prot · FZ09117 · 1975-12-31 00:00:00 — Redan ibörjan av 1940-lalei, då bostadsbyggandet låg på en bollennivå, diskuteradesfrågan i regeringen i syfte atl trygga en byggnation av den omfattning somstatsmakterna ansåg möjlig. kommunisterna har under många årväckt motioner med förslag om en statlig loialfinansiering av bostadsbyggandet,förslagsvis genom inrättandet av en statlig bostads- ellersamhällsbyggnadsbank. Dessamotioner har dock avvisats av majoritet, även om vi under senare ärkan konstalera atl man i ord sagt sig vara överens i de skrivningar somförekommit i utskollsbetänkandena. Vihar i våra motioner hävdat: Om staten ginge över lill en utsträckt kreditgivningända ned lill botten i form av etl enda bosladslån med en räntesats och enamorleringsplan, skulle detta självfallet varken öka eller minska dekreditresurser som tas i anspråk för bostadsbyggandet. Fördelarna skulleemellertid från bostadsbyggandets synpunkt vara väsentliga. Det nuvarandebyggnadskreditivsystemei kunde helt avskaffas och ersättas med förskott påredan beviljat lån. Den kontroll som utövas avde kommunala och statligaorganen för bostadsbyggandet, bl. a. med hänsyn lill de statliga lånen, bordesjälvfallet vara till fyllest även om statslånet förvandlades lill etttolallån. Allt krångel med avlyft och placering i olikakreditinstitutioner vore med en sådan ordning ur väriden. Statsmakternas beslutom bostadsbyggandet kunde följas i praktiken. Vänsterpartietkommunisterna delar inte regeringens tilltro till möjligheterna att viaöverenskommelser med privatbankerna uppnå en tillfredsställande lösning påproblemen om bostadsbyggandets finansiering. Vi är i stället för en övergångtill statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet och dess följdinvesteringargenom en statlig bostads- eller samhällsbyggnadsbank som tillhandahållerkapital till låg och fast ränta. Jag kan nu upprepa de krav som vi ställt undertidigare riksdagar i samband med att vi har behandlat propositioner frånregeringen, då vi har krävt att man skall ha en ränta pä 3 96 för bostadslåntill hyresfastigheter och 5,1 96 när det gäller villabyggnation och att man skallöka amorteringstiden till . Ett genomförande av detta förslag skulle påett avgörande sätt bidra till att nedbringa byggnadskostnaderna och kapitalkostnadernaoch därigenom åstadkomma lägre hyror i framför allt nyproduktionen. Meddetta yrkar jag bifall lill reservationerna 4 och 5 b vid civilutskottetsbetänkande nr 22. Deförbättringar som genomförts då det gäller kommunernasmöjligheter att tillgodose sina markbehov har inte löst frågan om kommunernasmöjligheter att bedriva en aktiv markpolitik och tränga tillbakaprivatbyggmästare, byggmaterialproducenter och med dem lierade bankintressen.1975 års vårriksdag fattade beträffande markförvärvslånen beslut som innebarenklar försämring av kommunernas möjligheter au fullfölja intentionerna medmarkvillkoret. Beslutetom en förkortning av amorteringstiden för lånen från tio till haravsevärt försvårat för många kommuner att satsa på en utbyggnad avmarkreserver, saneringsverksamhet, samhällsplanering och plangenomförande.Lånevillkoren bör därför nu förändras så att amorteringstiden ökas från sjutill , och den amorteringsfria liden bör föriängas från två till femår. Införandet av markvillkoret bör kunna medföra att storleken av markreservenkan minskas något, och kommunen har genom markvillkoret större möjligheter attåstadkomma en önskad markfördelning. Markvillkoret ger emellertid inle kommunenökade möjligheter att besluta om att en investering skall görais, om man inteförfogar över marken. Därför kommer det alltid att kvarstå ett behov av attkommunerna förvärvar mark. Tillämpningsområdetför markförvärvslångivningen borde utvidgas beträffande ändamålsbestämningenför saneringsfastigheter så atl begränsningen till bostadsändamål endaslkommer alt avse sådan fast egendom som behöver rustas upp. Del skulle innebäraatt samma regler i detta avseende skulle komma att gälla som för fastigheter iexploateringsområden. Med en sådan ändring skulle kommunernas möjligheter attklara större saneringsobjekt öka, även om den framtida användningen inteomedelbart kan fastställas för ett markområde i dess helhet. De lånemedel som står tillförfogande föreslås i budgetpropositionen Anslagtill bostadsbyggande, m. m. 8 protokoll 1975/76:117-118 Anslagtill bostadsbyggande, m. m. ökas med 25 milj. kr. till175 milj. kr. Vi ifrågasätter med hänsyn till den redovisning av lånebehovetsom skett och mol bakgrund av förslaget om utvidgningen av lånemöjligheterna omdessa medel kommer all räcka, och vi har därför i en motion lill årets riksdagföreslagil atl fonden skall ökas till 250 milj. kr. Meddetta, herr lalman, yrkar jag bifall till reservationen 17 b vidcivilutskoitets betänkande nr 22. Underdetta anförande övertog herr andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hert JADESTIG (s): Knappast något annal land kan uppvisa en så snabb och bred utvecklingav bostadsstandarden som vårt. Vi ligger i internationell topp när det gällernybyggnad, bostadsutrymme, lägenheternas standard saml sanitär ulrusining osv.Våra hyror tål också mycket väl atl jämföras internationellt. Vårbostadspolitik har varit inriktad på att komma till rätta medbostadsbristen. har en och annan kommun ell överskott på bostäder.Glädjande nog synes vi vara i en period där antalet lediga lägenheter harkunnat pressas ner - låt vara i en alltför långsam takt - men överskottetminskar i alla fall. Andraproblem har uppstått, bl. a. segregation, dvs. uppdelning av de boende eftersociala, ekonomiska och åldersmässiga linjer. I viss mån träder en dålig allmänboendemiljö fram i åtskilliga äldre bostadsområden, men inte enbart i områdenmed flerfamiljshus utan också i småhusområden. Ettannal problem som tyvärr har förstärkts är de långa avståndenlill service och arbetsplats frän många bostadsområden - inte minst gäller detde byggda småhusen i förtätade bostadsmiljöer. Detta kan vi med glädje konstatera. Underde har småhusbyggandet ställ i centrum. Det är för många en braboendeform. För andra är hyreshusboende bättre. talade sig mycketvarm för småhusbyggandet, som i sig självt kan vara rätt varierande vad gällerstorlek-. Men han hade inte ell enda gott ord att säga om dem som bor och villbo i flerfamiljshus. Personligen skulle jag inte kunna tänka mig alt bo i ellsmåhusområde. Jag tycker flerfamiljshuset har alla positiva fördelar ochytterst få nackdelar. Men vi har en utveckling f n. där nyproduktionen avhyreshus varit alltför begränsad. Detta hämmar naturiiglvis alla de människorsom efterfrågar denna boendeform, och det hämmar framför alllutvecklingsarbetet. Enutveckling i miljö och standard av flerfamiljshusen är nödvändig för atl gealternativ lill den samhällsbyggnad vi" upplever med en omfattandesmåhusproduklion. I annat fall kan vi riskera all våra möjligheter lill ettsamhällsbyggande till stöd för de slora samhällsgrupper som har dessa önskemål ochbehov inte uppfylls. Jag har svårt att tänka mig en samhällsulbyggnad iframtiden utan flerfamiljshus, som ger möjlighel lill bra service, god bostad,goda kommunikationer, närhet till arbete och gemenskap och tillgång lill olikalägenhetstyper - stora som små. Det finns en stelbenthet som vidlåder vårtstatliga lånesystem och som, åtminstone , kan verka hämmande påutvecklingen av fier-familjshusboendel. Framtidens hyreshus måste få del avsmåhusets kvaliteter, t. ex. småhusets uterum och dess friare planlösning. Därmedkombineras detta med flerfamiljshusets större bekvämlighet och chans tillbättre service. är en sådan utveckling glädjande nog på gång - personligen har jag kunnatfölja ett projekt från första idéskissen fram till färdigabygghandlingar. Jag vet att det flnns många människor som anmält sitt intresseför projekt av den typen. Det här huset har t. ex. en terrass för varielägenhet med en yta av 26 m', dvs. större än ett ordinärt vardagsrum. Imarkvåningen finns i varje hus utrymmen för tvättstuga, förråd, hobbyrum, bastuoch gillestuga. Ett stort utrymme lämnas oinrell för att de som fiyltar insjälva skall kunna inreda det. Men ekonomiska medel för detta finns avsaUa ochingår sålunda i kostnaden för objektet. Despeciella kvaliteter som finns i de här husen innebär att produktionskostnadernainte ryms under del lånetak som gäller för belåning av traditionellt utformadefierfamiljshus. och bostadsstyrelse ansåg sig inte kunnagodkänna att den här bostadsrättsföreningen fick statliga lån. Efterframställning har regeringen beslutat att statliga lån skall utgå. Projektetkan nu genomföras till - som jag hoppas - rimligare boendekostnader. I ettstörre bostadspolitiskt sammanhang kan alltså sådana här projekt på olika ställeni vårt land vara mycket betydelsefulla. Denslelbenthet som vidlåder det statliga lånesystemet kan verka hämmande på enutveckling av flerfamiljshusboendet. Genom att inte i slörre ulsiräckning gelån till de verkliga kostnaderna i bostadsbyggandet motverkas också den avriksdagen fastlagda bostadssociala inriktningen för det statliga stödet.Hyrorna blir högre om man i stället för ett statligt lån ränta måsleta ett vanligt lån till kanske ränta inkl. amortering. Men, som sagt, nu harutvecklingsprojektet kommit i gång. Insatt i ett större bostadspolitisktperspektiv kan regeringens beslut visa sig innebära en vändpunkt i synen påflerfamiljshusboendel. Det har nästan blivil en tradition att i denna bostadspolitiska debattargumentera och informera om problem i de kommuner som drabbats av ett stortöverskott av lägenheter. Sin vana trogen kommer med reservationer ide här frågorna. Argumenten är de gamla vanliga och anförs denna gångi'reservationerna 12 och 13 - de gäller dels hyresförlustlånen, delsbeslutanderätten i ärenden om eftergift. Manhävdar alltfort att de kommuner som drabbats av deras bostadsföretag intevidtar kraftålgärder för att lösa frågorna, utan i vetskap om de statligastödåtgärder som finns endast låter allt rulla utan egentligt Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Man hänvisar tillsin partimotion, vars argumentering i själva sakfrågan inte berör orsakernatill atl vissa orter har fått dessa problem. Man bara konstaterar att problemenfinns och att de inle är lösta. Man tror uppenbariigen att man kan lösa dessafrågor med någon form av engångsinsats. Tänk om det vore så enkelt, herrlalman! betänkande argumenterar majoriteten med faktaunderlag. Manvisar - som jag sagt - att det totala antalet "outhyrdalägenheter" i landei glädjande nog har minskal , ochdetta ganska markant. Minskningen har nalurligtvis skett i kommuner därarbetsmarknadssituationen varit relativt god och sålunda en befolkningsökninghar kunnat ske. I kommuner där man inte har någon befolkningsökning och där manalltså har kvar dessa "överskott" har naturligtvis utvecklingen intevarit lika positiv. Ifjolårels debatt - när en likartad reservation också fanns - ägnade jag migrätt utföriigl åt att ge bakgrunden och orsakerna till atl en kommun hamnade idenna överskottssituation. Jag hänvisar lill den debatten och upprepar sålundainte argumentationen, men den är alltfort likartad. Jagtycker att man gör det enkelt för sig när man påstår att kommunernas lättsinneär orsaken till problemet. Skulle de moderata tankegångarna vinna riksdagensöra, vad skulle det då betyda för en ort som t. ex. där jag bor?Ja, hyresförlustlånen skulle vara tidsbegränsade ochhyreseftergiflsmöjlighelerna en saga blott. Del skulle innebära att kommunenensam fick bära en mycket slor ekonomisk börda. Hallstahammarhar redan satsat ca 10 milj. kr. pä de outhyrda lägenheterna. De direktabidragen var uppe i över 8 milj. kr., och vi är medvetna om att vi i denkommunala budgeten måsle ha dessa stora belastningar åtminstone t. o. m. 1980.Vårt kommunala bostadsbolag har en låneskuld till kommunen på något över 4milj. Föross betyder hyresförlustlånen och möjligheten till eftergift och räntebefrielseoerhört myckel. Vi hoppas naturiiglvis att låne- och efler-giftsstödet skalländras så atl det statliga stödet helt får formen av bidrag. Vitycker faktiskt att det kan vara en rimlig förhoppning. Vi vel att det barafinns en väg ur vårt dilemma, och den är att lösa bostadsproblemen genom ökadsysselsättning i kommunen eller i dess närhet. Det behövs en näringspolitik. Bostadssocialadelegationen har besökt många kommuner och glädjande nog även vår. Den delarvår uppfallning all näringspolitiska medel måsle lill för att pressa neröverskottet till rimlig nivå. Naturiiglvis är del också berättigat att satsa påbostadsmiljön. Denargumentation som den moderata reservalionen anför ser vi såsom ett uttryck förcynism. Det går naturligtvis all argumentera med skadeglädje och säga:Problemen är era. Ni får själva lösa dem. De angår inte oss. Men så enkelt fårman inte se på dessa samhällsfrågor. Därför,herr talman, ber jag att få yrka bifall lill civilutskoitets betänkande nr 22i alla dess punkter. () kortgenmäle: I slutet av sitt anförande uppehöll sig vidhyresförlusiåtgärder. Sedan åtgärder vidtogs av statsmakterna för att hjälpade förelag som uppenbariigen byggt fel och struntat i efterfrågan under senareår ökade - trots att man visste om den allvariiga situationen -andelen tommalägenheter i nyproduktionen i rad, dock inte det senaste. Dettaframgår av den statistik som finns i materialet från förra årets debatt. Detvisar att man inte behandlade problemet med tillräckligt allvar. Man borde istället ha gjort om sina planer och byggt enligt efterfrågan. Vianser att det är dags att upphöra med hyresföriustlänen från halvårsskiftet.Eftergiftssystemet måste naturiiglvis vara kvar för att övergängen inte skallbli alltför abrupt. Men vi vill absolut inte vara med om deninstitutionalisering som har kommit till stånd i civilutskottetsmajoritetsförslag och som innebär att bidragen till konkursföretag kommer allöka än mer. Man har inle ens bemödat sig om att ta reda på vad det hela kostar.Man säger bara att bostadsföretaget skall göra en engångsinsats och sedan skallpengarna komma inrullande från statsmakterna allteftersom. Det är en orimliglösning, om man verkligen vill komma till rätta med detta problem. Tillsist vill jag framhålla att det måste vara fel att lokalisera arbetsplatserdit där det finns tomma lägenheter i stället för att bygga bostäder där delfinns arbetsplatser. Det är faktiskt en av kärnfrågorna. Bostadspolitiken harmisskötts, och därför har vi fått alla tomma lägenheter . Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Hert JADESTIG (s) kortgenmäle: Uppstår etl lägenhetsöverskott med så ogynnsamma följder som i minhemort, har man naturiiglvis anledning att granska orsakerna litet meringående och sakligt än vill göra. För det första harlänsstyrelsen felbedömt befolkningsutvecklingen. Fördel andra felbedömdes näringslivets utveckling, delvis på grund av uppgifterfrån näringslivet självt. Fördel tredje kom de fieråriga entreprenadavtal som uppgjordes i enlighet medbosiadsstyrelsens modell inte konsumenterna till godo ulan entreprenörerna. Fördet fjärde medförde 1960-talets bostadspolitik med större lägen-hetsyior meninte ell ökat antal rum att hyrorna blev för höga. Alladessa felbedömningar är naturligtvis en belastning. Där har både stat ochkommun ett gemensamt ansvar. Min kritik riktar sig närmast mot ,som inte vill ta konsekvenserna av detta utan menar alt det får enskildakommuner göra. Men det är skäligt alt statsmakterna tar sin del av ansvaretgenom att stödja de drabbade kommunerna. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. (vpk): Under har del svenska samhällel genomgått enbetydande förändring. Vissa områden har urbaniserats starkt, medan andrautglesals i motsvarande grad. Den inhemska folk-omfiyttningen har åtföljts aven kraftig invandring. Hushållssplitlringen är påtaglig, och sysselsättningensinnehåll har förändrats. Denna sam-hällsförvandling har påkallats avförändringar i produktionsstrukturen. Boendemiljönfår inle störa människors nuvarande eller kommande livsmönster. Boendemiljönmåste tvärtom spegla de förändrade livsvillkoren och anpassas efter dem. Förkvinnorna har övergängen från hemarbete till specialiserat yrkesarbeteföranlett ökade krav pä nya former av service, såväl kommersiell som social ochkulturell, men framför allt krav på en förändrad boendemiljö. Denutveckling som pågår pä bostadsmarknaden är oroväckande. Antalet outhyrdalägenheter tenderar att öka, som småhusproduktionen är slörre ännågonsin. Huset med den egna lilla täppan, omgivet av likadana hus i långarader, allt längre bort från stadskärnorna - vad innebär denna utveckling förkvinnorna? Småhusboendet lockar in kvinnorna i en ny fälla, som binder ochhämmar dem i deras frigörelse. Kvinnorna får än svårare alt hävda sig påarbelsmarknaden. Service och kommunikationer är oftast sämre i småhusområdenoch del förutsätter ett iväfaldigt bilinnehav. Småhusägandet stämmer välöverens med den borgerliga ideologins förväntningar på kärnfamiljen. I småhusetär familjen just den lilla isolerade konsumerande enhet som såivrigt önskar. Mångafamiljer flyttar till småhus för barnens skull. Men den ensidigabefolkningsstrukturen med unga s. k. hela familjer, med familjer som harungefär lika stora inkomster, och där sällan några äldre eller ensamståendefinns, ger barnen en felaktig bild av hur ett samhälle fungerar. Det är inlebara kvinnorna som blir hämmade och isolerade i småhusområdena, det blir ävenbarnen. Varförfaller människorna för småhusdrömmen? Det är egentligen inte så konstigt. Fördet första har marknadsföringen av småhusen varit bedövande effektiv. Man serbara bilder av lyckliga och idylliska familjer mot bakgrund av ell vackert hus,en grön gräsmatta och en flaggstång med flaggan i topp. Fördel andra medförägandet av småhus obestridligen lättnader i skattehänseende. För det tredje harflerfamiljshusboendet inte utvecklats på ett säll som vore önskvärt och inleföljt med i samhällsutvecklingen så som det borde. Boende med en mer kollektivgemenskap och service är förbehållet bara ett fåtal människor. Småhusidénstrider egentligen mol mänga av de målsättningar som vi ställer upp. Delheter t. ex. alt vi måste spara energi, alt vi skall vara jämlika, all barnfrån olika befolkningsgrupper skall integreras och blandas. Det skulle varaintressant att få reda på hur stora kostnader för samhället del ökadesmåhusbyggandet förorsakar. Mot bakgrund av en sådan redovisning borde vi frågaoss om vi ur olika aspekter har råd all låtasmåhusraseriet fortsätta så ohämmat som del gör . Det är viktigt alt man fåren helhetssyn pä bostadspolitiken, där samhällsekonomiska hänsyn också måstebli vägledande. Iell vidare perspektiv blir konsekvenserna än mer negativa. Med den nuvarandeutvecklingen ökar segregationen både människor emellan och mellan olika typerav boende. Eflersom otillräckliga resurser satsas på flerfamiljshusområdentenderar dessa alt förslummas, både de gamla och de relativt nya områdena. Denensidiga satsningen på enfamiljsboendet förstärker orättvisorna iskattehänseende mellan olika former av boende. Alllför lilel medel ochforskning har salsals på all vidareutveckla kollektiva boendeformer. Dettaförhållande är märkligt eftersom - som jag påpekade tidigare - människorslivsmönster starkt har förändrats så all det normala nu är all både man ochhustru förvärvsarbetar. Nuvarande boendeservice och boendemiljö återspeglar etlföriegat livsmönster och bidrar lill alt konservera rester av ell passeratstadium. Detär angeläget att stora insatser görs för att förbättra redan befintligaflerfamiljshusområden och för all skapa exempel på alternativa boendeformer. 1budgetpropositionen föreslås att 30 milj. kr. anvisas för förbällring avbefintliga bostadsområden. Mot bakgrund av alt mycket slora resurser måsteavsättas för korrigerings- och komplelteringsåtgärder i bostadsområdena måste30 milj. kr. anses vara helt otillräckligt. Samhällelhar ansvaret för att det ser ut som det gör i den s. k. ny-slummen med dessdåliga planering, låga utomhusslandard och brister i övrigt. Del är därförsamhällets plikt all nu se lill all del blir bättre. De 30 miljonernaförutsätts kunna räcka för en mängd behov. Bidragen skall användas lill:förbättring av trafikmiljön, åtgärder som avser konstnärlig utsmyckning,komplettering av boendeservice, förbättring av otillfredsställande utemiljöeri syfte atl lillgodose behov av lek, rekreation, motion, samvaro och andrafritidsaktiviteter. Dessutom skall stöd kunna utgå lill ålgärder för attbegränsa buller och luftföroreningar. Mot bakgrund av vad anslaget skallanvändas till måste summan, 30 milj, kr, anses alltför snålt tilltagen. Vpk-molionen870 kräver att anslaget räknas upp lill 60 milj. kr. Uiskottd avstyrker delkravei med motiveringen all bidraget av kommunerna utnyttjats i alltför litenomfattning och . Orsaken till att bidraget harutnyttjats i alltför liten omfattning är givelvis all kommunerna för all överhuvud taget få något bidrag själva måsle ställa upp med lika mycket pengar sombidraget utgår med. Detär kommuner med många outhyrda lägenheter, därför att bl. a. boendemiljön ochservicen är undermålig, som behöver detta bidrag för atl kunna ändra på endålig bostadssituation. Men just dessa kommuner har ofta dålig ekonomi ochanser sig inle ha möjligheter alt göra de egna satsningar som ärförutsättningen för statligt bidrag. Därför måste bidragsreglerna ändras, säatl bidraget kan utgå med hela kostnaden och i varie fall så all det täcker 7596 av kostnaden i första hand. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. förstått var iHölö inte främmande för denna tanke. Del noterar jag med lillfredsställelse.Men utskottet är inte berett att tillstyrka motionen - med motiveringen attverksamheten inte pågått och därför inte kunnat utvärderas.Det är i och för sig rikligt, herr lalman, men tendensen är ändå klar, nämligenatl de kommuner som allra bäst behöver detla bidrag inte har råd att söka det. Jagyrkar således bifall till reservationen 15 i civilutskoitets betänkande nr 22. HerrDANELL (m) kort genmäle: Jag har begärt ordet igen beroende på atl ett par talare, nu senast fruLantz, talat om småhusbyggandet. Det är tydligen inte någon tillfällighet - somjag tidigare var inne på - att man i material från socialdemokraterna och vpkpå alla möjliga sätt traditionsenligt driver något slags opinion motsmåhusbyggande. Jag kan inle förstå detta. Vad är det för fel med att byggasmåhus när man enbart går in för alt just lillgodose efterfrågan? Detär naturiiglvis inte bara fördelar med småhus, och det är inle bra om alla skallbo bara på ett sätt. Lika litet som del var bra på 1960-lalet att hävda attalla skulle bo i fierfamiljshus, och därmed också bygga på det sättet, likalitet är det rätt att nu ensidigt bygga småhus. Del har heller aldrig varitmoderata samlingspartiets uppfattning att man skall göra det. Vi talar - tillskillnad mot andra partier - mycket klart om valfrihet i boendet, en variationi byggandet för att man på del sättet skall få den bästa bomiljön. HerrJadestig nämnde tidigare hur man kunde bygga flerfamiljshus. Det var etlutmärkt exempel på vad som kan göras om man lar bort de onödiga regleringar somi dag finns; då kan man skapa en vettig bomiljö. Sedan försöker man föra en debatt om småhusraseri.Del raseriet är i så fall en följd av det tidigare ensidiga byggandet. Andelensmåhus i byggandet är hög, men antalet är ungefär lika lågt som det varittidigare. Vi måste tillgodose hundratusentals köande familjers önskemål att fåbo som de vill, i den bästa miljön. (vpk) kortgenmäle: Som jag sade tidigare stämmer de argument som för fram heltöverens med den borgerliga ideologins värderingar både när del gällerbostadspolitiken och när det gäller synen på kvinnan. De värderingarna harframgått här inte utan också när vi debatterade t. ex. barnomsorgen. Raserietoch tendensen alt öka småhusbyggandet på flerfamiljshusbyggandets bekostnadkonserverar obestridligen kvinnans situation och minskar hennes möjligheter attgå ut på arbetsmarknaden.