prot · FY0916 · 1975-12-31 00:00:00 — Ju mer av s. k.inbyggt inflationsskydd vi skaffar oss på olika områden, desto mindre blirintresset hos olika grupper att verkligen bekämpa inflationen. Skulle vi, frutalman, få det mesta här i landet indexregleral -ja, då föreställer jag mig attingen skulle känna sig särskilt uppfordrad till eller intresserad av allbekämpa inflationen och prisstegringar av olika slag. Kommuner och landsting bär i vårt samhälle huvudansvaret för dengrundläggande servicen för människorna liksom för deras omvårdnad ochnärtrygghet. Kommunerna är viktiga instrument för strävandena efter jämlikhet.Myckel snäva ekonomiska handlingsramar minskar möjligheterna för kommunerna allklara dessa åtaganden och förverkliga dessa mål. Från de utgångspunkterna skalljag i korthet la upp några frågor rörande kommunernas ekonomi från bådeprincipiell och mera praktisk synpunkt. Låtmig börja med all slå fast alt den kommunala beskattningsrätten är en grundvalför den kommunala självstyrelsen. Den garanterar en självständighet förkommuner och landsting gentemot staten. Den kommunala beskattningsrätten harunder senare år ställts under debatt, och det har oftavarit ett ullryck för statens önskan -eller skall jag säga benägenhet - altskjuta ifrån sig huvudansvaret för utgifts- och skalleutvecklingen här ilandet. Del bästa exemplet på denna inställning ges i direktiven för den nuarbetande kommunalekonomiska utredningen, där det förs fram tankar påingripande statliga regleringar. Den kommunala beskattningsrätten haremellertid numera fått grundlagsskydd i den nya regeringsformen. Utvecklingenhar emellertid lett till sådana höjningar av kommunalskatterna alt utrymmetför ytterligare skatteuttag blivit mycket begränsat. Den genomsnittligakommunala skattesatsen för riket ligger på . proportionell drabbar dende lägre inkomsttagarna förhållandevis myckel hårt. Låt mig ta ett par exempel.För en inkomsttagare med . är kommunalskatten redan nu såhög som den statliga skatten. För en inkomsttagare med . ärkommunalskatterna f n. ungefär dubbelt så höga som statsskatten. Förcentern, som mycket starkt vill hävda principen all skatt skall las ul efterbärkraft, är en fortsatt övervältring av kostnadsansvaret från staten tillkommunerna omöjlig alt acceptera. Enligt vår uppfattning är det ett viktigtjämlikhetskrav att behovet av kommunala skattehöjningar så långt som möjligtelimineras. För min del finner jag det angeläget att poängtera delta ianledning av den s. k. uppgörelsen om begränsning av de kommunalauidebiteringshöjningarna . Anledningentill de långa och många överväganden som skett inför den nu träffadeuppgörelsen är i första hand omläggningen av den statliga beskattningen ochdess inverkan på kommunernas ekonomi. Men självklart har också den tidigarehär av mig nämnda kostnadsövervällringen funnits med i bilden. Del skulle varaintressant all ta upp en analys av den senare frågan, men det skulle kräva enlängre lalarlid än som står till mitt förfogande. Låt mig bara konstalera allfram t. o. m. , innan de "moderna" skatteomläggningarnadrabbar kommunerna, de ökade kommunala kostnaderna för moms och arbetsgivaravgiftervida överstiger vad kommunerna erhåller från staten i skalleutjämningsbidrag.Detta visar något av utvecklingen. Menjag skall återgå till all något kommentera de, som jag kallade dem, modernaskatteomläggningarna och dessas effekt på kommunerna. Inför skatleulredningensförslag till skatteomläggning från uppskattade de bådakommunförbunden i sina remissyttranden skattebortfallen för kommunerna till 1850 milj. och 8 100 milj. kr. Beloppen inkluderar vissa dubbeleffekteri avräkningen till följd av avräkningssystemet, men kan ändå jämföras med delbelopp som regeringen ställde i utsikt för ett skattestopp. Regeringens bud varsom alla vet 600 milj. kr. Därtill kommer ytterligare 600 milj. kr. förår 1977 enligt det beslut som fattade och som skulle utgörakompensation för del förlängda grundavdraget vid den kommunala beskattningen. Dettaär den dystra bakgrunden beträffande kommunernas ekonomi och1977. Särskilt är gapet stort, vilket gör att del finns anledning attanalysera och resonera om hur man skall klara den framlida situationen. Centernville inte och vill inte medverka till en social nedrustning i kommuner ochlandsting. Likaså ville vi inte ytterligare genom höjning av kommunalskatternalägga nya bördor på de inkomsllåga och svaga grupperna i samhället. Det ärockså lika självklart att nya anspråk kan komma all ställas på kommunerna, ickeminst beträffande ökad barntillsyn och barnomsorg. Delvar mot den bakgrunden vi begärde en uppräkning av ersättningen förbarntillsynen med 230 milj. kr. fr. o. m. Närvi vet att driftkostnaden per daghemsplals och år närmar sig . och denkommunala nettokostnaden är därav, så är det lätt att räkna utvilka stora ekonomiska anspråk på kommunernas ekonomi en utbyggnad avbarntillsynen innebär. Med de uttalanden som gjorts av socialdemokratiskaungdomsförbundet och socialdemokratiska kvinnoförbundet i denna fråga så hadevi vissa förhoppningar om all finansministern skulle finna förståelse för dessavåra krav. Men så blev nu inte fallet. Enannan viktig omsorgsfråga är den sociala hemhjälpen. Även på del härområdet måste kommunerna få ökade resurser för att bygga ul omsorgen och gesflera möjligheter att få den hjälp de så väl behöver. Somalla vet innebär inte uppgörelsen från i går mellan regeringen ochkommunförbunden några nya pengar utöver regeringens tidigare bud. Delta är attbeklaga. Men ett viktigt tillägg har gjorts i uppgörelsen från tidigare -kontrollstationen , som innebär nya överläggningar våren 1976angående den kommunala ekonomiska situationen . Eftersom enligtsamfälld uppfattning kan bedömas bli det svåraste ekonomiska året förkommunerna kan denna kontrollstation få myckel stor betydelse. Därtill harockså sedan budet lades underhandlingar förts och uppgörelse träffals mellanlandslingen och om ersättning över sjukkassorna tilllandstingen med nära 650 milj. kr. Fråncentern har vi tidigare uttalat vår principiella olust införskal-lestoppsuppgörelser mellan staten och kommunförbunden. Vi litar för vårdel på att de ansvariga kommunal- och landstingspolitikerna skall göra de rättaavvägningarna och all de resurser som finns för angelägna omsorgsåtgärder skallanvändas på rätt sätt samt all man inte tar ut ett öre mera i skall än sombehövs för att klara de åtagandena. Idet uppkomna läget ville vi emellertid inte motsätta oss en uppgörelse, och viär självfallet beredda att medverka till all ge uppgörelsen reellt innehåll ipraktiken. En överenskommelse är för vår del också en förpliktelse. Förframtiden måste vi emellertid komma ifrån denn'a typ av störningar i denkommunala planeringen. Det kan inte vara rimligt med s. k. skattestoppväxlande med fria år. Vi har rätt alt ställa stora krav på de sittandeskatteutredningarna när del gäller all föreslå åtgärder för att ekonomisktklara relationerna mellan staten och kommunerna. Den kommunalekonomiskautredningen borde självklart ha som sin naturliga uppgift att klara sådanaavvägningar, men tyvärr är dess direktiv mycket snäva i det avseendet. Det ärdå angeläget att de övriga utredningarna på området tillsammans medkommunalekonomiska utredningen gör de direkta ekonomiska avvägningarna ochframlägger förslag i dessa angelägna frågor. Kommuner och landstingmåste få sin rättvisa andel av den ekono- miska tillväxten isamhället. Detta blir särskilt angelägel med den omläggning som sker och deytterligare omläggningar som skall ske enligt framlagda förslag. Om inte dennafördelning till kommuner och landsting sker måste man ställa frågan: Ärsänkning av den statliga beskattningen en förslahandsfråga? För min del villjag ge klart ullryck för uppfattningen, alt om en sänkning av den statligainkomstskallen betyder en ökad övervältring av bördorna på kommuner ochlandsting och därmed på de lägre inkomstlagarna och de svagare grupperna, dåmåste andra vägar sökas. Somjag sagt är den kommunala beskattningsrätten grunden försjälvstyrelsen på regional och nivå. Det finns inte någon motsättningmellan denna myckel betydelsefulla, fastlagda princip och åsikten attkommunerna skall garanteras sin rättvisa andel av tillväxten i landet. För debeslut staten gör skall staten också la del ekonomiska ansvaret. Så sker inte . De statliga bidragen till kommunerna bör i största möjliga utsträckningutgå i form av grundbidrag med skalle-uljämningseffekl. Delär som vi ser det ett oavvisligt krav alt kommunerna i olika delar av landetockså garanteras lika ekonomiska arbetsförutsättningar. Kommunerna måstedärutöver ges kompensation från statskassan för sådana kostnader som del inteär möjligt för kommunerna att påverka. Det gäller kostnader på grund avåldersfördelning och befolkningsstruktur, avstånd och klimat, för att nämnanågra exempel. Detnuvarande skatteuljämningssystemet är en bra grund att bygga vidare på.Skatleutjämningsbidragen har höjts , men likafullt har de relativtsett fåll minskad betydelse för kommunerna. Detta har framhållits många gångerfrån centerhåll och även av de två kommunförbunden. Ytterligareförstärkning av skatteuljämningssystemet bör ske. Alla kommuner måstegaranteras ett skatteunderlag som motsvarar lägst 100 96 av medelskatlekrafieni landet. Enytterligare förstärkning av skatteuljämningssystemet är angelägen också avregionalpoliliska skäl. Därigenom ökar kommunernas förutsättningar allfullfölja sina åligganden beträffande skolor, bostäder och social service. Meddet anförda, herr talman, har jag i korthet berört några frågor som rörkommunernas ekonomi och därmed kommunernas och landstingens möjligheter nu ochi framtiden att klara sina vikliga åtaganden när det gäller människornasutkomst, service och trygghet. Jag har på några punkter angett hur vi villverka för utvecklingen framöver. Ett decentraliserat samhälle - för människornaoch med människorna - är ett av de övergripande målen i politik. Underdetta anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag vill göra några kommentarer till den aktuella debatten omkommunernas ekonomi. Regeringenoch kommunförbunden har träffat en överenskommelse om kommunernasekonomi och skatter . Del finns goda skäl för denöverenskommelsen. Jag kan visserligen förstå dem som av principiella skälställer sig frågande eller kritiska till sådana överenskommelser. Det ärdiskutabelt att några få män kan falla beslut som binder 300 landsting ochkommuner och som begränsar deras lagliga beslutanderätt. Detär också diskutabelt att fortsätta den linje som vi med mindre gott resultat följtunder 1970-talels första hälft. Vi har bakom oss med skallestopp -skattehöjningarna begränsades de båda åren till - och medbetydande skattehöjning. Resultatet blev då en höjning med 1:20. följer tvåår med skaltestopp, 1976 och 1977. får inte bli ett skaitehöjningsår avsamma slag som 1975. Vimåste snart komma till större klarhet om kostnads- och ansvarsfördelningenmellan stat och kommun. Kommunerna måste få säkrare grunder och på längre siktkunna planera sin ekonomi. Vi måste få fram resultat från de utredningar somsysslar med kommunernas ekonomi och skatter. Man har från flera håll sagt attdet utredningsarbete som sker i åtminstone tre utredningar måste samordnas.Jag kan med utsiktspunkt från en av de berörda utredningarna instämma i den uppfattningen. Vimåste också få andra rutiner för uppbörd och utbetalning av kommunalskatter,så att kommunerna snabbare än vad som är fallet får tillgång till sina egnaskattemedel. Detmåste vara rimligt all kommunerna får sin skalleandel av sjukersättningen.Kommunerna skall inte förlora och staten skall inte tjäna på all människor blirsjuka. Ocksåom jag kan förstå de principiella betänkligheterna mot gårdagensöverenskommelse vill jag framhålla att det är tillfredsställande att den nu harkommit till stånd. Den ger förutsättningar för en tvåårig avtalsuppgörelse medde fördelar för landets ekonomi som det innebär. Den ger förutsättningar förkommunerna all bättre kunna planera sin ekonomi. Den ger förutsättningar för enreslriklivitet i kommunalskattenivån. Den tidigare tvåårsuppgörelsen ledde ju,som jag nämnde, till höjningar om . Det är min förhoppning attkommunerna för de kommande två åren inte skall behöva utnyttja hela möjlighetenatt höja skatten med I kr. liksom 1973 och 1974 bör kommunerna varaåterhållsamma med att höja skatten. Överenskommelsenär också väsentligt bättre än den som var aktuell , enöverenskommelse som då accepterades av socialdemokrater och moderater. hartillkommit en uppgörelse mellan regeringen och sjukvårdshuvudmännen omfinansieringen av sjukvården. Den är av stor betydelseför landstingens ekonomi. Den ökar deras möjligheter all ta ansvar för vårdenav sjuka människor, en av samhällets väsentligaste uppgifter. Detborde ha funnits en motsvarande komplettering också för kommunerna. Del kundeexempelvis ha skett i form av ökat stöd till barnomsorg, till förskolor ochfritidshem. Del hade varit starkt sakligt motiverat. Det finns en stor riskför lägre utbyggnadstakt inom barnomsorgen. Regeringen säger nu att man redan ibudgetpropositionen föreslår ändringar av reglerna för del statliga stödet.Man kallar detta för betydande höjningar av stödet. Det är inte sant. Det ärriktigt att anordningsbidraget och driftbidragel till förskolor och fritidshemhöjs. Men förändras ju penningvärdet, kostnaderna stiger och del ärnödvändigt all höja bidragen enbart för att bevara deras reella värde. Det ären höjning men förvisso ingen betydande höjning. Ochjämfört med är det en mycket betydande sänkning. Det året fanns nämligenett extra stöd för att ordna föiskolor. När kommunerna jämför 1974 och 1975finner de alltså att villkoren har försämrats. Det kan knappast stimulerakommunerna att fortsätta att höja utbyggnadstakten inom barnomsorgen, så alt viinom rimlig tid kan säga till föräldrarna att de som vill ha plats för barnen iförskolor också skall få plats. Om finansministern hade varit någorlundaintresserad av barnomsorgen kunde han vid förhandlingarna ha sagt: "Vi ärberedda att ge kommunerna del tillskottet." kan han naturligtvishänvisa till statsfinanserna och peka på många andra angelägna ting som skallfinansieras. Men ett bättre samhällsstöd till barnomsorgen hade varit en godinvestering. Alla utredningar visar ju alt staten vinner på en utbyggd barnomsorg.De kronor som finansministern hade fått betala ut hade han till fullo fåttigen. Uppgörelsenhade alltså varit bättre om också det inslaget hade funnits med. Del hade varitatt ge ett stöd till de barnfamiljer som bäst behöver del,ett stöd som en avsocialdemokraternas ledande män i finansutskottet i ett inlägg för ett parminuter sedan förordade. Vi är beredda att ge ett stöd till alla barnfamiljerdärför all de behöver det. Vi är beredda att därutöver ge ett extra stöd tillbarnfamiljer som särskilt behöver ett sådant - de som har små barn. Om fierinom socialdemokratin är beredda att vara med på detta kan senare ivår fatta ett positivt beslut. iSlaffanstorp (m); Moderata samlingspartiet har år påtalat den menliga inverkansom vårt extremt höga skattetryck, särskilt då marginalskatterna, har på denekonomiska tillväxten, en tillväxt som utgör grunden för ett fortsatt ökatvälstånd för alla. Vi har påtalat hur skaltepressen verkar förlamande påinitiativkraft och investeringsvilja, hur skadlig den är för skattemoralen ochför viljan att med en extra arbetsinsats tjäna litet mera när ofta . ellermer av varie nyinljänad hundralapp går till skatt. I vissa fall kan ända upptill 90 96 av en inkomst försvinna i form av högre skall,barnstugeavgift och minskal bostadstillägg. Moderata samlingspartiet varensamt om att gå emot skaltereform, som enligt finansministern skullege lägre skatt för två tredjedelar av svenska folkel. Hur grundligt fel hanhade den gången blev uppenbart för alla. Svenskafolkel har indoktrinerats till att anse alt del är någototänkbart, fult och ansvarslöst alt över huvud tagel tala om möjligheterna aven skattesänkning. , , förvånade så genom att uttala alt en sänkning av den direkta skatten borde ske.Del var sannerligen en omvändelse under galgen. Ungefär uttalade LO;soch socialdemokratiska partiets näringspolitiska kommitté dessutom att manämnade föreslå partikongressen en sänkt företagsbeskattning från 50 till 40 96samt all man dessutom kunde tänka sig en differentierad arbetsgivaravgift. Vadmoderaterna tidigare varit ensamma om att kräva har under de tre senaste årenaccepterats av alla, nämligen sänkningen av den direkta skatten. Om delta harredan sagts mycket i denna remissdebatt, så jag skall koncentrera mig på detstörsta problemet med våra ständiga skatteprovisorier, nämligen dessas inverkanpå den kommunala ekonomin och därmed också givelvis på den kommunalautdebiteringen. har löntagarna till sin glädje kunnat märka attkällskaltavdragen blivit mindre med anledning av direklskaltesänkningen.Samtidigt har landsting och primärkommuner fått räkning frånriksförsäkringsverket för de avgifter som arbetsgivarna har att betala.Höjningen blev ca 4,5 96. Hur stora ökningar det här blir fråga om förslär manlätt mot bakgrunden av att en procents höjning på arbetsgivaravgiften gör ca250 milj. tillsammans för landsting och primärkommuner. Inför1976 väntar vi en ny skatteomläggning som avses bli finansierad medarbetsgivaravgifter på företagen. kommer förslag om höjda avgiftertill sjukförsäkringen bl. a. på grund av en konstaterad ökning avsjukfrekvensen. Sammanlagt innebär detta att de samlade avgifterna på landstingoch primärkommuner torde komma att öka med ytterligare 5å 6 96. Lägg därtill kraftigt ökade priser och löner, så är det inte särskiltsvårt att förstå att kommunernas situation framöver ter sig långt ifrån ljus.Visserligen ökar skatteunderlaget ganska kraftigt på grund av löneökningarna.En del av dessa ökningar tas dock i anspråk för här angivna reformer, varigenomkommunalskaiteunder-lagels ökning blir lägre än det eljest skulle ha blivit. 1går träffades som bekant en överenskommelse mellan finansministern å ena sidanoch de två kommunförbunden å den andra om ett kommunalt skaltestopp för åren1976 och 1977. Dock skulle kommunalskatten få höjas med maximalt 50 örevartdera året. I gengäld skulle landstingen få sammanlagt 480 milj. kr. istatsbidrag och primärkommunerna 720 milj. kr. för de båda åren. Omfördelningen av de 1 200 miljonerna är väl inte mycket all säga. Dels harkommunerna större möjligheter än landslingen all höja sina avgifter, dels harlandslingen förhandlat sig fram till ytterligarekompensation motsvarande ca 650 milj. kr. Den s. k. l2-kronan blir . och bidraget frånförsäkringskassorna till landstingen ökar med . a. bidraget per vårddag , vilket inte är någonsärskilt imponerande siffra mol bakgrunden av att vårddagkostnaderna påregionsjukhusen ofta överstiger . I del här sammanhanget kan det ocksåvara värt all påpeka alt socialdemokraterna vid den s. k. 7-kronansgenomförande 1971 angav att detta var första stegel mol en helt avgiftsfriöppen sjukvård. , , har avgiften i stället mer än fördubblats,och det dröjer säkerligen inte länge förrän man måste höja den nya l5-kronanytterligare. Statsbidragentill kommuner och landsting, som motsvarar en utdebitering på ca , ärlångt ifrån generösa, och det kommer att medföra utomordentliga svårigheter förprimärkommuner och landsting att utan försämrad service klara ekonomin för detvå följande åren. Man kan emellertid utgå ifrån all kommunerna kommer atthålla överenskommelsen. Erfarenheterna från de tidigare frivilligaskaltestoppen 1973 och 1974 var goda. Då höjdes skatten endast , varav 17föll på primärkommunerna och 6 på landslingen. Alla tycktes belåtna medskat-lestoppet, vilket ger anledning till den förmodan alt människor i allmänhetföredrar oförändrad skatt framför ytterligare utbyggd service. Delkan väl knappast råda något tvivel om att det var finansministern som satt medde goda korten på hand när det gällde överläggningarna med kommunerna omskaltestopp. Han hade en riksdagsmajoritet bakom sig för de reformer som i såhög grad negativt påverkar den kommunala ekonomin. Alternativet för landslingenoch primärkommunerna hade varit att gå miste om de statliga bidragen och istället tvingas höja skatten, och man har då all ta i beaktande attkommunalskatten på grund av att den i motsats till statsskatten ärproportionell kraftigare belastar låginkomsttagarna. Varförhar det då blivit på del viset, att reformer har beslutats här i utanatt riksdagsledamöterna tillräckligt har beaktat de kommunalekonomiskakonsekvenserna av fattade beslut? Jo, helt enkelt därför att beslutsunderlagethar varit för dåligt. Vi har inte tillräckligt kunnat väga för- och nackdelarnamed framlagda förslag, eftersom tillräckliga utredningar inte i lid harpresenterats om de ekonomiska konsekvenserna för landsting och primärkommuner.För framtiden måste vi sträva efter alt varie förslag som läggs på riksdagensbord och som berör den kommunala ekonomin också skall åtföljas av enredogörelse för de ekonomiska konsekvenserna för landsting och primärkommuner.En moderat motion syftande till denna förbättring har väckts vid årets riksdag. Lagenom arbetsmiljöfonder och lagen om investeringsfonder för att kapa de s. k.övervinsterna är exempel på annan lagstiftning, där de kommunalekonomiskaföljderna knappast alls diskuterats. Underde har man kunnat konstatera all den kommunalskatt somskattebetalarna erlägger faktiskt inte ograverad kommer landsting ochprimärkommuner till del. Vissa förmåner som gjorts skattepliktiga harinte ökat det kommunala skatteunderlaget, utan denna kommunalskatt harbehållits av . Man skulle med ett visst fog kunna tala om en"statlig kommunalskatt" och en "kommunalskatt".Som exempel på denna "statliga kommunalskatt" kan nämnas sjukpenning,yrkesskadeersättning, stöd vid arbetslöshet, föräldrapenning samtutbildningsbidrag. På detta sätt har finansministern kunnat undandragaväsentliga belopp för primärkommuner och landsting. De förmåner frånsjukförsäkring m. m. som gjordes skattepliktiga har avKommunförbundet kommunalskatten med inte mindre än 1,8 miljarderkr. Del måste betraktas som synneriigen otillfredsställande alt vi inte längrehar ett enhetligt inkomstbegrepp för den statliga och kommunala skallen. Delskulle vara intressant att få höra om inte finansministern ville hålla med migom att denna utveckling är olycklig och om han i så fall är beredd att föreslååtgärder i syfte att rätta till detta missförhållande? Beklagligtvis befinnersig finansministern inte i kammaren just , men jag hoppas alt denna fråga såsmåningom skall leta sig fram till högst densamme. Det har gått drygt sedan första gångenfattade beslut om mer samlade regionalpolitiska åtgärder - åtgärder avsedda altge möjligheter till en jämnare utveckling i de olika regionerna i vårt land ochdärmed också till en bättre utveckling i sådana regioner som i vissa hänseendentidigare hade haft, av olika skäl, svårare att hävda sig i förhållande tilllandet i övrigt. Under den här liden har miljardbelopp anslagits över budgetenför insatser som kan sägas ha regionalpolitiskl syfte. Del ger oss anledningfråga - nu när vi har något perspektiv på dessa insatser - om de har givit etttillfredsställande resultat. Omman har haft målet att häva den regionala obalansen, har tillfredsställanderesultat inte nåtts. Å andra sidan är del ganska klart all den obalans somalltjämt finns skulle ha varit mycket större utan några regionalpoliliskasatsningar alls. Regionalpolitiken har därför inte saknat betydelse - tvärtom -men bör den med en bättre utformning kunna göras mer effektiv iframtiden. del av regionalpolitiken har naturligt nog inriktats på Norrlandslänen.För den skull skall man dock inte - som ibland sker- alllid sälla likhetsteckenmellan regionalpolitik och Norrlandspolitik.