prot · FZ0959 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag vet-all del i vårt samhälle finns många tusentals föräldrar,lärare och elever som är bekymrade för de skador som alkoholen - särskiltkanske mellanölet - vållar bland tonårsungdomen. Såvitt jag förslår finns dettvå vägar att välja - antingen att man avskaffar den skatleklass förmalldrycker som mellanölet tillhör eller alt man för över försäljningen tillsystembutikerna. Jagvet all del kan hävdas atl vuxna människor ändå bör ha sitt fria konsumtionsval och att en övergång till starkare drycker är den risk man löper. Om dellakan vi aldrig säga någonting förrän vi prövat åtgärder. Jag tror att vi äldrefär vara inställda på atl de unga har krav på atl vi föregår med gott exempelinför framtiden. Underdetta anförande överlog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hen (): har den egenheten att alltid använda det övertag i debattensom han har i kraft av alt ha det sisla ordet, till att gå upp i falsett, göraanklagelser och i debatlen föra in nya frågor som man inte haft lillfälle atlberöra lidigare. säger all vi skall vara sakliga och laupp de slora reella frågorna. Det är också hell riktigt all man skall göra det,men var och en måste dä ha uppmärksammat alt inle begagnade sinaavslutande ord till atl säga någonting om en myckel vikiig sakfråga, som fråndenna talarstol hade tagits upp, nämligen vad vi skall göra åt deoerhört höga marginalskatterna. Efler denna uppvisning av är vi fortfarandehelt okunniga om hur socialdemokraterna egentligen vill utformaskattepolitiken. HerrPalme log också upp en undersökning som hade ställt frågan om man lycker allSverige är etl bra land. Alt del är mänga som lycker del har jag också storförståelse för. Hade man kommil och frågat mig, hade också Jag sagl att jagtycker alt är ett bra land. På moderat håll anser vi att det är så braatt vi också är beredda all anslå tillräckliga medel för att försvara vårtland. Atlmänniskorna lycker atl är elt bra land beror också på alt allt i dettaland inte är resultatet av socialdemokratisk politik, vilket bl. a. har altgöra med alt vi haft en opposition som hindrat socialdemokraterna frän atlgöra allting till politik - från all socialisera och från alt låta statenbestämma alll. Atl det antal människor som tycker atl är etl bra landhar ökat får lätt sin förklaring däri att de borgerliga partiernasmöjligheler alt förhindra socialdemokraternassocialiseringsansirängningar varit större i jämviktsriksdagen än lidigare.Undersökningen visar också alt det är fler som vill ändra pä en del i detsvenska samhällel. Det vill också jag, och det är väl fler som då har enförhoppning om all vi verkligen i del val som skall ske kan fäförutsättningar för en förändring genom en regimväxling. Delsocialdemokratiska budskapet ärju all staten skall bestämma alltmera. Samhälletmåste få siörre inflytande, heter det . Det kan lyckas varahöjden av demokrati atl alltmera skall avgöras på politisk väg, att beslutskall fallas inle runt köksbordet ulan vid vo-leringsknappar och iämbetsverken. Menom man går för långl på denna väg kommer de enskilda människorna lätt i kläm.De enskilda människorna, individen och familjen, får inle del mätt av frihetsom måste vara demokratins grund. Vimoderater hävdar atl samhällets grundval måste vara individen och familjen, intestaten och den offentliga sektorn. Man måste vara medveten om alt del ivalrörelserna bara är etl fåtal frågor som blir föremål för någon ingåendedebatt. Skall sedan ändå de valda ombuden bestämma över allt vidare fäll förindividerna, på etl alltmera genomgripande säll, kommer de ju alt fatta dessabeslut ulan att väljarna i val verkligen hafl möjlighet atl tala om hur de villha del i de olika frågorna. Jufler spörsmål som skall bli föremål för offenlliga beslut, desto mindremöjligheler har Ju faktiskt politikerna - det måste man inse - atl noga sättasig in i alla de olika avgöranden som man skall träffa. Resultatet av del blirtjänstemannavälde, byråkrati och fientlighet mot politiker, vilket är motsatsentill en sann demokrali. Socialdemokraternagör gällande att staten måste ha alltmera makt för all kunna skydda de svaga isamhällel. Det är riktigt all samhälleliga ingripanden och stora offentligasatsningar behövs av del skälel. Men del finns en gräns för hur långl man kangä utan att man i stället fär omvända verkningar. I etl alltmera byråkratisktsamhälle får de svaga svårt alt hävda sig. I en djungel av myndigheter, lagaroch paragrafer, författningar och blanketter blir del i stället devälutbildade, de med särskilda förbindelser, de som känner till argumenten, desom kan prata för saken, de makthavande, som reder sig extra bra. Iell radioprogram för nägra månader sedan svarade pä en fråga om hurvanligt folk skall bära sig åt när de får papper från myndigheierna som ärsvåra att förstå. Han yttrade dä: "Jag har varil med så är med och diskulerar någon fin reform och sä beslutar man om den och sedangår det etl par är och sedan sä möter man den därreformen i etl knastrigl cirkulär, där liksom hela del fina har försvunnit- ." synpunkt varatl man skall skicka lillbaka cirkuläret till myndigheterna och be omförklaringar. Men om man prövade lösning skulle man nog strax finnaatt den inle bar så långt. Därför måste man dra en annan slutsats. Man måste,så långl del går, söka lösningar där den enskilde själv kan bestämma hur hanvill ha det i stället för att låta allt flera myndigheter, knaslriga cirkuläroch växande skatter för atl belala alltihop sätta den vanliga människan i kläm. Hurde ekonomiskt svagare kan råka i trångmål genom den central-dirigerandepolitiken har vi klara exempel pä inom den mindre och den medelstoraföretagsamheten. De slora företagen har i dagens läge lättare atl hävda sig. Dehar skatleexperiis, de har personal som kan fylla i alla blanketter, de harchefer som umgås med finansministern, de kan få loss investeringsfonder och dekan beviljas dispenser, de har lättare atl låna pengar och att investera. Allralättast har som bekant de statliga företagen, som kan anlita skattebetalarnasplånbok när del kniper. Varje familj skall t. ex. punga ut med . förall via skattsedeln teckna nya aktier i . Attpåpeka delta - som jag har gjorl - innebär ju inte att k|anka på storföretagen,utan det är i stället alt påpeka hur den socialdemokratiska näringspolitiken ipraktiken fungerar. Vi anser att egenföretagare - de mindre och medelstoraföretagen - inte har samma möjligheter och att delta är beklagligt. Man måsteföra en ekonomisk politik som ser till att dessa förelag kan få svara för demyckel betydelsefulla uppgifter de har i elt väl fungerande näringsliv. Familjen,inle siaten, är samhällets grund. Den naturliga solidaritet och kärlek som kanges inom en någorlunda väl fungerande familj kan inte ersättas, hur storaingrepp och satsningar det offentliga än gör. är påfrestningarna sästora att familjer bryts sönder, och då behövs samhällets slöd. Det offentligakan komplettera - men inte ersätta - familjen. Inomfamiljen kan de små barnen ges en trygg och harmonisk livsslarl som ökarförutsättningarna för det uppväxande släktet all klara sig och undgå den misärsom växande ungdomsbrottslighet och annan olycka är elt tidens tecken pä. Vivill atl föräldrarna för atl lyckas i silt svåra värv skall ha de bästa möjligaförutsättningarna. Dä måste de ha möjlighet att utforma vården av barnen sä somde själva anser bäst. Föräldraansvaret kan axlas om man anser alt man harkunnat ordna del bra för barnen. Av den anledningen vänder vi oss mol denensidiga satsningen pä barndaghem. Föräldrarna måste ha en större valfrihet. Barndaghembehövs, och de behöver byggas ut, men det är inle den enda tillsynsformen, ochden passar inte alla. Deäldres isolering och ensamhet är en skam för välfärdssamhället. De ekonomiskavillkoren har förbättrats, men den mänskliga belägenheten har ofta försämrats.Vi anser att om familjen har bättre möjligheter alt fungera, kan ocksä dennadet moderna samhällets avigsida vändas räll. Om goda kontakter mellan barn ochföräldrar kan tidigt grundläggas, om barnen kiinner att föräldrarna hartillfälle alt bry sig om dem, kommer de också själva alt mera brysig om sina gamla föräldrar. Vimoderater kräver också att skattetrycket skall sänkas. Del är en del av enpolitik som syftar lill atl ge den vanliga människan större möjligheter attklara sig. Det är orimligt när t. ex. den genomsnittliga LO-medlemmen har enmarginalskatt på över 60 "n. Närvi kräver skattesänkning säger våra motståndare att vi vill öka den privatakonsumtionen och alt det därmed är elt "prylsamhälle" som vi villskapa. Men löneökningar är ju också till för att öka den privata konsumtionen,och då är del ingen som föraktfullt talar om "prylsamhälle". Voredet inte bättre alt ha lägre skatter så att löneökningarna före skall inlebehövde vara så stora all det bara blir inflation av alltihopa? Vore det inleen social reform alt sänka skattetrycket så att den enskilde löntagaren fingetillfredsställelsen av att känna att han kan klara sig längre på sin egeninkomst, alt hans länga och lunga Jobb är värt så mycket all han kan försörjasig och de sina? Självrespeki och arbetsglädje skulle kunna befrämjas, och detvore inte heller några dåliga reformer. Närvi kräver lägre skatt säger våra motståndare atl vi med del skulle rasera olikareformer. Men så är det ju inte. Statens inkomster ökar enligl den budget somär framlagd med 10 miljarder. Del räcker atl hålla lillbaka de årligautgiftsökningarna för att inom en ganska kort följd av år skapa utrymme förlägre skattesatser. För alt man skall kunna sänka skatten gäller del alltså atlinle lika lättvindigt som öka statsutgifterna. Omskattetrycket kan sänkas får vi också en gynnsammare ekonomisk utveckling ilandet. Det lönar sig atl arbeta och la initiativ. Det blir lockande mednyföretagande. Svenska förelag kan bällre konkurrera på väridsmarknaden. Kanman på det viset höja de totala inkomsterna i landet stiger också statensinkomster - och del alltså utan några skattehöjningar. Vi får inle glömma, vadsom än sägs frän den här talarstolen, alt reformulrymmel i landet betingas avden ekonomiska utvecklingen. Förödande skatter kommer atl leda lill eltreformslopp. Situationennu i landet är på visst sätt bedräglig. När talar om "denhögsta levnadsstandarden" och pekar på de framsteg som har gjorts glömmerhan att hela den välståndsökning i fråga om konsumtion och standard som vi hadei landei under föregående år, och mera därtill, är betalad genom lån iutlandet. Vår stora skuldsättning i utlandet har vi inle gjorl för all betalaökade investeringar- investeringarna har faktiskt minskal - utan för altbetala den konsumtions- och standardslegring som nu skryter över. Menför atl få ett lägre skattetryck kan man förvisso ocksä göra en hel delbesparingar i dagens stalsutgifler. När påstodatl har lagt fram ulgiflsökningsförslag på 6-7 miljarder var detden mest groteska uppgift som man kan tänka sig. År har vi pekat päbesparingsmöjligheter, och vi kommer att fortsätta alt göra del. Ettområde för sädana besparingar har vi inom mark- och bostadspolitiken. Delallmänna använder 1-2 miljarder för au öka sina markinnehav. Medslora föriusllån och bidrag häller man allmän- 5 protokoll 1975/76:59-60 nyttiga bostadsföretagunder armarna. Del är ell par exempel på onödiga utgifter som vi har f n. Denomfattande utlokaliseringen av statliga verk kosiar slora pengar, för atl pekapå ell annat. Närdel gäller bostadspolitiken firins det alltså en hel del atl spara på. Däremolär del viktigt alt behålla bostadstilläggen, som behövs för att stödja dem somhar del ekonomiskt svårt. En vikiig del av vår politik är att sprida ägandet till de mångamänniskorna för alt på det viset motverka en maktkoncentration. Vi vill inteha en koncentration av ägande på enskild hand -och inle heller pä statlig hand.Del är därför som vi med oro ser på de långtgående förslag lill socialiseringsom kommer från olika håll på den socialdemokratiska sidan. Det blir kärvt i ekonomin . har vi betalat enslor del av den väldiga oljenolan med län. Av varje hundralapp vi svenskarförbrukade 1975 lånade vi utomlands. Det var nödvändigt för att hållaliv i den svenska ekonomin och ge människor jobb. Men vi kan inte fortsätta såhär hur som helst. Lånen skall betalas lillbaka, och för alt klara detmåste vi sälja mer utomlands. Då kan vi inte göra av med lika myckel som annarsinom . Detär denna verklighet vi har alt leva med . Den ställer bådepartier och väljare inför hårdhänta val. Vilkareformer orkar vi med, och vilka mäsle skjutas pä framtiden? Hur stor del avkakans tillväxt kan förbrukas i privatkonsumtion, och hur stor del bör användasi gemensam? Skall stat och kommun ge sig in på siändigt nya områden, ellerskall vi framför alll satsa resurser på att de verksamheter som redan är i gängskall fungera bättre? Detär denna sisla fråga jag tänkte uppehålla mig vid. För politiker kan det oftavara frestande alt peka pä nya uppgifter. Kvalitets- och standardförbättringarär svårare all "göra politik" av än kvantitativa utbyggnader och hellnya projekt. Ur kostnadssynpunkt kan det för elt landsting vara likvärdigt altbygga etl nytt sjukhus och att utöka personalen med en undersköterska förvarje avdelning som redan finns. Men nybyggnationen med den högtidligainvigningen ger större rubriker. Om del får fälla avgörandet hamnar vi snett.Glömmer vi bort innehållet och kvaliteten i verksamheten, gör vi ofta ödesdigramisstag. Medan de makthavande rusar vidare med nya löften, nya organ, nyauppgifter, urholkas del man redan tagit på sig. 1 själva verket hotas då ocksåden kvantitativa utbyggnaden liksom naturligtvis människors förtroende förpolitikerna. Tagdaghemmen som exempel! Bästa sättet att underblåsa den opinion som är negativlill en snabb utbyggnad är atl ge underiag för påståendena atl barn inle hardet bra pä daghem. Del är bl. a. därför som kvalitetsaspekten aldrig fårsällas i bakgrunden. De aktionsgrupper som engagerat sig för flerdaghemsplalser brukar skandera: "Vi vill ha daghem och dom ska va'bra." De båda leden i del kravet förutsätter varandra. Deinvändningar som hörs mol daghemmen bottnar näsian alltid i förhållandet atlbarnen är där för . Inget daghem, hur bra del än är, kan vara stimulerandeför en fyraåring efter tio limmar. Del är när både mamma och pappa måste arbelaälta limmar del flnns fog för påståendet atl föräldrarna inte får nogmed tid atl umgås med barnet i veckorna. Särskill gäller det naturligtvisfamiljer där föräldrarna har tidsödande resor lill och från Jobbet och familjermed bara en vuxen. Daghemmetär avsett atl vara elt komplement lill hemmet och inte en ersättning för det.Blir vistelsetiderna för långa förvandlas daghemmet från komplement lillalternativ miljö. En ensamstående mor uttryckte litet uppgivet saken så här ietl TV-reporlage: "Det ärju inle jag utan daghemmet som fostrarhonom." Närvi ger möjlighet för föräldrar att förkorta sin arbetstid, förbättrar vibarnomsorgens kvalitet. Småbarnsföräldrar måste ges en lagsladgad räll attminska sin arbetstid lill . För atl reformen inle skall blietl slag i luften mäsle inkomstbortfallet kompenseras. Långtidsutredningenborde ha öppnat ögonen på dem som optimistiskt trodde atl sextimmarsdagen föralla var något nära föreslående. vel vi all det är omöjligt atl klara ensnabb allmän arbetstidsförkortning om vi skall infria våra förpliktelser molbehövande människor inom och utom landet. Jusl denna insikt leder fram till attvi mäste låta småbarnsföräldrarna komma försl. Äveni vården av gamla och sjuka ställs beslutsfattarna ständigt i valsituationermellan kvalitet och kvantitet. En kvantitativ utbyggnad är på många hållabsolut nödvändig. Del gäller t. ex. långtidssjukvården. Menkvalitetsaspekterna får inte glömmas bort. Detsägs ofta och med rätta en "mänskligare" sjukvård kräver resurser.Men det finns förändringar av organisatorisk nalur som betyder ofaritliglmycket för den enskilde patienten ulan att kräva mer resurser. En sådanförändring är införandel av ett husläkarsystem. kommer senare alttala om det. Vihar beslutat om rörlig pensionsålder. Men det beslutet räcker inle. I För atl grundtanken bakom det skall förverkligas måste arbetslivet förändrasså alt del också i praktiken blir möjligl atl successivt trappa ned sinyrkesverksamhet. Innan vi hastar vidare lill något nytt område skall vi se tillalt en redan genomförd reform fungerar som vi tänkt oss. Ochkom ihåg atl beslutet om rörlig pensionsålder inle bara innebär att människorskall kunna tidigarelägga sin pensionering. Del finns gott om vitala äldremänniskor som vill fortsätta sin yrkesverksamhet efter 65-årsdagen. Numäsle vi se till alt del finns lämpliga arbetsuppgifter och atl möjligheternatill deltidsanställningar ökar. Detinnebär heller inga ökade kostnader för stat och kommun atl se med välvilja päde insatser inom värden som görs av frivilliga och ideella organisationer. Delfinns människor i del här samhällel som ställer upp Onsdagenden 4 febmari 1976 k. patienlvänner och hjälper sjuka med brevskrivning och högläsning sompersonalen sällan hinner med. Det finns människor som mol blygsam ersättningåtar sig övervakningsuppdrag och uppgiften all vara fosterföräldrar. Del finnsungdomsgrupper som söker bryla isoleringen och tristessen på ålderdomshem,längvårdssjukhus och fängelser. Frivilligtengagemang tillhör det bästa vi har i vårt samhälle. Från sidaupphör vi aldrig alt förvånas över den negativism mol sådana insatser som alltsom oftast kommer lill uttryck från socialdemokraterna. påstår man vård som ges exempelvis pä enskilda värdanstalter i regi är ettutslag av gångna tiders privilegiesjukvård. Sanningen är Ju den motsatta:dessa insatser när ofta de minst privilegierade grupperna i värt samhälle.Ibland påstår man atl insatserna kolliderar med fackels intressen. Inte hellerdet är korrekt. Dessa insatsier syftar inte lill atl ersälla de samhälleligainsatserna, och de skall självfallet ske i samråd med personalen. Men det finnsuppgifter för alla som vill arbeta inom samhällets sjuk- och socialvård. Attdärutöver tillåta och uppmuntra frivilliga insatser på ideell grund kan intevara fel. Under1960- och 1970-lalen har vi satsat väldiga belopp pä att skapa ett nyttutbildningssystem för både unga och vuxna. Förhoppningsvis kan vi under denärmaste åren ägna mer uppmärksamhet än vi kunde göra under ulbyggnadsfasen ålinnehållet i skolan, ät undervisningsformerna och ål trivseln. Ellkrav som måste kunna ställas pä utbildningssystemet är att utbildningen skallleda fram till elt arbele. Mer än nägot annathar ungdomarna rätt atl fråga sigsjälva och oss: Vilken chans har Jag atl få ett arbete när Jag lämnar skolan?Elt arbele som jag kan försörja mig på? arbete som jag trivs med? Ellarbele som känns meningsfullt och stimulerande? Ungdomarnahar rätt att slälla den frågan och anledning alt känna oro för all vi inle harelt fullgott svar all ge dem. Någonkan säga: "Nåja, ungdomarna behöver inle vara mer oroliga änförr." Den som var ung i början av 1930-lalet kan lycka all oron hosdagens ungdomar är överdriven. Jagtror trots alll inle atl det är många som viftar bort problemet så lätt.Tvärtom är det kanske de som i sin ungdom flck erfara vad del vill säga att gåarbetslös som har en särskild förståelse för oron hos varje ung människa somgår ulan arbete. De vet alt del för den arbetslöse inte är någon tröst alt fåhöra alt det var värre . De vet alt arbetslöshet inte är en fråga omstatistik utan om varje människas rätt lill trygghet och självförverkligande,att etl meningsfullt arbete för de allra flesta är värt myckel mer än den lönsom betalas. Detfinns nya anledningar att känna oro. Trots all många fler kan få en brautbildning och irots atl ingen som går utan arbete behöver svälta har 10000-tals ungdomar anledning atl fråga sig: Vad skall det bli av mig? Kommerporlen till arbetslivet att öppnas för mig när skol- porten stängs bakom mig? går 30 000 unga människor omkring och konstaterar atl svarei på den fråganär nej. Trots all arbetslösheten totalt har sjunkit under de senaste två årenhar problemen för ungdomarna inle nämnvärt förbättrats. är nästanvarannan arbetslös under . 30 000 pojkar och flickor-del är lika många somhela befolkningen i t. ex. eller eller Kristinehamnskommuner -går ulan arbete. Del finns nästan lika många arbetslösa blandungdomarna som i alla andra åldersgrupper tillsammans. Detdystra är att framtidsutsikterna inte självklart är ljusare. kommer ungefär 70 000 ungdomar med bristfällig utbildning alt märka,att ingen efterfrågar deras insatser på arbetsmarknaden. Del är den dystra menuppfordrande slutsats som har dragit av en prognos omrekryteringen på arbetsmarknaden . Vadberor del här på? Enkelt uttryckt: en kombination av bristfällig utbildning ochliten eller obefintlig erfarenhet från arbetslivet. Erfarenhetfrån arbetslivet kan ingen begära av den som jusl lämnat skolan. Men de oftastenhårda villkoren på arbetsmarknaden kan ibland ges den ironiskasammanfattningen all man helst skall ha väl-merilerad yrkespraktik ochsamtidigt fortfarande vara under 25! Sant är åtminstone att många arbetsgivare- både enskilda och offenlliga -numera drar sig för att anställa ungdomar somhelt saknar erfarenhet frän arbetslivet. Avdetla måste vi dra en alldeles klar slutsats: Den utbildning vi ger mästebyggas ul med en rejäl kontakt med arbetslivet, som gör ungdomarna bällreskickade atl klara sig på en kärv arbetsmarknad. Lite rätt uttryckt kan manpåstå att skolorna på löpande band kläcker teoretiskt välrustade ungdomar utanatt egentligen bry sig om hur de tas om hand på arbetsmarknaden. Så kan vi intefortsätta. Vi måste slå en brygga mellan skolan och arbetslivet. Det ärorimligt atl 30 000 unga människor ges sä liten hjälp alt finna sin väg frånskola till arbete. Ungdomarnahar rätt alt ställa krav på god utbildning och de har samma rätt att ställakrav på arbete eller praktik. Ingen förbättring av skolväsendet är i dagviktigare än atl komplettera skolgången med en rätt lill arbete. Frånfolkpartiet driver vi därför kravet, att siaten skall ge ungdomarna en garantiför utbildning och arbete eller praktik. Del krävs ett päriband av åtgärder förall klara del - alla mer än värda sitt pris. Lål mig nämna tre. Allaungdomar skall kunna få plats i gymnasieskolan och fler än ges rätt atlgå den utbildningslinje de föredrar. går sju av tio ungdomar direkt frångrundskolan lill gymnasieskolan. Många studieavbrott har sin förklaring i atteleverna inte trivs med den utbildningslinje de kommit in på. Alla som villfortsätta skolgången direkl efter måste få den chansen, och sålångt det någonsin är möjligl måste var och en få räll till den utbildning haneller hon föredrar. Allaungdomar som går ulan arbele måste genom en uppsökande verksamhet näs averbjudande om lämpligt arbete eller råd om kompletterande yrkesinriktadutbildning. Vi vet att många av de ungdomar, som går ulan arbete, inle har fåttkontakt med arbetsförmedlingen. Någon kan säga att del väl ändå är deras egetfel. Men många av dessa ungdomar behöver vår hjälp till bättre utbildning ellerordnat arbele för all inte komma i riskzonen för allehanda nedbrytande krafter.En uppsökande verksamhet av det här slaget är den bästa förebyggande socialvårdvi kan ge. Slalligaoch enskilda arbetsgivare måste förmås att ta emol praktikanter och informeraarbelsförmedlingarna om lämpliga arbetsuppgifter för både varaktiga ochtillfälliga anställningar. Detär i sista hand och regeringens uppgift atl se till att deekonomiska frågorna dä får en lösning. har upprepat sitt förslag omsärskild ersättning till alla arbetsgivare som anställer och utbildar ungdomarunder . Viktigare än att ställa ul storstilade nya löften är att uppfylla deförpliktelser vi redan tagit på oss. Vi har lovat full sysselsättning sorn målför vår ekonomiska politik. För 30 000 ungdomar är del ell hån. Vi harinle råd atl vara ulan deras insatser. Det är gott om arbetsuppgifter som behöverutföras: i företagen, pä vårdsektorn, inom miljövärden, i barnomsorgen.