prot · FY0915 · 1975-12-31 00:00:00 — Sedanjag talade vid höslriksdagens allmänpolitiska debatt har FN:sgeneralförsamling avslutat en rekordlång nedrustningsdebatl med att anta ettrekordartat antal resolutioner, 22 stycken, varav hälften rörandekärnvapenfrågan. Mot bakgrunden av den tragiska verkligheten -rustningskostnaderna fortsätter att rusa i höjden, Vladivosloköverens-kommelseninnebär ingen nedrustning på denna sidan 1985, enbart lägger ut kontrakt påkärnvapen på , endast obetydligt under del totalaofficiella biståndsfiödet från den rika i-landsvärlden till de fattigareländerna - kan man ägna ordflödet och resolutionshögarna från FN en dystergrimas. Men det är viktigt att hålla i minnet, all dessa resolutioner gernedrustningsorganen mandat att fortsätta sill arbete . Ochhär är två omständigheter värda att hålla i minnet i fråga om det trängandebehovet alt äntligen igen nå något konkret nedrustnings- För del första: oavsett händelseutvecklingen under1970-talels första hälft är det förutbestämt att enkonferens skall anordnas för att granska hur det s. k. icke-spridningsavtalelpå kärnvapenområdel har fungerat under sina fem första år. För det andra:händelser har inträffat som ser ut att göra denna granskningskonferens till enviktigare tilldragelse än vad man från början kunde förmoda. Eftersom del sistamötet med förberedande kommittén för konferensen började iGeneve, skall jag nu icke vidare kommentera den annat än i ett avseende som jagåterkommer till i samband med energiproblemaliken. Låtmig nu endast säga två ting ytterligare på nedruslningsområdel. Först:generalförsamlingen lämnade vittomfattande uppdrag till nedrustningskonferenseni i fråga om totalt förbud mot kärnvapenprov och om fredligakärnexplosioner, i fråga om förbud mol kemiska vapen och i fråga om detbesvärliga miljökrigsärendet. blir i varje fall icke ettarbetslöshetens år för nedruslningsförhandlare. Men har det utsikteratt bli ett mer framgångsrikt år än det närmast föregående? Här kommer jag tillmin andra punkt. Undermitt första år som nedrustningsrepresentant i och i FN :sgeneralförsamling har jag fått en allt klarare känsla av vilken respekteradställning som , främst genom min företrädares insatser, har förskaffatsig på detta område. Detta ger oss ett myckel stort ansvar. Vi måste satsa ossi detta arbete, och vi är föresätta att satsa oss i detta arbete med viljan attge vårt bidrag till varje minsta framsteg. Inte minst ser jag alltmer behovetatt i delta arbete inte uppträda isolerat svenskt ulan upprätthålla ständigaoch aktiva kontakter med en grupp med oss likalänkande stater. Dettagäller i det aktuella lägel, herr talman, kanske framför allt del stora ochväxande problem på energiområdet vars anknytning till nedrustningsarbetet ochsträvandena för fred och säkerhet framstår allt klarare. Kammaren har redantidigare hört mig redovisa min syn på den allvarliga och allt svårare situationsom en över stora delar av världen expanderande kärnenergis exponentiellttillväxande sidoeffekter ställer mänskligheten inför, och detta i en ganskanära framtid. Till dessa sidoeffekter räknas, som är allmänt bekant,omhändertagandet av del högaktiva avfallet och formerna för handhavande av detklyvbara material, framför allt plutoniel, som uppkommer underkärnbränslecykeln. Delfanns under förra höstens generalförsamling inga förutsättningar all med utsikttill framgång följa upp det initiativ som vi i dessa avseenden log vidnedrustningskonferensen . Vi var helt enkelt tidigare ute än deflesta andra stater. Men genom all församlingen i en med stor och betryggandemajoritet antagen resolution angav riktlinjerna för den fortsalla behandlingenav problemet med de fredliga kärnex-plosionerna har de svenska representanternavid nedrustningskonferensen, vid granskningskonferensen och vid lAEA möjlighetatt i del sammanhanget - och vid fortsatta direkta kontakter med andraintresserade stater - driva dettainitiativ vidare mot alltmer ökad internationell förståelse. Personligentror jag att velenskapligt-lekniska lösningar på kärnenergins säkerhetsproblemskall bli funna. Men jag anser all möjligheten att på det internationellaplanet klara de problemen kommer att vara beroende av andra faktorer. Jag villmed instämmande referera ett uttalande av en känd amerikansk kärnfysiker,. I en ofta citerad artikel i tidskriften ställde hanfrågan om de mänskliga, politiska och sociala institutionerna skulle visa sigtillräckliga för att handskas med kärnenergins många problem. Vi kärnfysiker,säger han, har slutit ett Fauslkontrakl med samhället. Vi erbjuder, närbridreaktorn är en verklighet, en outtömlig energikälla. Men det pris vi begärär att våra sociala institutioner skall besitta både en varaktighet och enförmåga till ständig vakthållning som vi hillills har varit helt främmande för.Och detta pris, herr talman, som talar om skall inte bara betalas avFörenta staterna, vilket troligen kommer att visa sig svårt nog, utan av allade övriga, politiskt och socialt mer eller mindre stabila stater som nuplanerar kärnenergiprogram. slutar med att fråga: Är mänsklighetenberedd alt betala priset, i form av ett oavlåtligt, järnhårt fungerande, aldrigslappnande, aldrig felande övervakningssystem mot olyckshändelser, stölder,sabotage och terroristhandlingar, riktade mot de särskilt utsatta faserna ikärnbränslecykeln? Enligt min mening är svaret på den frågan helt beroende avom vi lyckas skapa en inlernalionell regim, stark nog att slå emot politiskttryck, effektiv nog att så nära 100 96 som möjligt garantera säkerhet mol allaolika slag av hot och faror som kärnbränslecykeln kan utsättas för. Dettaär icke, herr talman, en teknisk, utan en politisk och social fråga, vilketmånga framsynta vetenskapsmän är medvetna om. Det är därför desto meregendomligt att samme , som har varit med om att starta debatten härom,befinner sig bland de 32 undertecknarna av ett mycket publicerat upprop tillförmån för kärnenergiexpansionen där icke ett ord sägs om de nästan otroligakrav som detta kommer alt ställa på permanensen och hållfastheten i desamhälleliga institutionerna. Orn jag understryker att uppropet snabbt harlagils om hand av och spritts av den amerikanska kärnenergiindustrin, som idagarna i det närmaste fördubblat sin budget för regerings- ochkongresspåverkande aktiviteter, betyder detta icke att en skugga faller överoförvitligheten hos de 32 undertecknarna. Men det betyder alt forskare ochtekniker som uttalar sig med tyngden av sin speciella sakkunskap påkontroversiella områden, för att påverka opinionen och beslutsfattandet, måstevara medvetna om gränserna för sin egen kompetens. Detär icke kärnfysiker som skall tala om för oss all kärnenergins olöstasäkerhetsproblem kan lösas, för de problemen ligger inte på det tekniska planet.Det är på statsvetarna, sociologerna och, i sista och avgörande hand,politikerna som detta ankommer, och vi måste ta vårt eget ansvar. Jag skall inte tynga debatten med nya utläggningar kring våramöjligheter att med svenska insatser bidra till lösningen av mass-fattigdomensskakande problem. Endastnågra få ord för att efterlysa ett konkret svenskt intresse för den FN:ssärskilda fond för bistånd åt de av oljekrisen hårdast drabbade länderna tillvilken så många förhoppningar knutits. ! denna kammare uttalades i debatten den31 , tvärsöver partigränserna, en klar viljeinriktning och ett krav påaktivt svenskt agerande och tidiga svenska bidrag när fonden väl kommit till.Nu finns fonden där med stadgar och en styrelse, i vilken haraccepterat inval. Vädjanden om snara bidrag har sänts ut. Om nuingenting gör i tron all fonden ändå ingenting kan uträtta, står detta imotsättning till uttalade vilja om ett aktivt och tidigt svensktagerande. Och vi gör oss i själva verket i vårt biståndsarbete beroende avFörenta staterna, som från början sagt sig icke komma att lämna bidrag tillfonden och som i konsekvens med detta heller inte har accepterat medlemskap idess styrelse. Jag hop-, pas fortfarande på ett regeringsinitiativ denna vår. Kammaren är väl förtrogen med det krav på en ny ekonomiskvärldsordning som nu ställer i-länderna inför. Bakgrunden kännervi: Med nuvarande politiska och ekonomiska maktförhållanden kan världen ickeanständigt försörja ens sin nuvarande befolkning, så myckel mindre en om 35 årfördubblad befolkning. Och på flera håll i världen arbetar f n. människor ellergrupper av människor på all få fram riktlinjer för ett genomtänkt nyttekonomiskt system, i vilket i-länderna måste basera sina relationer till denfattiga världen på ett nytt tänkande, utforma en sammanhållen och konsekventpolitik på grundval av ett sådant nytt tänkande och planera för följderna avdenna politik i sina egna länder. Redan om drygt ställs i-ländernavid FN-församlingens sjunde extrasession inför uppgiften att visa störreinlevelse och förståelse för vad som väntar i detta avseendeän vad de sannerligen har visat tidigare. Det är mycket glädjande alt Sverigenu sätter i gång aktiva förberedelser för denna internationella tilldragelse,inför ett årtionde som kan visa sig avgörande. Många människor känner djup osäkerhet och djup oro inför världenoch framtiden. Problemen ser ut alt torna upp sig och bli alltmer sammanvävda,komplicerade och svårbemästrade. Allt oftare ifrågasätts överlevandet; tvivletpå detta ligger implicit i den ofta citerade Heilbronerska frågan; Finns dethopp för människan? Å andra sidan finns de som utifrån sina utgångspunkter serobetvingligt ljust . Några olösliga problem finns inte förmänskligheten. Lösningar kommer all finnas, genom ny teknik, genomprismekanismer och substitut. Denna senare grupp människor klistrar gärnaetiketten domedagstänkare och domedagsprofeter på sina pessimistiskaåsiktsmotslåndare. Jag har ofta stått undrande, i många fall klartnegativ, till den förkunnelse som ekonomer och naturvetenskapare av den så attsäga optimistiska 6 Riksda;iens prolokntt 1975. skolan för till torgs, t.ex. i temanumret Ingen , nr 8 av Nationalekonomiska föreningenstidskrift . Detär inte så att jag i hopplös förtvivlan ger upp inför problemens olösbarhet.Tvärtom vill jag med djupt känt instämmande citera den amerikanske publicistenNorman Cousins i ett specialnummer av tidskriften med temat Att återställa förtroendet: "Densvåraste följden av förtvivlan är dess självuppfyllelse. Människor sorn fruktardet värsta ser ut att inbjuda del. Nedböjda huvuden kan inte spana runthorisonten efter nya möjligheter. En energisamling kan aldrig uppstå ur enkänsla av nederlag. Till slut leder hopplöshet till hjälplöshet." Menjag har funnit att de "optimistiska" ekonomerna och naturvetenskaparnagör det alltför enkelt för sig, att de är så lättviktiga och otillräckliga isitt tänkande, framför allt på områden utanför deras eget kompetensområde, attjag måste finna del vara en otjänst åt strävandena till rationellt ochrealistiskt tänkande om människans livsavgörande problem , när justde sätter etikellen domedagsprofeter på sina åsikts-motståndare. Vad som' krävs av politiska beslutsfattare i vår lid -och'vi i dennakammare tillhör dem - är en vilja att se djupt, långt och realistiskt in i vårtids problem, en vilja att gå till politisk handling för att klara upp dem. Dåkan fortfarande 1970-laIet bli ett vändpunkternas årtionde. Underdetta anförande övertog herr andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Herr förste vice talmannenBENGTSON (c): I budgetavseende är finansministern i årets budget mera obalanserad ännågonsin. Inkomster och utgifter stämmer inte alls utan det kommer att fattas12 miljarder kronor. Men det var ju en gång en finansminister som hette GunnarSträng som alltid strävade efter att t. o. m. tolalbudgelen skulle varabalanserad och som alltid hutade åt oppositionen när den ville ha någon kronamer till folkpensioner, barnbidrag eller andra önskvärda ting. Sverigehar också nu gått ut för att låna pengar i andra länder - enåtgärd som socialdemokratin bestämt avvisade. Om denföreteelsen säger dock finansministern i finansplanen: "Jag villemellertid starkt understryka alt en utlandsupplåning för vår del endast fårbli en övergående företeelse betingad av den lid till anpassning som krävs föratt möta oljeprisstegringens verkningar." Och vidare sägerfinansministern: "Vår politiska uppgift måste vara att möjligtåterställa jämvikt i bytesbalansen, dvs. all med egna krafter åstadkomma deresurser som vi anser oss behöva förbruka." Detskulle ju ha varit intressant om finansministern också hade ullalat sig omhuruvida del andra litet ovanliga fenomenet, nämligen under- balanseringar på 12miljarder, i framliden skall bli det normala eller om han anser att vi i enframlid - kanske först när vi får en annan regering - skall kunna komma framtill en balanserad budget igen. Delär inte så underligt att svenska folket frågar hur vårt lands ekonomiskasituation egentligen är och hur den kommer alt bli , meden starkt underbalanserad budget och med upplåningar utomlands. Jag tror attförutsättningarna för vårt land är goda. Våra naturresurser är goda. Vi har enarbetarstam som är utomordentligt skicklig. Vi har dukliga företagare. Vi haren mängd människor som för vårt land framåt. Vikommer väl att dras med perioder av hög- och lågkonjunktur men jag tror ändåall har goda möjligheter att hävda sig i världskonkurrensen. Jag troremellertid inte på socialdemokratins förmåga att styra vårt folks öden. Man harsatsat för litet på produktionsfrämjande åtgärder - vilket man fåttkorrigera i viss mån - och i stället fallit undan för sådant som varit populärt och som har kunnat ge mera röster vid valen. Jaghyser inga större farhågor för statsskuldens storlek , men jag vill påpekaall statsskuld har ökat från 22 miljarder 1960 tillberäknat 74 miljarder 1975. Denna utveckling har lett till delsom finansministern just ville undvika , dvs. att statentagit undan en stor del av de kreditmöjligheter som näringslivet annars kunnatutnyttja. påpekade finansministern att staten skulle lånamindre för att ge större utrymme åt näringslivet alt låna, men det hartydligen glömts bort. Detär på samma sätt med vårt lands utgifter och inkomster. Regeringen föreslår hurbudgeten skall se ut, och del är svårt för oppositionen alt på den knappa lidsom slår till förfogande, och med de minimala personella resurser somoppositionen har, radikalt kunna förändra det stora komplex av siffror ochförslag som en budget innehåller. Detär dock glädjande att socialdemokraterna på grund av jämviktsläget i riksdagentvingats till en rad överenskommelser och eftergifter som i många fall letttill goda resultat. Jag erinrar t. ex. om och förslag attanvända momsen som konjunkturpolitiskt medel. Trots allt negativt som sadesfrån regeringshåll om denna metod får man nu erkänna all den momssänkning somförekom hade avsedd effekt. T. o. m. i en ledande kommentar: "Momssänkningen visade sig ju under förraåret vara en betydligt effektivare stimulansåtgärd än de fiesta föreställt sigoch skulle åter kunna prövas." talade om sysselsättningen var del glädjande all konstatera allherr , som ironiserade över förslag attskapa 100 000 nya jobb, nu med tillfredsställelse noterade att vi har fått dearbetstillfällena. Och det tog inte , som hade sagt att delskulle ta, utan del gick på kortare lid att få fram de nya jobben. hör manalltså inte längre de försmädliga tongångar som tidigare anslogs när det gälldecenterns förslag om 100 000 nya jobb. Enannan anmärkningsvärd sak i anförande var att han sade: Är detnågot fel i att använda AP-medlen för produktiva insatser i näringslivet?Naturligtvis inte! Men framställde det som om de 100 milj. kr.som satsades i aktier låg utan användning i AP-fonderna, vilket ju ärfullständigt fel. De fondmedlen var till fullo utnyttjade - ja, det var sådanefterfrågan på de pengarna att man inte på långt när kunde tillgodose de kravsom ställdes på fondmedlen. Del är sålunda ett helt vilseledande resonemang attframställa det som om där låg 100 milj. kr. som man inte kunde använda tillnågot annat, och därför satsade man pengarna på . Detbör f ö. observeras att de 100 miljonerna reducerades mycket snabbt genomkursfall, , till knappt 70 miljoner. Det är inte enbartgoda affärer att satsa pengar i aktier! Centernoch föreslår nu i en gemensam motion om den ekonomiska politiken enrad åtgärder som syftar till alt sälla vårt land i en effektivberedskapssituation, om en befarad lågkonjunktur skulle komma. Som vi vet ärden svenska ekonomin i hög grad utlandsberoende. Ca 30 96 av allt vad viproducerar säljs till andra länder, och inslaget av importerade varor ochtjänster i det som vi konsumerar är f n. ännu större. Det är ett av de mestallvarliga tecknen i vår ekonomi all bytesbalansen har försämrats så avsevärt.För år 1974 beräknas underskottet till ca 3 miljarder, och del förväntas stigatill inte mindre än 5 miljarder . Valutareserven har minskat kraftigt,och i längden går det inte all genom utlandslån uppehålla balansen. Som jagsade har detta också påpekats av finansministern i finansplanen. Vilkaåtgärder som än vidtas är det nödvändigt att vi kommer fram till ett balanseratutbyte med andra länder. Givetvis är det energiproblemen som ger oss våravärsta bekymmer. De senaste årens forskning och debatt har gjort klart för ossatt kärnkraft betyder oerhörda risker. Som bekant är vi från sida inteheller beredda att bygga ut kärnkraften förrän vi har fått fram metoder sominte innebär sådana oerhörda risker som kärnkraften f n. är behäftad med ochsom har omvittnats i dagens debatt, bl. a. av . Socialdemokraternasnyligen framlagda energiprogram innebär vissa reträtter från tidigaredeklarerade ståndpunkter, och här kan man nog använda ord:"Så går beslutsamhetens friska hy i eftertankens kränka blekhetöver." Delär emellertid tacknämligt att regeringen nu ämnar följa råd på ettannat område, nämligen när det gäller energibesparande åtgärder och högre skattpå energi, och alt regeringen också när det gäller åtgärder för ökad forskningom andra energikällor följer de förslag som rekommenderas av centern.Besparingar kan säkerligen göras eftersom energianvändningen i Sverigeberäknas motsvara ungefär 35 miljoner lon olja , varav inte mindre än 19miljoner ton faller på samfärdsel, uppvärmning och sådana ändamål. karakteriserarsocialdemokraternas energiförslag om ut- byggnad av ytterligare tvåreaktorer som ett försiktigt påslag. Det kanske man kan instämma i, eftersom vitidigare hade lämnat tillåtelse till 11 reaktorer. Om man i stället hadebestämt sig för totalt 12 reaktorer, hur skulle människorna då egentligen hareagerat? Nej, man fick väl ta till något mera, och då kom man fram till talet13, alltså till detta försiktiga påslag. Man erinrar sig väl då JacquesOffenbachs operett med sången; "Kärlek måste vi ha om änaldrig så litet" - i detta fall alltså kärlek till kärnkraftsreaktorer,eller kanske ännu mer kärlek till den prestige som uppstått genom att mantidigare sagt all man skulle göra ytterligare utbyggnader. DeSifo-undersökningar som gjorts visar ju en allt starkare motvilja mot attanvända kärnkraft i vårt land. Låneverksamhetenfrån andra länder är en helt ny företeelse för vårt land och tilldrar sig nustort intresse. Del är givelvis inte just nu möjligt att avgöra i vilkenutsträckningen sådan upplåning kan ske och på vilka villkor. Del är emellertidviktigt att starkt understryka vad finansministern säger om de mindreföretagens möjlighet att låna på utlandsmarknaden - för dem erbjuder det jubra mycket större svårigheter. I finansplanen heter det nämligen: "Fråganom hur de mindre och medelstora företagen skall få tillgång till de utländskalånemarknaderna får dock närmare övervägas." Jag hoppas attfinansministern mycket snabbi tar något initiativ som anger hur detta skallordnas. Den mindre och medelstora industrin är i stort behov av krediter förall ytterligare kunna utvidga sin verksamhet, vilket blir till nytta för helavårt land. Därför bör någonting ske snabbi på detta område. Slutligen,herr talman, vill jag säga några ord om överfiyttningen av pengar frånindividen till staten, dvs. om skatter och avgifter. Regeringen har funnit enlättvindig och man frestas att säga nära nog lättsinnig väg alt la in pengartill staten. Det är dels genom höjd mervärdeskatt, dels genom höjdaarbetsgivaravgifter. Båda metoderna har sina fördelar men de har också mycketstora nackdelar. De strider också mol del ursprungliga socialdemokratiskaprogrammet om direkt beskattning, så att man kan ta ut skall efter bärkraft. Mervärdeskattendrabbar hårdast dem som har det sämst ställt i vårt samhälle. Den familj sommåste använda hela sin inkomst för att köpa nödvändighetsvaror får betala momspå allt vad den köper, medan den bättre situerade familjen kan tillhandla sigåtskilliga saker där momsen inte slår så hårt. Vi kan ju inte momsbeläggautlandsresor, med allt vad därav följer av import av diverse varor till lägrepriser. Mervärdeskatten får också olika verkan på olika varor, Den dyra bilen,den fina villan och annat som har lång varaktighet skall här jämföras med dedagligvaror som låginkomsttagaren måste använda sin inkomst till. Man börsåledes vara aklsam med att höja mervärdeskatten; den har en regressivkaraktär, vilket också påpekades när den infördes. Löneskatteneller, som regeringen av taktiska skäl hellre vill kalla den,arbetsgivaravgiften har ytterst ojämna verkningar. Det är ingen öppen skatt därvar och en vet vad han verkligen betalar i skall. Den kan heller inte varierasalltefter vederbörandes inkomst. De arbetskraftsintensiva företagen drabbasmycket hårdare än de som har långt driven maskindrift. Kommunerna drabbas ocksåmycket hårt av höjd löneskatt, och därmed blir det ånyo låginkomsttagarna somfår hårda pålagor genom att kommunalskallen inte är progressiv. Man bör därföriaktta stor försiktighet med hur långt man driver dessa båda skalteformer. Statsministern sade att socialdemokratin hade satsatpå ett rejält påslag åt folkpensionärerna. Det kan man väl säga. Visst var delett avsevärt belopp som kom att anslås till del. Men man får tänka på attfolkpensionärerna är många. Det är fullt förståeligt att den enskilde pensionäreninte ser det påslag han fåll som särskilt stort. När priserna stiger -jagtänker på de prishöjningar som tillåtils och prishöjningarna på de varor somstår utanför priskontrollen - drabbas folkpensionärerna hårt. 1budgetpropositionen påpekas all pensionärerna får ett nytt påslag.Men hur myckel uppgår det till? Ja, det är fråga om per dag ochpensionär. Jag förstår mycket väl all pensionärerna inte tycker attdet finns så stor anledning att tala om några påslag alls - de 75 örena räckerinte för all uppväga prishöjningarna ute i affärerna. Jag fick ett mycket indignerat telefonsamtal från enpensionär som hade hört statsministerns uttalande. Han påpekade just allpensionärerna inte alls tycker all det gjorts några stora påslag på pensionerna.Jag förstår honom. Man får nog vara aklsam när man gör sådana uttalanden. Viskall göra allt som är möjligt för all förbättra folkpensionärernas ställning.Det kunde ha gjorts mycket mer tidigare, men vi har tyvärr vid många tidigaretillfällen haft socialdemokraterna som motståndare då det gällt att höjafolkpensionerna och framför allt dä det gällt att sänka pensionsåldern, vilketvi nu oavbrutet talande om det äntligen har fåll till stånd. Jag slutar med all uttala förhoppningen attcenterns och program för att möta den lågkonjunktur som vi allafår lov alt förvänta, blir genomfört. HerrPETERSON i (s): krävde före valet 100 000 nyajobb. Många människor trodde alt menade allvar: alt man ville hjälpatill att skapa resurser för 100 000 nya arbetstillfällen. vet vi att på'knappt steg sysselsättningen i med över 100 000, utan attcenterns krav på ensidiga subventioner till arbetsgivarna behövde genomföras.Denna kraftiga sysselsättningsökning når vi som arbetslösheten imånga länder runt omkring oss slår nya skrämmande rekord. Men vi vet nu också -vad vi i valrörelsen anade - alt bakom sysselsätlningsparollersaknades en trovärdig politik. Tvärtom har fört fram förslag, somskulle ha inneburit färre jobb.