prot · FZ0924 · 1975-12-31 00:00:00 — Vårdnadsbidraget ger möjlighet till valfrihet för m. m. dem som av ekonomiska skäl annars inte kan stannahemma. Vårdnadsbidragetföreslås uppgå till en fjärdedel av en normallön. Det anser också vi vara förlitet , men man får ta ett steg i taget. Enligt den undersökning somgjorts värderar föräldrar hemarbetet till ungefär I 600 ä . i månaden.Fru menar att full ekonomisk täckning bör ges när förälder stannarhemma och vårdar sina barn. Enligt vår mening skulle då vården hemma av barngynnas i alltför stor utsträckning. Det är ändå så att när en förälder stannarhemma och vårdar barn producerar föräldern något mycket väsentligt som ocksåbör vara ATP-grundande. Föräldern gör alltså en insats som hon eller han -jagsäger också han, - delvis inte skall ha ersättning från samhälletför. Det kostar också att ha barn på daghem och ännu är ju inte den kostnadenavdragsgill. FruHörnlund frågar varför vi inte kan nöja oss med föräldraförsäkring. Vi anseratt den inte är tillräcklig. Där behövs en påbyggnad, och vårdnadsbidraget äravsett att börja när ersättningen från föräldraförsäkringen upphör. FruHörnlund frågar också vad som skall hända när räkningen kommer. Det var enfråga som vi i alltid fick när det gällde sänkningen av pensionsålderntill . vet själv hur då uppträdde och hur centernuppträder när det gäller att betala de reformer vi föreslår. FruHÖRNLUND (s) kort genmäle: Jag hörde att själv erkände att det här var en kompromiss.Han var inte riktigt nöjd med förslaget och de riktlinjer som man vill ge fören utredning. Jag måste fråga: Varför har ni talat om vårdnadsbidrag i dettasammanhang? Och varför har ni inte nämnt ordet föräldrapenning? Det kunde ju havarit angeläget att även ta med det, om det är så som säger att nianser att även den reformen bör byggas ut. Detär ju så att de statsanställda på facklig väg skaffat sig en rätt till längreföräldraledighet än andra. Jag vill i detta sammanhang framhålla att varken LOeller TCO krävt en förlängning av föräldraledigheten och den utbyggnad avföräldraförsäkringen som det skulle kräva. Man har i remissvaren nöjt sig medden åttonde månaden som är föreslagen. Jag anser fortfarande att om man skallha en förlängd ledighet, måste man också få kompensation för förloradarbetsförtjänst. Annars är en sådan reform ett slag i luften. Denkompensationen vill ni från borgerligt håll inte vara med om 40 att ge. Ni vill bara ha ledigheten, och sedandiskuterar ni en liten hacka som talade omskulle vara bra för "vanliga familjer". Vad är det för "vanligafamiljer" talar om? Jag trodde att vi talade om allabarnfamiljer i landet, dvs. alla som har små barn. Omdet fanns ett stort intresse från fackförbundens och huvudorganisationernassida skulle de naturligtvis också ställa krav på en utbyggnad avföräldraförsäkringen, men det har de inte gjort. Närherr i var uppe i talarstolen fick jag det intrycket - jagtror att det var fler än jag som upptäckte samma sak - att det där medjämställdhet är mycket svårt. Gång på gång talade han om att det borde görasmöjligt för småbarnsmödrarna att stanna hemma och vårda barn, men han ansågtydligen inte att även fäder bör ha ansvar för barnen. Närdet gäller fru och frågan om daghemmen och barntillsynen kan jagkonstatera att så ofta som ni från moderat håll och inte minst i denna kammaretalat illa om daghemmen, så kan man inte få någon annan uppfattning än att nigärna vill motarbeta en utbyggnad. Ni var inte heller med på denöverenskommelse som träffades med . Det tycker jag är bevisnog. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: frågar varför man bara talar om vårdnadsbidrag ochinte om föräldrapenning. Men betänkandet handlar ju inte om vare sig det enaeller det andra. Vårdnadsbidraget är nämnt i samband med en tidsangivelse, dvs.man skall överväga den tid som stöd skall utgå, men frågan om vilken stödformsom skall väljas behandlas inte, av det enkla skälet att den hör till ett annatutskott. Sedansäger att vi inte skulle vilja vara med om att ge ett stöd. Detär inte riktigt. Det vill vi visst det, men vi säger att om man inte kan byggaut stödet helt och hållet på en gång, får man ta det steg för steg. Det är ialla fall bättre än att inte göra någonting åt den saken, vilket ju ärsocialdemokraternas linje. GördisHörnlund säger att det är ett slag i luften att få rätt till tjänstledighetutan ekonomisk kompensation. Nej, det är det verkligen inte. Det är klart attdet är bättre om man också får ett ekonomiskt stöd, men det finns ju människor som tar sig ledighet för att vara hemma hos sina barn. För demskulle det inte vara likgiltigt om de fick en rätt att komma tillbaka till sittarbete . Det är inget slag i luften. Är det ett slag i luften attde statsanställda har rätt att komma tillbaka? Jag förstod nu att GördisHörnlund i alla fall inte vill avskaffa den rätten för de statsanställda, ävenom hon tydligen anser att den inte är något värd, eller kanske rent av negativför dem. Destatsanställda som har den här rätten tror jag inte alls ser det så. Då skullede inte ha skaffat sig den i första omgången. Man har en starkare ställninggentemot arbetsgivaren, genom att man har rätt att kräva att få tillbaka sittjobb och genom att man också har rätt att få partiell tjänstledighet, kortarearbetsdag, när man är småbarnsförälder. Jämställdhetsfrågor m. m. Dåär frågan: Varför skall bara staten ge sina anställda denna rätt? Varför skallvi inte ställa samma krav på de enskilda och kommunala arbetsgivarna? GördisHörnlund frågar vad jag menar med vanliga familjer. Det var ju som började tala om olika grupper och drog in högavlönade och lågavlönadei olika situationer. Jag anser att för de vanliga familjer som lägger uppsitt liv så, att den ena av föräldrarna stannar hemma hos barnen under en visstid -jag säger oavsett inkomst, för att det finns både de som har högainkomster och de som har låga inkomster som gör på det sättet, det känner viväl bägge till - skulle en sådan här rättighet innebära en starkare ställning iförhållande till arbetsgivaren. Det skulle göra det lättare för de kvinnorna -för det är i huvudsak kvinnor det gäller - att komma tillbaka till sina jobb.De har påtagliga svårigheter att göra det, men många av dem väljer ändåatt vara hemma. De skulle alltså få en starkare ställning. Det är därför jagtror att en sådan här rättighet skulle vara till fördel för jämställdheten. i (c) kort genmäle: Jag är övertygad om att också upplever frågan omjämställdheten som en svår fråga. Det är säkert inte bara jag som upplever denpå det sättet. Om det vore så att och det socialdemokratiskapartiet tyckte att det var en lätt fråga - måhända tar ni för lätt på den -vore väl inte läget sådant att vi behövde diskutera den såsom vi gör.Inte heller behövde väl den diskussionen vara så engagerad i politiska partieroch fackliga organisationer. Rätttill ledighet innebär ju att den part i familjen som av tradition ochpå grund av värderingar som vi alla försöker komma till rätta med stannar hemmakan återvända till sitt arbete. Det är ju en trygghet som vi vill ge denförälder som stannar hemma - vanligtvis kvinnan - som "drabbas"genom att vara hemma. Hon stöts ut från arbetslivet, eftersom hon inte harrätten att komma tillbaka. Samma sak gäller givetvis för mannen. När männenockså får rätt att komma tillbaka är det möjligt att de i mycketstörre utsträckning tar ledigt. Om hemarbete inte blir en belastning utanmåhända en merit kanske vi får en inbrytning i de gamla värderingar som hindrarjämställdhet på området. FruHörnlund säger att LO och facket inte har prioriterat denna fråga. Facketprioriterade inte heller en sänkt pensionsålder fastän känslanför den reformen var mycket stark djupt nere i de fackliga organisationerna.Det vet vi inom . Jämställdhetsfrågor vad gäller barntillsyn haren viss likhet med den frågan. Framför allt vill vi genom vårt förslag gemöjligheter för barnfamiljer med begränsade inkomster att välja. Det är mycketlättare att välja för föräldrar som har goda inkomster. Tyvärr är de inte såmånga och därför finns inte den jämlikhet som vi strävar efter på detta område. () kortgenmäle: Ja, , det vi har sagt i denna kammare -och det upprepar jaggärna - är att vi inte tror att de kommunala daghemmen är det bästa för allabarn. Vi vill således inte att familjepolitiken får den utformningen att allabarn måste vara på daghem, utan vi vill att det skall finnas alternativ, attdet skall finnas valfrihet. FruHÖRNLUND (s) kort genmäle: Jag skulle först vilja fråga när han talar om att det intehandlar vare sig om det ena eller andra: Varför tog ni då inte uppföräldrapenningen när ni ändå i reservationen har nämnt vårdnadsbidraget? Dåhade det ju blivit en jämvikt så att säga. Om man ensidigt i en reservationtalar om ett vårdnadsbidrag, kan inte jag förstå att man menar attdet gäller föräldrapenningen och en utbyggnad av föräldraförsäkringen. Ni fårväl skylla er själva om ni blir missförstådda. Sedanåter till de fackliga organisationerna och till statstjänstemännen. Om deövriga fackorganisationerna ansett att det hade varit en angelägen reform attfå en utbyggnad på det här området, hade de väl begärt det i något sammanhang,men det har de faktiskt inte gjort. Det är ingen lätt fråga det här medjämställdheten! Det har jag kunnat konstatera , men jag blevytterligt beklämd när jag lyssnade till i i talarstolen.Så verkligt hopplöst som läget skildrades av i tillåter jagmig att tro att det ändå inte är. Det var ganska avslöjande när iTvärålund nästan försade sig, att han ville ge kvinnorna rätten att stannahemma. Det tycker jag avslöjar hur i och kanske fier icenterpartiet ser på frågorna om jämställdheten. Till fru har jag inte mycket mer atttillägga. Aldrig i något sammanhang vare sig kommunalt eller statligt har jagvarit med om att försökt göra någonting för en utbyggnad avbarntillsynen, denna angelägna reform som behöver komma. Det har sina sidor att komma in så här sent i debatten, men det ämnesom vi diskuterar har så många aspekter att det ändå kan finnas vissasynpunkter som inte har framförts. Kvinnoåretlider mot sitt slut, och man måste konstatera att det har betytt en hel del föratt föra jämställdhetsfrågorna vidare framåt. Det har skett en intensivdiskussion, och jag vill som en fördel notera att denna diskussion nu harvidgats väsentligt. Vad som var en ren kvinnosaksdebatt har kommit attgälla samhällsfrågor som i lika hög grad angår män och kvinnor. Äveni den världsaktionsplan som i antog talas det iinledningens ! ; 16 om att "nödvändigheten av en för- ändring i såväl mannenssom kvinnans traditionella roll måste erkännas". Det är viktigt att pekapå dessa saker, därför att har attityderna hårdnat mot kvinnorna utepå arbetsmarknaden. Många unga kvinnor talar om hur de när de sökeranställning utsattes för närgångna frågor. Man ställer frågor som: Är ni gift?Har ni barn? Planerar ni att skaffa barn? Är ni sammanboende? Har ni ordnadbarntillsyn? Det är frågor som aldrig ställes till män i motsvarande situation. Menjämställdheten är en angelägenhet för både män och kvinnor. Den utgör enövergripande målsättning som vi också, hoppas jag, kommer att skriva in igrundlagen, enligt det förslag som har lagts fram av fri- ochrättighetsutredning och som skall ta ställning till senare i höst.Jämställdheten angår oss alla. Strävan till jämställdhet finns hos allapartier. Ändå anser regeringen att främjandet av jämställdhet i värt land ärdet socialdemokratiska partiets speciella uppgift. Jag syftar på denpartipolitiskt ensidiga sammansättning som den svenskajämställdhetsdelegationen har och som skiljer sig från motsvarande organ i våranordiska grannländer. Det är onekligen en ganska märklig inställning. talade här om att vi i oppositionen skulle vara tillfredsställdamed att tillhöra den s. k. stora delegationen. Jag behöver väl inte erinra omatt denna delegation endast är ett rådgivande och diskuterande organ. När detkommer till beslut och handling får vi inte vara med, då är vi ställda heltutanför. Kanske har man litet svårt att förstå det när man som ett parti som på länge inte har varit i oppositionsställning. FruNordlander var också inne på detta. Men hur kan vi, ,förverkliga våra intentioner om jämställdheten, hur goda de än är, när vi intekan påverka ett beslutsfattande som sker från ensidigt partipolitiskautgångspunkter? Förungefär diskuterades denna fråga i kammaren med anledning av enmotion, 1974:25, som lagts fram av företrädare för de tre oppositionspartierna.Inrikesutskottets majoritet hade tillstyrkt den men genom utslag föllförslaget. I sitt uttalande den gången framhöll utskottet det angelägna i att"utredningsarbetet utförs under parlamentarisk medverkan". Närfrågan nu åter tagits upp genom motionen 1975/76: 181 framhåller utskottet att"skälen för parlamentarisk medverkan kvarstår med oförminskadstyrka". Utskottet biträder motionens yrkande och föreslår att riksdagenger regeringen till känna vad utskottet anfört. Jagber, herr talman, att få instämma i detta och yrkar bifall till inrikesutskottetshemställan under punkten I. Införkvinnoåret har frågan om lagstiftning mot könsdiskriminering tagits upp inomjämställdhetsdelegationen, som dels låtit undersöka de lagar och erfarenhetersom finns i andra länder, dels företagit en översyn av svensk lagstiftning.Resultatet har lagts fram i en promemoria, där man dels konstaterar att det isvensk lagstiftning i fråga om jämställdhet endast finns rester kvarav en passerad uppfattning om mäns och kvinnors roller i samhället och ifamiljen, dels diskuterar hur dessa skön-hetsfiäckar skall utplånas. En översynpå varje departements sakområde rekommenderas för att rensa ut sådana lagar somomotiverat gäller endast ena könet. Beträffandedirekt lagstiftning mot könsdiskriminering förs ett utförligt resonemang, därman även redogör för erfarenheterna i vissa andra länder. Längst erfarenhet avsådan lagstiftning har man i , där dock meningarna om nyttan av enlagstiftning mot könsdiskriminering är delade. Man har t. ex. i nödgats byggaupp en omfattande apparat för att kontrollera efterlevnaden av lagarna. Det ärett sätt att skapa en utbyggd byråkrati. Vidare föreligger en betydandeeftersläpning i fråga om behandlingen av jämställdhetsärenden. Väntetiden föratt ett ärende skall komma upp till avgörande kan enligt uppgift ligga . En sak som i viss mån förefaller främmande för oss i är vidareatt det i är domstolarnas sak att bedöma frågor som hos oss tillkommerpolitiska organ eller arbetsmarknadens parter att avgöra. Det förekommer ocksåi att statliga myndigheter för förhandlingar direkt med arbetsgivare ochatt överenskommelser träffas utan att de fackliga organisationerna kopplas in. Ävenden svenska promemorian har remissbehandlats, och praktiskt taget samtligaremissinstanser har avstyrkt eller ställt sig tveksamma till införandet av lagmot könsdiskriminering. Det finns andra vägar att gå. Jag vill främst nämna attdet behövs ett fortsatt målmedvetet reformarbete från samhällets sida. Ennyckelfråga därvidlag är barnomsorgen. Det är här samhället behöver sätta insina insatser för att föräldrarna skall kunna fylla sina uppgifter både ifamiljen och ute i arbetslivet. Givetvis måste riktpunkten här vara barnetsbästa, varav följer att samhället måste erbjuda olika möjligheter med tanke påde skilda behov och förutsättningar som finns i familjerna. Enfortgående upplysning måste gå jämsides med reformarbetet, och den måste riktastill både män och kvinnor. Den bör sättas in redan i förskolan, fortsätta genomskolan och särskilt beaktas i all yrkesrådgivning. Även föräldrautbildning ärnödvändig med tanke på att attityder och värderingar grundlägges på ett tidigtstadium i hemmet och ofta blir avgörande för individens framtida inställning.På detta sätt kan man effektivt påskynda utvecklingen och främja en medverkligheten mera överensstämmande syn på mäns och kvinnors ställning isamhället. Justatt ändra attityderna till vad vi vant oss att kalla manligt respektivekvinnligt är en av de viktigaste uppgifterna. Det sker knappast genom enförbudslagstiftning, utan genom positivt handlande. Jämställdhetsprincipenmåste ständigt hållas aktuell och vara vägledande på alla områden, inte minsti allt fortsatt lagstiftningsarbete. Tanken att förankra denna princip igrundlagen är riktig, och jag vill instämma i den uppfattning som framförts av1973 års fri- och rättighetsutredning, nämligen att "grundsatsen omlikabehandling kommer till uttryck genom ett pro- Jämställdhetsfrågor m. m. gramstadgande som anger,att den offentliga makten bör utövas så att alla är lika inför lagen".Utskottet är inne på liknande tankar i behandlingen av motionen 223 och menaratt man under alla omständigheter bör avvakta behandlingen av fri-ochrättighetsutredningens förslag innan ytterligare lagstiftningsåtgärderinitieras. Utskottetavstyrker motionen och jag ber, herr talman, att få ansluta mig till dettayrkande som gäller punkten 2 i utskottets hemställan. Förfrämjande av jämställdheten är sådana åtgärder angelägna som ger möjlighetertill deltid och fiextid för både manliga och kvinnliga arbetstagare. Delegationenför jämställdhet mellan män och kvinnor utreder f n. de deltidsarbetandesvillkor. Utredningen väntas bli klar . Endelrapport med uppgifter om deltidsanställdas inkomster och sysselsättningsförhållandenhar framlagts . Den visar att deltidsarbetet har en mycket storomfattning. Drygt 650 000 människor arbetar deltid, dvs. har en arbetstid påmindre än . Av dessa är inte mindre än 600 000 kvinnor.Begränsningen i det kvinnliga yrkesvalet kommer igen även här. Drygt 70 96återfinns inom yrkesområdena kontorsarbete, städning, husligt arbete, hälso-och sjukvårdsarbete eller som affärsbiträde. Jag skall inte trötta medsiffror, men jag kan nämna att ca 40 96 av de anställda inom hälso- ochsjukvården är deltidsarbetande. Endast 51 96 av dessa deltidsarbetande kvinnorär emellertid fackligt organiserade. Detta bekräftar, herr talman, vad jagframförde när dessa frågor diskuterades här i kammaren,nämligen att man från fackets sida i varje fall har visat ett svaltintresse för de deltidsarbetandes fackliga anslutning. Allvarligt är också att170 000 kvinnor arbetar mindre än och alltså går miste omåtminstone någon av de sociala förmåner som normalt följer med förvärvsarbete.I fråga om inkomsterna förtjänar att nämnas att 87 000 av de deltidsanställdakvinnorna tjänar . Ytterligareen skillnad bör framhållas. Praktiskt taget alla kvinnor som arbetar deltid gördet därför att de skall hinna med att klara hushåll och familj.Deltidsarbetande män däremot gör det av andra skäl, bl. a. därför att de önskarfå tid för studier och fortbildning. De deltidsarbetande kvinnornastannarockså, vilket bl. a. utredningen om kvinnor i statlig tjänst har visat,på underordnade platser med låg lön. Ärdet dä värt att skapa fier deltidsplatser? Många anser sig behöva deltid. Dethar gjorts intervjuer med deltidsarbetande, och här kommer återigen fram enönskan om att kunna förena uppgifterna på det mänskliga planet, dvs. hem ochfamilj, med en yrkesinsats i arbetslivet. Deltidstjänsterhar förkastats bl. a. därför att de skulle verka konserverande på en föråldradkvinnoroll, men detta är att se alltför snävt på saken. Vi behöverdeltidstjänster, vi behöver det allesammans av vårt liv. Detgäller både män och kvinnor. Det är när barnen är små och kräver sitt, det ärnär vi kan vilja vidareutbilda oss men vill behålla en viss kontakt medyrkeslivet eller när vi för vår eko- nomis skull anser att vimåste på något sätt stå kvar i yrkeslivet. Vi behöver det också när åldernbörjar göra sig gällande men vi ännu inte vill sätta oss på undantag. Det ärsamhällets uppgift att då se till att deltidstjänster finns, men det skall varatrygghetsgrundande deltidstjänster inom alla yrkesområden, som riktar sig tillbåde män och kvinnor. Deltidstjänster bör också finnas på olikakvalifikationsnivå. Mycket kan behöva regleras för att detta skall kunnafungera tillfredsställande: semesterbestämmelser måste t. ex. i förhållandetill arbetsinsatsens omfattning tillförsäkra deltidsanställda samma rätt tillsemester eller semesterersättning som heltidsanställda. Samhället börmedverka, men många av dessa frågor är. sådana att de bör övervägas och lösasförhandlingsvägen mellan arbetsmarknadens parter. Med tanke på att förutom jämställdhetsdelegationens rapport omdeltidsarbete ytterligare en rapport på detta område, nämligen sysselsättningsutredningensförsta betänkande, kommer anser utskottet att demotionsyrkanden som gäller deltidsarbetet inte nu bör föranleda någonriksdagens åtgärd. Herr talman, jag instämmer i detta yrkande. Enannan åtgärd som jag här skulle vilja säga några ord om är fiextiden - flextidför både manliga och kvinnliga arbetstagare. Viss försöksverksamhet medflextid har pågått så länge som hos olika myndigheter på denstatliga sektorn. En utvärdering har gjorts av användningen av fiextid hosmyndigheter i kvarteret i och den har gett övervägandepositiva erfarenheter. Med tanke inte minst på vad flextid kan betyda förföräldrar som måste lämna och hämta barn på daghem vill jag instämma iutskottets åsikt att systemet med flextid avsevärt bör kunna vidgas på denstatliga sektorn och även introduceras på nya arbetsplatser. Jaginstämmer alltså, herr talman, även i utskottets hemställan under punkten 7och yrkar bifall till denna. (vpk) kortgenmäle: frågade hur man kan förverkliga våra intentioner. Våraintentioner förändras inte och viljan att förändra ökar inte om det tillsättsen ny utredning. Det är inte det som är avgörande. Sedansade att det är ett svagt intresse från de fackligaorganisationerna när det gäller att lösa de olika problemen. Men man måstevända på frågan: Det är de korta arbetstiderna som gör att mänga inte anser detmeningsfullt att tillhöra de fackliga organisationerna, eftersom det inteförändrar deras möjligheter till sociala förmåner om de ansluter sig fackligt. Detförbättrar inte heller situationen att man kräver fler deltidstjänster så längearbetsköparna tjänar på deltid. De kan rycka och dra i kvinnorna som debehagar, och den korta arbetstiden innebär ofta en högre och intensivarearbetstakt. Arbetsgivarna slipper betala sociala avgifter för många av dedeltidsarbetande. Den senaste avtalsrörelsen löste inte det Nr 24 problemet. riskerar man att mista avgångsbidrag, gruppliv- den försäkring,permitteringslön, avtalsenlig sjukförsäkring, pensioner, ATP semesterersättning när deltidsarbetet understiger ett visst antal tim- --------------- mar iveckan eller kvartalet. Det påvisas just i jämställdhetsdelegationens Jämställdhetsfrägor delrapport att många arbetar under den gränsen. Det räcker inte enbart m. m. med en attitydförändring till de negativaeffekterna av deltidsarbete. gör inte att man fårmindre arbetsbörda, att barnen får mer kontakt med sina föräldrar. Det är baragenom förkortning av arbetsdagen för alla som det problemet kan lösas. Först ombåde män och kvinnor får rätt att arbeta och rätt att ha barn kan mansolidariskt dela på ansvaret i yrkeslivet och för hem och barn. FruFREDGARDH (c) kort genmäle: Facket har ett svalt intresse för de deltidsanställda. Jag har självvarit i kontakt med arbetsplatser med många deltidsanställda kvinnor, där manhar sagt till mig att man praktiskt taget aldrig har sett till en fackligrepresentant. Ingen har alltså från facket intresserat sig för dessa kvinnorssituation och velat fä dem med i facket, sä att man kunnat ta upp derasproblem. Jag menar att de fackliga organisationerna har en skyldighet attbedriva uppsökande verksamhet. Man skall inte bara lämna människor i sticket pådetta sätt, Jag vidhåller att deltidstjänster för många kanvara av stor betydelse. Man kan behöva en sådan tjänst vid olika tillfällen isitt liv. Men vi måste se till - och det är samhällets skyldighet att medverkatill detta - att det blir trygghet i anställningsförhållandena för dedeltidsarbetande.