentemot flertalet, nationellt och internationellt. Det heter inteökad koncentration, det heter aktiv lokalisering eller förelagskonsolidering.Det heter inte ökad arbetslöshet, del heter mer balanserad arbetsmarknad. Detheter inte förslumning, det heter självsanering. Del heter inte internationellutplundring, del heter internationell arbetsfördelning. Såsnart vi alla lär oss detta mjuka, heltäckande språk förklaras allt. Dåförklaras del förhållandet att ju större del internationella biståndet blivit,desto djupare blir den internationella fattigdomen och utplundringen. Att taemot bistånd har i vissa fall blivit en direkt börda. Ett resultat av deninternationella biståndspolitiken är de s. k. enorma och stadigtväxande skuldbörda. steg de afrikanska u-ländernasskuldbörda med 78 96, med 195 96, Mellersta Österns med 256 96,med 87 96, och med 102 96. uppgår 81 s. k. samlade skuldbörda till . Dessa länders skuldtjänslbetalningar uppgår till ca 8 miljarder dollarårligen. Del är dyrt all bli föremål för bistånd. Kostnaderna för biståndetsåtnjutande kräver mer bistånd. Delland som har blivit föremål för kvantitativt sett mest bistånd i världen ärIndien, som har sjunkit allt djupare i fattigdom, klassförtryck och korruption.Del u-land som starkast gjort framsteg i sin industrialisering och somdefinitivt har löst sitt svällproblem är , som över huvud taget aldrig harfåll något bistånd vare sig från något FN-organ, från eller frånimperialistiska länder. Detta är en av de mest drastiska illustrationerna tillhur problemet står: det är inte på biståndet ett lands utveckling beror, detär på dess ekonomiska och politiska system. Biståndets effekt blir dessutompositiv eller negaliv helt beroende på del syslem, den ram, som del infogas i. Idet bilaterala svenska biståndsprogrammet flnns många positiva inslag, klartägnade att stödja strävandena efter ekonomisk och politisk den 6 febmari 1975 Dessa inslagattackeras mer eller mindre öppet från borgerligt håll - så exempelvisbiståndet till , och . Dessa attacker bör slåstillbaka. Setti ett något längre perspektiv lämnar det svenska programmet dock rum förallvarlig kritik. Vpk kräver för sin del som princip för del bilateralabiståndet att del skall gå till progressiva regimer eller nationella befrielserörelser.Endast där får det maximal effekt och kommer folkfiertalet till godo. Varförär bistånd som inte går till sådana länder eller befrielserörelserverkningslöst eller skadligt? Därför all det utgör en del av och ett understödför imperialismen. Imperialism är inte något uttryck för godtycklig personligondska hos de stora kapitalägarna. Imperialism aren lagbunden ekonomisktendens. För att kunna fungera måsle kapitalismen säkra utnyttjandet avu-ländernas resurser, dominera dem handelspolitiskt och infoga dem i detkapitalistiska världssystemet. Detta är ett tvångsmässigt behov hoskapitalismen. Kapitalismen kan inte tolerera likställdhet och oberoende. Denkan inte tolerera radikala regimer. Därför blir kapitalistiska ländersbiståndspolitik alllid till sin nettoverkan en del av del imperialistiskabeteendet. Ocksåi det svenska bilaterala biståndet finns vissa imperialistiska inslag, inslagsom lar sikte på alt utnyttja underläge och gynna den svenskakapitalismen. Dit hör t. ex. det s. k. bundna biståndet, som tvingar mottagarnaatt upphandla på villkor som bestäms av . deklarerar officiellti andra sammanhang sin anslutning till frihandeln, men vill ibiståndsprogrammet diktera för villkor för deras handel. Dit hörnaturligtvis också indirekt krediterna, som späder på skuldsättningssystemet. Dentyngsta kritiken ligger emellertid på ett vidare plan. Den riktar sig mot densvenska kapitalismens samlade elTekt på . Detinultilaterala biståndsprogrammet är i allt väsentligt ett stöd åt deimperialistiska strävandena. Det gäller framför allt det svenska stödet åtVärldsbanken och dess organ. Vpk kräver i särskild motion till årets riksdagatt detta stöd skall upphöra, har redan förberett stöd ål denchilenska mililäriunlan. Banken stöder fascistdiktaiuren i . En stordel av den svenska biståndsinsatsen har hamnat just i detta land. Banken lämnarstöd ål USA-imperialismens salelil-regimer i och . Också där harsvenska biståndspengar hamnat, senast , via anslagen till ,Internationella utvecklingsfonden. Densvenska politiken mot under Allenderegimen var lindrigt sagt dubbeltydig.Man gav ett begränsat bilateralt bistånd och uttryckte viss allmän sympati. Menman vägrade stödja folkrättsligt korrekta ägandeanspråk på kopparn ochstödde därmed indirekt de amerikanska kopparkoncernernas ekonomiska krigföring. Den svenska statensinvesteringsgaranlier lämnas åt privatföretag som Detär inte bara ett stöd ål del svenska storkapitalet, ulan det kommer också deregimer till godo vilka betraktas som mest gynnsamt inställda till privatkapitalmakt. har även i skilda sammanhang klart motarbetat u-ländernashandelspolitiska strävanden, så senast vid världshandelskonferensen.Medlemskapet i oljeklubben är -vare sig man vill del eller ej - en uppslutningkring en ekonomisk och politisk påtryckningsgrupp som helt är i händerna på denamerikanska regeringen. Sverigehar en kapitalistisk produktionsordning. Denna produktionsordning är ocksåimperialistisk. Uppbyggande av ekonomiska maktpositioner, utnyttjande avu-ländernas resurser, samarbete med amerikanska, franska och brittiskakoncerner för råvaruutvinning, omfattande kapitalexport, utnyttjande avfascistisk polis och militär för att i , , , tidigareockså , slå ner arbetarna och beröva dem deras fri- och rättigheter -allt delta hör till bilden av på del internationella planet. Officielltstöder staten den internationella bojkotten mot rasistregimen i . Menalla vet att det handlas med , även om det slår andra namn stämplade påvarorna. tredje största industriområde är inte längreMalmöregionen. Det är Säo i militärdiktaturens . De svenskakapitalister som idealiserar har alltid internationellt hört tillfascismens mest entusiastiska anhängare - i , i och i andraländer. Kapitalexportenfrån är imperialismens mest markanta uttryck. Den ökar u-ländernasvästberoende, den knyter också allt intimare till västekonomierna. Denundergräver neutralitetspolitik och skärper utnyttjandet av folken itredje världen. Kapitalrörelserna över gränser bör därför med kraftangripas. Densvenska arbetarklassen är föremål för samma utsugning av del svenska kapitaletsom den spanska, chilenska, portugisiska, sydafrikanska. Textilkapilaletsgöranden drabbar både arbetarna i och de för sina elementärarättigheter kämpande kvinnorna i Fontainhas. Varvskapitalels dispositionerdrabbar Eriksbergsarbetarna lika väl som den portugisiska arbetarklassen. Detär samma förtryck, samma mekanism som verkar. Det finns ett samband mellanarbetslösheten i och barngravarna i Dimbaza. Därförmåsle EEC-beroendet och den privata makten över kapitalrörelserna bekämpas.Därför är också del effektivaste biståndet att främja socialismens frammarsch.Kapitalismen har fört världens folk till randen av den svåraste ekonomiskakatastrofen. Socialismen har å sin sida visat an den kan avskaffa svälten.Planekonomin är överlägsen. Den kommer därför all segra. den 6 febmari 1975 Hen (); Jag tänker göra några noteringar kring en diskussion och ett anförandenyligen här i kammaren. den 6 febmari 1975 och gälldeextra insatser för de länder som plågas av sväll och hunger. Hennesinlägg om vårt krav på katastrofhjälp till främst och Bangladeshbemöttes effektivt redan i den debatten av , ,och andra. Ändå finns det skäl att komma tillbaka till BirgittaDahls anförande. På sätt och vis var det kanske del märkligaste tal som hölls iriksdagen . I ett viktigt avseende blev hennes inlägg en markering aven avgörande gräns mellan dogmatisk socialism och humanitär liberalism. Dengränsen finns det skäl att resonera om. Bakgrundentill debatten känner de flesta till. Världen har drabbats av den kanskesvåraste hungerkatastrofen . Minst en halv miljardmänniskor lider av allvariig undernäring. I många länder dör mellan enfiärdedel och en femtedel av barnen innan de blir . Hundratusentals barnfår obotliga skador på grund av undernäring, skador som aldrig kan botaslängre fram. Tusentals människor dör i akut sväll. Denkatastrofen beror på myckel, på torka i vissa områden, påöversvämningar i andra. Den blev värre , då av andraskäl drabbades av nya bördor; bara ökningen av oljepriserna äter upp densamlade u-landshjälpen från västvärlden. Menmedan t. ex. och har drabbats av svåra underskott i sinspannmålsproduktion har bl. a. fått ett betydande överskoll. Vi skulledetta budgetår, 1974/75, kunna nå upp till den hundradel av nationalproduktenvi lovat nå genom att ytterligare 500 milj. kr. används för inköp av spannmåltill de människor som drabbats av hungerkatastrofen. Men det förslaget röstaderiksdagen nej till. Bara stödde det här i huset - stödet från hundratusentalsmänniskor ute i samhället blev däremot den mäktigaste u-hjälpsmanifeslalionensom någonsin gjorts här i landet. Debattenden verkar nästan osannolik när man noga läser igenomden. mångordiga förklaringar alt vi inte nu kan stödjau-länderna mer därför att våra "silos ute i länen är sprängfyllda".Allan omtolkningar av utrikesutskottets nej till del liberalakravet. hån mot de människor som av idealitet sänt in sina namntill och krävt ett aktivt bistånd. Sådana var de motiveringar somgjorde att inte ökade sin hjälp med en halv miljard, alt intejusl nu går in med stora resurser för att rädda de människor som dör, svälteroch ohjälpligt skadas av undernäring. Sålyder de obotfärdigas förhinder. Ansträngda försök att glida förbi delavgörande, motiveringar så krystade alt alla begriper att de verkliga skäleninte öppet redovisas. Låtmig ge det enda erkännandet: hon gick rakt in i en avgörandemotsättning i svensk politik. drog upp en idéskillnadsom vi skall återkomma till. Låt mig citera ur tal; "Jagkänner däremot ett behov av att i debatten deklarera att jag finner dennakampanj så omoralisk och så hycklande att den fyller mig med ursinne. Och jagkan försäkra att det är inget ursinne som leder till alt jag vill använda migav några stora ord och gester. Tvärtom skulle man helst vilja gömma sitt ansikteoch undvika alla stora ord." Menfru gömde inte sill ansikte och undvek inte de stora orden. Längre framgav hon del här omdömet om oss som i sökt ge röst åt de mångamedborgare som krävt ökat svenskt katastrofbistånd: "Jag syftar i stället--- pådem som driver denna kampanj, som är kränkande just emotfolkopinionen därför alt man bedrar den i fråga om det sätt på vilket detskulle gå att avskaffa fattigdomen i världen. Kampanjen är kränkande också motmänniskorna i därför att man vill köpa sig samvetsfrid med enoskickligt genomförd och kortsiktig katastrofhjälp i stället för att diskuterahur vi kan medverka till alt avskaffa de orättvisor och orättfärdigasamhällssystem och den världsordning som är anledningen till att så mångamänniskor lider nöd och förnedras i världen i dag.- Enligtmin mening kan vi inte köpa oss julfrid genomkortsiktiga och illa genomtänkta katastrofinsatser." del kommentarer till anförande har man sagt alt hon är ganskaensam om sin extremt negativa syn på katastrofbistånd som komplement tillvanlig u-hjälp. Om del vore så väl. När hon hållit sitt tal instämde praktiskttagel alla socialdemokratiska riksdagsledamöter som var närvarande häri kammaren. Hon fick sålunda öppet stöd av herrar och , fruSundström och , herrar i och , fruAndersson i Kumla, fröken , herrar i och , fruRadesjö och , , i , herrar Jönssoni , Silfverstrand, i , i , ,i , och i , , herrarPettersson i , i och Rosqvisi, , herrarLundgren, i , och , ochfru , , , i , i . Deinstämde alla i anförande. Därmed delar de rimligen hennesprincipiella syn på katastrofhjälp och u-landsbislånd. Jagbeklagar att , som är i och i förväg känt till attjag nu tar upp hennes u-landssyn, inte anser sig ha tid att delta idiskussionen. Jag hoppas därför all någon annan av de 300 socialdemokratiskariksdagsmän som instämde i anförande anser sig ha möjlighet altkomma med något svar. Och jag vill fråga statsrådet som sitter här ikammaren: delar den u-landssyn som formulerade den12 ? Kan vi få ett kort svar på den frågan! Kan också fruSigurdsen ställa sig bakom de åsikter som jag just har refererat? den 6 febmari 1975 Folkpartiethar nu åter väckt en motion som begär ytterligare iu-hjälp för detta budgetår. Jag antar att det finns risk för attsocialdemokraterna kommer all motsätta sig också den motionen och göra det medbl. a. de skäl som fick sådant överväldigande stöd av den socialdemokratiskariksdagsgruppen . Därför måste den här debatten förasvidare. anförande är, för att uttrycka sig milt, ohållbart avflera skäl. Fördet första: hon angriper katastrofbistånd men prisar den u-hjälp som betyderlångsikliga insatser. stödde hon utrikesutskottetsmajoritetsförslag, som innebar att man log /ra//den vanligau-hjälpen och gav r///livsmedelsköp. linje var att ingentingskulle tas från den u-hjälp som redan var beslutad utan alt man i ställetskulle öka katastrofbiståndet med en halv miljard. När därför, stöddav alla sina meningsfränder, röstade ner vår reservation var det alltså de somminskade de långsiktiga u-hjälpsin-satserna.