prot · FZ0932 · 1975-12-31 00:00:00 — Menmin interpellalion avser nalurliglvis om de insatser som görs är tillräckliga,och det är på den punkten som Jag inte tycker att jag har fåll något svar -eller rättare sagt harjag kanske fått ett svar genom all justitieministernsäger all för dagen behövs del inte några ytterligare åtgärder. Jag iror annarsatt jusiiiieminisiern är väl medveten om den oerhörda arbetsbelastning som poliseni dag har - det gäller väl generellt 0/77 åtgärder mot narkotikamissbruket men i synnerhet den del avpolisen som just ägnar sig åt narkotikaspaning - och de våldsamt obekvämaarbetstider som man får arbeta under. Delärju inte heller så konstigt atl polisen känner vanmakt. Inte bara en utanflera gånger beflnner sig polisen i den situationen atl man efter att ha spanatefter en narkolikaliga i kanske elt par års lid äntligen får fastgärningsmännen, som lagfors och döms för brottet - men så visar del sig att dekan fortsätta med sin narkotikahandel inne på anstalten, atl de utnyttjar denöppenhet som finns på många anstalter och all de ofta snart är ute igen iproduktionen och polisen får börja om från början. Jagtrodde all justitieministern insåg att detta var elt problem och au ni skullekunna tala om vilka åtgärder som vidtas för atl om möjligt just effektiviserapolisens spaningsverksamhet och åstadkomma all inte polisens insatser mångagånger blir ganska meningslösa. Närdetgäller antalet narkotikamissbrukare, så tar inte justitieministern upp densaken. Ni uppehåller er i huvudsak vid opiatmissbrukei, och del kan ha sinförklaring i atl Jag i min interpellation har ägnat den frågan ett visstiniresse. Man räknar med att i finns det 6 000-7 000missbrukare av ceniralstimulanlia - nu lalar jag alltså om dem som missbrukartunga narkotika. Man räknar vidare med all del finns 500-1 000 opiaimissbrukarei . När det gäller LSD kan konstateras att del är praktiskt tagetborta, men däremot är det stora mängder människor som missbrukar hasch. Jagvill också säga alt narkotikamissbruket inte i huvudsak är ett storstadsproblem- del har justitieministern inte heller sagt i sitt svar - Jag säger del inågon mån i polemik mol ell här icke närvarande statsråd, nämligensocialminister . I den av justitieministern refererade debatten sadestatsrådet alt narkotikamissbruket huvudsakligen är etlslorstadsproblem, men det utesluter inte atl del också i en landsortsstad kanfinnas enstaka missbrukare eller grupper av missbrukare av tung narkotika. Delär emellertid myndigheternas bedömning, sade statsrådet , att sådana fallär av mer tillfällig karaktär. Det kan också röra sig om etl mindre antalpersoner. Detla var alltså socialministerns redovisning av sin inställningtill problemets omfattning. Jag vill nu fråga om justitieministern delarstatsrådels Asplings uppfattning alt narkotikamissbruket huvudsakligen är eltstorstadsproblem, eller om det inte snarare är så alt alll talar för att vi haretl narkotikamissbruk som är utspritt över hela landei. Vi skall kommaihåg alt langarna är bilburna och kan förflytta sig mycket snabbt från den enaplatsen till den andra. Vadopiatmissbruket angår kan jag inte heller påstå att man i harfunnit turkiskt heroin. Men jag tycker atl priset på opiater i Mtinchen ärtalande. Som jag säger i min interpellalion har priset där plötsligt sjunkitfrån 180 till , och priset brukar ju sjunka när tillgången pånarkolika ökar. Men om den narkotikan kommer från eller från någotannat land vågar jag inte uttala mig om. Här i betingar emellertid etlgram heroin ett pris på . Missbrukarna betalar medandra ord 2 milj. kr. per kg heroin. Man kan Nr 32 Ju jämföra det med prisetpå socker, som kostar per kg. är sålunda enorma summorsom är i omlopp här och som gör att trycket j blir fantastiskt hårt.Självfallet är Justitieministern också medveien här- _ 0/77 åtgärder mot Sedanvill jag upplysningsvis, för den händelse herr statsrådet intenarkotikamissbru- har kunskap om del, meddela alt i har polisen underflera kel år undersökt hur många dödsfall som inträffat på grund avopialmissbruk. Av den undersökningen framgår att 1973 inträffade ett dödsfallvar tolfte dag på grund av överdosering av opiater bland pojkar eller flickorunder . Opiaimissbrukare kännetecknas ju av atl de ständigt måsle ha ökadekvantiteter varför risken för överdosering blir mycket stor. Här i harpolisen enligt uppgift registrerat 38 000 fall av narkotikabrott, och del ärfakiiski ganska mycket. Problemet med narkotikabrollslig-helen i vårt land ärsådeles oerhört stort. Sedanär det alldeles riktigt som justitieministern säger, atl i brottskommissionensförslag och även därefter har man angivit att narko-likaspaningen ochnarkotikabrotten hör lill det som man skall prioritera. Men om vi då ser på vadsom i realiteten har hänt, herr statsråd, så finner vi all bara del hänl attrikskriminalens narkoiikasektion har fått elt tillskott på summa fem personer.Det flck man efter brottskommissionens förslag. Därefter har det intehänt.någonting. Och av de 65 polismännen på rikskriminalen är enligt uppgiftendast 20 disponibla för fältarbete i denna otroligt personalkrävande spaning.Man säger själv på rikskriminalen alt man i och för sig skulle kunna la faståtminstone tre nya ligor, om man hade personella resurser. Men del har maninte, och därför måste man vänta till dess atl man kan friställa personal, såalt man kan gå in för atl gripa de här ligorna. Tidigarevar del på del sättet atl man i huvudsak arbetade med och hansliga, och då fanns del inte så många andra ligor, i varie fall inte när delgäller ceniralstimulanlia. Men får vi räkna med alt tio, femton ligoropererar på den svenska marknaden, fortfarande enligt polisens bedömning.Metoderna som narkoiikalangarna arbetar med förfinas ständigt. De har lärtsig polisens metoder och kan alltså möta dem med motåtgärder. Delär också, som jag tidigare sade, tyvärr ofta samma personer som kommer tillbakai ruljangsen. Omhändertagandena är inte tillräckligt effektiva; deomhändertagna är som sagl snart tillbaka i ruljangsen igen. Arbetet ter sigdärför ganska hopplöst. Nusäger statsrådet att man i vissa län bildat tillfälliga narkotikaenheter. Del är riktigt. Såvitt Jag vet har man sådana enheter i Siockholm, . och jag tror även . Men tidigare fanns det sådana tillfälliga narkoiikaenheter på elt stort antal platser i landet. Jag har några exempel, men min lista är inte fullständig: , - där bedrev man en utomordentligt fin verksamhei -, , , och . Det är väl i och för sig ell bevis 59 0/77åtgärder mot narkotikamissbruket så gott som något för attnarkotikabrotten icke enbart är etl storstadsproblem ulan gäller praktisktlaget hela landet. Mendet sorgliga med detla är. herr statsråd - och del framgår inte av ert svar -all dessa tillfälliga narkotikaenheter har varit tvungna att packa ihop. Manhar alltså inte haft resurser för att fortlöpande ägna sig ål denna spaning,någonting som polisen själv, och jag tror kanske också herr statsrådet, och ivarje fall Jag anser vara av utomordentligt stor vikt. Detta är alltså enresursfråga. Situationen har blivit utomordentligt akut genom den nyligengenomförda arbetstidsförkortningen, som gör alt polisen känner sig pressadockså i det normala arbeiet. Därför skulle Jag vilja fråga herr statsrådet omni ändå inte har någon känsla av atl det behövs en omprioritering, enförstärkning eller kanske bådadera, för att möjliggöra effektiva satsningar påde narkotikaproblem som håller på atl växa oss över huvudet. Narkotikahanteringenär, herr talman, inte enbart en handel med narkolika utan det är faktiskt enhandel med människor. Jag fäste mig vid vad jag läste om den pojke som försvannfrån . Han skulle på sjukbesök, och han hade då genomunderhandskontakter ordnat med all där fanns en pistol, och på det sättet kundehan la sig fri. Han betraktas nu som en av farligaste män. Vad har hanhaft för förhistoria? Jo, han kommer såvitt man kan förslå från ett hyfsat hem,han hade etl jobb och det verkade inte vara några problem. Men han kom ikontakt med ceniralstimulanlia, kom in i knarkeländet, och efter bara någrafå år betraktas han som en av de desperados, om vilka herr justitieministernhäromdagen hade anledning ultala att han givit upp allt hopp. Jagtycker med förlov sagt alt del är ett utomordentligt cyniskt uttalande.Personer som hamnat på brottets bana på grund av atl de missbrukar narkolikaborde man inte ha rätt att ge upp hoppet om. Del är personer som man på etttidigt stadium skulle ha vidtagit åtgärder för alt vårda så atl de kommit urnarkotikaeländel och kunnat fungera som vanliga människor i samhället. Jagvill verkligen understryka något som Jag har sagt i många sammanhang, nämligenatt narkotikaproblemet icke enbart är ett polisiärt problem, icke enbart är ellspaningsproblem. Jämsides med spaningsverksamheten måste man också vidtaåtgärder på vårdsidan. Jag är ledsen att besvära herr justitieministern meddetta - ni kan med fog säga: Vårdsidan är inte mitt bord. Men del är också ettproblem alt vi icke längre har ell statsråd som så alt säga svarar förhela området. Därför tvingas jag ändå att här klargöra alt jag anser att fråganom vården av narkomaner i varje fall måsle tacklas parallellt med frågan om depolisiära insatserna. Närdel gäller vårdsidan är del flera frågor man måste uppmärksamma. För del förstaflnns det en lucka i behandlingskedjan. Det går inte atl bara ta inmissbrukare för akut avgifining; man måsle också se till att det flnnsbehandlingshem som de kan slussas ut till. Där finns det betydande luckor. Fördet andra struntar man i de svåraste fallen, därför alt de intekommer frivilligt. Dem låter man därför vara, och del är kanske de som så småningomblir sådana här desperados. Entredje fråga är naturligtvis de förebyggande insatserna. Jag skall inteuppehålla mig vid dem. Justitieministern brukar själv tala om dem, och Jagdelar uppfattningen att det är oerhört viktigt med fritidsaktiviteter förungdomar så att man tidigt kan länka in dem på andra sysselsättningar ochförhindra att de hamnar i narkoiikagäng. Jagär ledsen, herr lalman, om jag gått litet utanför ämnet, men jag lycker att delär viktigi att klargöra att jag inte anser att detta är en angelägenhet enbartför polisen utan att det spänner över slora områden. Jagär alltså inte nöjd med herr justitieministerns svar när del gällerkonstaterandet au för dagen behövs inga ytterligare åtgärder. Jag tror detskulle finnas anledning atl nu göra en satsning i stil med den vi gjorde 1969.Funnes det inte anledning atl rekommendera länspolischeferna alt försöka fåett samråd inom länen med kommunernas social-vårdsinrällningar, med skolan, medpolisen, med kriminalvården, med föräldraföreningarna för att se om man inte påen gemensam front kunde vidta åtgärder mot narkotikamissbruket? Vore inte delnågonting som herr statsrådet kunde instämma i? Och vore inte en förstärkning,eventuellt kombinerad med en omprioritering av polisens resurser, också någontingsom ni kunde finna anledning atl överväga? Närdet gäller.det andra allvarliga problemet, narkotikasituaiionen påkriminalvårdsanstalterna, konstaterar statsrådet att narkotikamissbrukförekommer i en utsträckning som inte kan anses acceptabel. Jag skulle kanskekunna fråga vilken nivå som är acceptabel. Jag föreställer mig alt herrstatsrådet delar min uppfattning att målsättningen bör vara narkotikafriaanstalter. Men är lägel det att narkotikamissbruket ulgör ell massiviproblem på praktiskt taget alla kriminalvårdsansialter. säger statsrådet atlman har visitationsverksamhel och särskilda visitaiionspalruller. Det ärriktigt atl det förekommer, men man utför vi-sitationerna väldigt olika påolika anstalter. Det förekommer också ofta all besök är helt obevakade och heltokontrollerade. Vi skall också ha klart för oss att personalen påkriminalvårdsansialierna ofta är utsatta för hårda påtryckningar från massmediaoch från andra håll, och det kan vara naturligt att man tänker: "Vi villinte gå in och rota här, för det blir bara bekymmer." Jag tycker det voreangeläget att departementschefen och verkligen gavpersonalen på kriminalvårdsanstalterna det stöd den behöver för att kunnafullgöra sina skyldigheter på ett rikligt sätt. Ensak som jag faktiskt hade väntat mig att justitieministern skulle hauppmärksammat i sitt interpellationssvar var justitieombudsmannens uttalandeatt kroppsvisitation endast får ske när misstanke föreligger om narkotikabrott.Och inte ens om vederbörande är dömd för narkotikabrott presumerar man en sådanmisstanke utan del skall dessutom ha hänl någonting som gör att man verkligenkonkret kan misstänka att smuggling förekommer. När JO dragit upp sådanariktlinjer kan man inte kom- 0//7åtgärder mot narkotikamissbruket ma förbi dem. Det leder,som jag ser det, i praktiken lill att man på en anstalt inte tillräckligteffektivt kan kontrollera förekomsten av narkolika, eftersom man försl måsleha en verklig misstanke om all smuggling förekommer, och del har man intealltid. Vadjag nu har sagl gäller också i fråga om brevgranskning. Man får inte hellergranska brev såvida man inte skäligen kan misslänka alt det förekommersmuggling av narkotika. Jag skulle direkt vilja fråga justitieministern:Överväger ni inte att försöka få lill stånd en ändring av bestämmelserna, ettförtydligande så au man verkligen kan försäkra sig om en sådan kontroll ochdärmed få en rimlig chans att stoppa narkolika på anstalterna? Jaghar tidigare föreslagit all del också skulle införas en kemisk urin-kontroll påde intagna - det tycker Jag inte skulle vara en särskilt kränkande metod - föratt därmed enkelt kunna kontrollera om de intagna på anstalterna varnarkotikamissbrukare eller inte. Jag kanske inte skall fördjupa mig i denfrågan, men jag tycker själv att det är etl bra förslag, och det har på sinahåll i tillämpats med utomordentligt stor framgång. Jag vet inte omjustitieministern har övervägt den frågan och i så fall vilken inställning nihar till den. Detfinns Ju en hel del exempel på missförhållanden på våra anstalter. Jag vet intehur informationen är, men jag har samlat ihop några små stickprov för atl visaatt situationen kanske inte alltid är så bra som justitieministerns svar skullekunna ge vid handen. cell i en av våra anstalter hade man t. ex. blå och röda lampor, man hadelitet soft music, man lät rökelse strömma genom rummet och man satt på golvetoch rökte sina haschpipor. Detta skedde alltså utan att någon ålgärd vidtogs.En person hade lyckats rymma från anstalten, och när hans cell undersöktesfann man atl en massa tegelstenar var bortplockade och instaplade i garderoben.Internen hade kunnat rymma genom hålet, eftersom personalen inte tyckte altdel fanns anledning atl gå in i cellen och titta, ännu mindre i garderoben. annan cell hittade man under en säng hembränt. Det gällde här inteknark, men jag vill nämna del som ett exempel på vilka missförhållanden som kanfinnas. En komplett inbrottsutruslning med kofot och röriång hittades i enannan cell. En person som var dömd för grovt narkotikabrott fick permission föratt sitta i rätlen och lyssna när hans kumpaner ställdes inför rätta, och hankunde på så sätt kontrollera att de inte ijallade. Jag undrar om detla kan ansesvara riktigt. Detstod i tidningen att polisen i måste lyfta ul en inlagenfrån Kumlaanslalten för utredning därför att han var misstänkt för all drivaen omfaltande handel med hasch inom anstalten. Jagvill också säga lill Jusiiiieminisiern alt jag liksom han ibland får besök avolika grupper av människor, och för en lid sedan besöktes jag av en stor gruppfrån olika kriminalvårdsanstalter. De sade att läget var ganska förtvivlat förnärvarande. Misskötsamhei av olika slag, såsom misskötta permissioner närinternerna kom tillbaka nerknarkade eller nersupna, anmäls som sigbör till styresmannen, men del händer ingenting. Ärendena läggs på hög, ochdet blir ingen åtgärd. Dessutom vet de intagna att del inte spelar någon rollvad de gör, eftersom inga åtgärder vidtas. Jagvet inte i vilken utsträckning mina exempel kan anses vara allmängiltiga.Vissa av dem är kanske speciella, men jag tror all det är allmängiltigt allkontrollen på våra anstalter inte fungerar såsom riksdagsbeslutet avsett.Speciellt besvärligt är det naturligtvis på våra lo-kalansialter, där man nuhar placerat många grovt belastade personer som sprider narkotikamissbrukettill de andra intagna. Detta gör att situationen blir ohållbar, och jag tyckeratl det är att beklaga att herr justitieministern i sill svar inte har någotannat besked att ge mig än att inga åtgärder för dagen är aktuella. 0/77 åtgärder mot narkotikamissbruket Hen i (c): Narkotikaproblemaliken är mycket allvarlig. För någon vecka sedandiskuterade vi dessa problem med socialministern i en interpellationsdebatt.Då som förvånades jag något över de uttalanden som gjordes iinterpellaiionssvaren. I dessa uttalanden ger man uttryck för åsikten atlproblemet inte ser ut atl vara särskilt allvarligt eller -som del står på någotslälle i del svar som justitieministern avgav - atl läget är normalt. Lägetär inte normalt när det gäller denna fråga. Det är, herr jus-titieminster, liksom för 14 dagarsedan fakiiski myckel allvarligt. Jag vill gärnaframhålla detta ullryck därför alt jag än en gång via kontakter har fått alldelesfärska uppgifter om situationen, och Jag delar i mycket stor utsträckning fruKristenssons uppfattning angående bl. a. spridningen av narkotikan inte baratill städerna utan även till andra siörre och mindre tätorter. Det är uppenbartatt narkotikan också där är ett mycket stort problem. Om delta inte ärnågot stort problem, varför tillsätter då polisen sektioner som har tilluppgift att försöka komma till rätta med problematiken på dessa orter? Härnämndes ett stort antal platser. De platserna stämmer, det är säkeri mångafier. Jag skall inte räkna upp dem igen, det finns ingen anledning till det.Lål mig bara ta som exempel. Jag vet att där är utomordentligtbesvärligt när det gäller narkotika. Polisen gör utomordentligt stora insatseroch del har, som justitieministern kanske känner till, också bildals en s. k.narkoiikasektion. Jagdelar justitieministerns uppfattning att polisen gör verkligt berömvärdainsatser. Dessa människor som jobbar så oerhört mycket för alt komma till rättamed de här problemen är värda allt beröm, den saken är klar. Deras uppgifter ärframför alll all la langarna och gripa de ligor som hänsynslöst opererar,skall de hjälpa lill all klara missbrukarnas oerhört svåra problem.Jag är självklart också tacksam över au, efter de påtryckningar som fruKrislensson och jag gjort om del inlernationellapolissamarbetet så har det blivit avsevärt 0/77åtgärder mot narkotikamissbruket Depolisiära insatserna är, vill Jag gärna understryka, rätt hyggliga , mende räcker inte till. är läget än en gång av den arten alt det måste tillytterligare kraftfulla insatser från polisens sida för att komma någorlundatill rätta med den svåra problemaliken beträffande narkotikan. Jagvet och Jag tror säkert justitieministern också är informerad om attpolisresurserna inte räcker till. Jag talade med ell polisdistrikt där desade sig ha stora problem därför all personalen inte klarar de storaansträngningar som krävs för all komma till rätta bara med vissa kvarter i enstad där det flnns narkotikaproblem. Till detla kommer det vi tidigare nämndeom läiorisproblematiken. Enannan fråga som jag lycker man måsle skärpa uppmärksamheten på - del är ocksåen uppgift jag fåll från, det vill Jag gärna säga, från välunderrättathåll - är heroinfrågan. Det påslås att den börjar bli myckel kritisk, bl. a. iStockholm, och atl man räknar med all heroinbruket skall spridas även tillandra platser i landet. Om heroinfrågan kommer in igen och skapar ytterligarestora problem - vi hade en liten tendens - måste vi försökaatt i förebyggande syfte ge polisen och de socialvårdande myndigheterna m. fl.de resurser de nödvändigtvis måste ha för att möta den allvarliga situation somser ut att vara på väg att uppstå. Någonsom också sysslar med det här jobbet sade till mig - jag villgärna säga del här - att tendensen går åt fel håll. Del tycker jag är enbedömning som vi skall lyssna till så att vi kan stoppa det förloppet. Om delnu är så att heroinet är på väg hit så krävs det kraftiga samhällsåtgärder frånpolis och sociala myndigheter. Informalion till skolor, föräldrar, ja till allafolkrörelser i vårt land. måste del komma fram information så au vi kanhejda antalet narkotikafall i samhället - på väg all förstöra våra ungdomaroch barn. Del är hög tid, herr justitieminister, atl polisen får resurser somden behöver för alt medverka lill att lösa problemet. Jagvill också gärna ta upp det som nämnde, nämligen att man påanstalterna har en acceptabel gräns: Jag skulle gärna vilja frågajustitieministern direkt: Vad är acceptabel gräns när det gäller narkolika påvåra anstalter? Jag trodde att de intagna befann sig där för att få vård ochinte för all få tillgång till narkotika. började med några reflexioner kring personer som dömtsför narkotikabrott och de ansträngningar som polisen då lagt ner. gjorde det påslåendet att "de var snart ute igen" -jagantecknade just det uttrycket. Jag hade för mig att vi skärpt straffsatsernaför narkotikabrott mycket kraftigt. Jag ser ju många ärenden passera revy idepartementet och kan konstalera att tre, fyra, fem, fängelse numera ärganska vanligt. Om menar alt man snart är ute igen när man dömstill tre, fyra, fem, fängelse. måste jag fråga om fruKrislensson med detla anförande vill plädera för alt vi skall ytterligareförlänga strafftiderna för narkotikabrott. ställde en fråga till mig som sammanhängde medinterpellationsdebaiien med socialministern , därdebatten gällde om narkotikamissbruket här i i huvudsak var etlslorstadsproblem eller ej. Jag kan svara att jag delar socialministernsbedömning, kanske beroende på atl vi har samma källor. Vi får ju lila till deuppgifter som vi kan få frän polisen och sociala myndigheter och på grundval avdet materialet dra våra slutsatser. Sedankom in på personalfördelningen. menar au denpolispersonal vi har inte är rätt fördelad, och alt man när det är fråga om allprioritera i högre grad borde prioritera lill narkotikapolisen. Jag skullevilja fråga om har lagit upp den saken irikspolisstyrelsen, där vi numera har nöjet att se som ledamot.I första hand är det ändå som får bedöma hur vi skallfördela de polisresurser som finns. Vi är i departementet mycket lyhörda på denpunkten när det gäller att fördela polisens resurser så vettigt som möjligt. Vidaresäger atl arbetstidsförkortningen har inverkat. Ja, det har dengivetvis gjort på hela polisområdet. Jag kan lala om för att påkriminalpolissidan innebär arbetstidsförkortningen inte mer än 36 personer, omjag får uttrycka det på det viset. Det är naturligtvis en beklaglig minskning ioch för sig men relativt sett är den inte särskilt betydande. Över huvud tagetär det Ju så, , atl vi har här en gång , , attbestämma hur många nya polistjänster vi skall ha och sedan hur vi skall fördeladem på bästa möjliga sätt. Där har både som juslilieutskoltetsordförande och som ledamot i att medverka lill alt vi får enså rättvis fördelning som möjligt. Del finns även andra områden som polisensysslar med där det är synnerligen angeläget att sälta in resurser. Detta äringen lätt sak. Jag skulle kunna föreställa mig att har kommitunderfund med det i sin verksamhet i . gick sedan över till frågan om narkotikamissbruket i fängelsernaoch började då med någonting som jag lycker inte hörde dit, nämligen allhänvisa lill ett uttalande jag har gjort om dem som vistas på den speciellaavdelningen på Kumla som brukar kallas för Kum-labunkern. Jag grundade mittuttalande på det som redan är sagt i propositionen till nyakriminalvårdslagen. När vi i den nya lagen om kriminalvård i anstalt infördevidsträckt liberalisering beträffande besök, permission, möjlighet tillfrigångsarbete osv. för den allra största delen av dem som är intagna i vårafängelser, uteslöt vi, som väl erinrar sig, dem som var dömdalill och mera.