prot · FY0963 · 1975-12-31 00:00:00 — Iövrigl, herr talman, vill jag bara konstatera all efter den bristandenoggrannhet som i dagens debatt har visat när del gäller allåterge andras uppgifter och synpunkler, efter den bristande vifia till analyssom hon har visat och -jag kan gärna säga del - efter den arrogans son-| honhar ådagalagt blir man ännu mer klar över att det vore föga välbetänkt alllämna fullmakter på i händerna på som närmastansvarig förvaltare av dessa fulln-iakler inom regeringen. gör sin egen tolkning av vad jag har sagt. FruNettelbrandt påslår alt jag antyder att är en samling människor ulanengagemang. Det har jag inle sagl. Vad vi vänder oss n-iol när del gäller denborgerliga enigheten i fråga om bislåndsutfäs-lelserna. möjligheten alt slutaavtal om insatser som är slörre - någon annan definition har vi inte fått - äratt den delafireglering som skulle göra skulle försvåra och fördröjasamarbetet med . Och nalurliglvis skulle lycka alt det varegendomligt om vi sade all det eller del projektet kan vi inle ge några löftenom, därför all vi försl n-iåsle fråga den svenska . Del måsle ledalill en ökad byråkrati i detta sammanhang. Jag känner mycket väl det storaintresse och engagen-iang som finns i och hos stora delar av svenskafolket för u-landsfrågorna. Närdet gäller enigheten i denna fråga inom borgeriighelen vill jag än en gångpåpeka vad jag sade i n-iill huvudanförande; Behandlingen av frågan är en konstilutionsulskoltet än vad den är i utrikesulskollel. I ulrikesutskotlelhar borgerligheten gått tillsammans om en reservation. Del ges inga lättsinniga löften om biståndsinsatser vid resor.Den egentliga planeringen av skogsindusiriprojektel i har pågått iungefär . Det är alltid noggranna förberedelser och diskussioner medn-iottagarlandet i fråga on-| de insatser son-| vi skall sluta avtal om. HerrTorsten drog också sina slutsatser av vad jag sade on-| den son-i jagtycker besynnerliga centermolionen. Om man läser den får man en bild av hurcentern vill au de samhällen, de länder skall se ut som vi skall samarbetamed. Jag förslår inle hur vi skall kunna förändra dem ulan all gripa in iländernas inrikespolitik. Myckel av vad som skrivs i centermolionen ger inlryckav all man menar all om bara ser ut som vill, dä skall visamarbeta med dem. Jagtror inle det hjälper om jag än en gång citerar den ulföriiga beskrivningen avde effekter son-| skogsindusiriprojektel har för . Jag sade all deli betänkandet finns en myckel klarläggande bild härav. Jag sade'visserligen alljag kanske talade lill döva 'centeröron när jag försökte påtala att projektetfår positiva effekter och inle de negativa effekter som all det får. Jag tror emellertid inte alt jag skall ödsla lid på allupprepa delta för . Herrtalmannen anmälde alt vice talmannen anhållit all lillprotokollet få antecknat all hon inle ägde rält lill ytterligare replik. Hen (): Jag tycker att det iir myckel vikligl all slå fasl en sak efter dendebatl som slalsrådel just har haft med utskottets företrädare.Principerna för den svenska biståndspolitiken måste ligga fast. Som ocksä fruNettelbrandt konstaterat måste vi kunna göra utfästelser som sträcker signågra år framåt i tiden. Vi begär av mottagarländerna att våra projekt skallkunna fogas in,i en långsiktig planering för all pä del viset göra störstamöjliga nytta. Då är del också alldeles naturligt all del skall vara möjliglall, inom de anslag son-i beslulal om och utifrån de allmiinnavägledningar i övrigt som ger, föra en dialog mellai-| SIDA och våraprogramländer. Del är programländerna som skall ha del sisla ordel när detgäller våra insatsers ulforn-ming och inpassning i de ländernasutvecklingsplaner, vilket ju statsrådet också poängterade.Industripolitiken i eller i nägol annat land skall t. ex. inlebestiimmas vare sig på någon cen-lerslämma eller på någon annan partikongress. hiir grundläggande principerna, som vi länge varit överens om, inle ändrasnu är desto mera rimligt som del f n. sitteren biståndspolilisk ulredi-iing medrepresentanter för alla partier, en uiredi-iing från vilken man har anledningatt viinia sig nytänkande kanske också på del hiir området. Deliir också rikligt att slå fasl vad konstaterade, näm-ligei-iatt del finns en majorilel i ulskotlei för alt anslagsramarna lillprogramländerna i de flesta fallen inte skall ändras. Jagkan, herr lalman. inte finna alt de här principerna, son-i jag velalunderstryka, skulle behöva rubbas diirför all man kräver alt skallspela en aktivare roll än den f n. gör. Vad utskottsmajoriteten på den härpunklen begär är, såsom vi i vårt parti uppfattat del, en precisering av defullmakter som redan gäller. Hur den preciseringen skall utformas, dvs. hurfullmakterna skall se ul i delalj, får vi naturligtvis anledning all laslällning lill om del här förslaget bifilles och vi får ell förslag frånregeringen. All påslå au detta önskemål från all få spela en aktivareroll inom ramen för gällande principer för vår bislåndsplanering skulle varaall göra sig lill tals för en biståndspolitik med udden riktad mol u-ländernaär, med förlov sagl, rent nonsens. Fär jag därefter, herr lalman, tacka försvaret på n-iin fråga om hjälp till flyktingar i . Flyklingproblemeti har alltid varit omfattande. Knappast någonslans i världen undernågol skede har ett område rynn så många hemlösa miinniskor. Del har alltsåläi-ige funnits anledning till stora hjälpinsatser i den här delen av världen. Niir jag ställde min fråga stod det ganska klart allsammanbroliel för Saigonregimen var nära. Hundratusentals människor var påflykt från krigets fisoroch från verkliga eller inbillade faror som väntade närmaklen över Saigonkonlrollerade områden definitivt skulle konm-ia all övergå iden andra sidans händer. 1 elt upprop frän Svenska Vieinamkommitlén, son-| jagsjälv skrev under, beskrevs dessa människors situation. De är fullsliindiglutblottade, deras hem har bränts, de rislager de lyckats gömma undan harförstörts, deras byar är späckade med bomkranar där n-ia-lariamyggen kanfrodas. De behöver vår hjälp. Del var detta upprops budskap; hjälp med mal,medicin och pengar. Del var en vädjan son-| först och främst riktade sig tillenskilda miinniskor, men naturligtvis ocksä indirekt till riksdag.Den fick sill gensvar i ell besked från regeringen om ell tiotal miljoner somgenast ställdes lill förfogande genom, som vid det tillfälletsade, om jag minns rätt, en boltenskrapning av befintliga reserver för sådanahiir ändamål. Del finns givetvis anledning alt vara tacksam för del beskedel. Men del finns också, herr ialn-ian, anledning att påminnaom den debatt vi hade hiir i kan-imaren för mindre än ell halvår sedan, idecember förra årel. Dä giillde del också människor i nöd. Hundratusentalsmiin-i-iiskor som svall och dog. inte diirför alt bombplan och pansar skövlatderas risfiill ulan diirför alt årslång torka pä sina håll och översvän-m-iandefloder på andni hade lett lill missväxt och en av historiens värsta hungerkatastrofer.Då pekade vi från sida på den situationen som ei-i särskildanledning för att leva upp lill löftet an del budgelåret vi dådiskuterade - och f ö. iiven diskuierar - ge 1 96 av värbrui-lonaiionalproduki lill bislåi-id. Pengarna borde bl. a. kunna användas,sade vi, lill att köpa upp en del av del oviinlal stora svenskaspann-målsöverskoilet. Hur n-iajoritelen reagenide den gängen har många redanpåniinl om. Försl försökte man hindra all saken alls diskuterades, den hördeinte hemi-|-ia på dagordning, sades del. Niir den n-ianöveri-in-iiss-lyckades sade man visserligen ja till alt vi skulle köpa svenskspannmål, lill sisla vetekornet rent utav, men för pengar som redan varanslagna och avsedda för hell andra ändamål. Del iir därför son-i dag, trols all hon barskrapar alla lill buds slående medel, ii-ite kan ge mer änell liolal, välkomna givelvis n-ien också klart otillräckliga, mifioner. Med deextra 500 mifioner som vi den gängen föreslog och vilkel förslag vi nu uppreparså hade vi kunnat göra en slörre insats för flyktingarna i . Och dethade förvisso varit befogal. Men del förekom också andra mer principiella argumeni emoten slor svensk insats den gången; för etl halvår sedan. Del lönar sig inte altgöra en insats, nöden är för slor. Den som tror "all det är möjligt all med u-hjälp klara situationen i världen, gör sig skyldiga lill heltfelaktiga slutsatser". Det fick vi veta av en av de socialdemokratiskatalesmännen, tillika ordförande i utrikesutskottet. Del är viktigt att angripa"de bakomliggande orsakerna lill katastrofen" sade en annan talesmanför samn-ia parti, tillika dess vice gruppordförande här i kammaren, ochpekade pä behovel au i stället bygga dammar och ändra markanviindningen. Eniredje representant för regeringspartiet spann på samma tema och tyckte allinsatser för människor i akut nöd var ell sätt att "köpa sig samvetsfridmed kortsiktig katastrofhjälp". Del sista, herr talman, kanske i viss mån är riktigt.Jämför vi med vår egen standard är del spollsiyvrar som vi ger ifrån oss förall hjälpa andra. Men del gäller i så fall hela vår u-hjälp och är på ingetsiill någol slöd för tanken all det skulle finnas ell motsatsförhållande mellankravel på katastrofhjälp och insalser för mer grundläggande förändringar iu-landssamhällena. Läget i , som står i förgrunden, visar del.Sverige kan och skall enligt vår mening stödja opinionsbildningen för altParisavtalel efterlevs, föratl människorna också i skall få avgöra sinpolitiska fran-itid. Vi kan och skall göra det lilla vi förmår för att genomlångsikiig utvecklingshjälp hjälpa människorna i den här delen av världen påfötter. Men vi behöver inle se del som ell sätt att köpa oss samvetsfrid all visan-ilidigl gör katastrofinsatser för all avhjälpa den akuta nöd som skapats ikrigets spår. De insatserna gör vi inte / stället för att angripa debakomliggande orsakerna lill sociala orättvisor, utan vi gör dem för all flerskall vara i livel när frigörelsen genomförts och för all vi anser att detalltid iir en bjudande humaniiel all hjälpa niiinniskor soni har del svårt. 1 andra länder är den poliliska situationen annorlunda.Men som liberaler kan vi aldrig låna oss till tanken all della skulle fä ossall se annorlunda på individens värde. För oss kan humanitet aldrig stå i motsatslill social on-|vandling. Vad vi eftersträvar iir ju en social omvandling somskapar samhällen vilka tar större hiinsyn till miinniskan. Hur skulle del då kunnavara någol suspekt i all rädda liv, all la hand om flyktingar och all mildra enhunger som kan göra barnen meniall skadade för livet? Eller för all ställa frägai-i på sii-i poliliska spels;Vad är del som gör all del är fel att göra della i ett land men dill ochrikligt att göra del i elt annat? Jag vill inte. herr talman, beskylla någon i dennakamn-iare för cynism. Men de som med principiella motiveringar, avvilka jag har citerat några, förnekadevär skyldighet att hjälpa svältoffren i , och i det afrikanskaSahelomrädel och som sätter sina namn under upprop om hjälp lillflyktingar i PRR-konlrolleral område i , är faktiskt skyldigakammaren en förklaring. Förmodligenär den riktiga förklaringen, all uppvisad indignation och fina principer lilltrols, ingenting annat än den vanliga benägenheten hos niånga, inle minst hosregeringen, att förlägga de konkreta åtgärderna för all ufiämna klyftan mellanrika och fattiga länder lill nägol annat område än det man jusl diskuierar. Katastrofhjälpbör vi inle satsa på, säger man, när det ställs krav på Slörre och snabbareinsatser i länder som drabbas av svält. Del är långsiktigt bislånd som behövsi stället. Biståndetsom sådant är inte del viktiga, säger man, när del ställs krav pä att Sverigeskall uppfylla enprocentsmålet i räll lid och dessutom gå vidare utöver dennaenda procent. Det är våra totala relationer med som behöverförändras, svarar man. Menden hiir bristen på engagemang, den här obolfärdigheten när del gäller attfatta positiva beslut på de punkler man diskuterar vid varie enskilt tillfälle,brukar mycket sällan uppvägas av någol större engagemang pä de andra områdensom man betonar som viktigare. Därförfinns det, herr talman, nog anledning alt vara ganska skeptisk lill all de -jagsyftar nu inle bara pä den utan på i-länders regeringar överhuvud tagel - som är tvekat att infria löftet om biståndets storlekskall vara beredda lill de mycket större uppoffringar som krävs om den rikavärlden skall leva upp till FN:s deklaration om en ny ekonomisk världsordning.Man är pä sina håll i debatten redan i full färd med att tolka dendeklarationen och situation över huvud tagel efter vad som passaregna syften och fördomar. Risken är stor all det här viktiga dokumentet, istället för all bli det handlingsprogram som del var avsett att bli, blir enursäkt för handlingsförlamning. Fördel första framställs den här deklarationen pä sina håll ganska ofta som om denskulle innebära en nedtoning av kravel på överföring av ekonomiska resurserfrän rika länder lill fatliga länder. Det är fel. Deklarationen lar upp enmängd frågor utöver de direkta resursöverföringarna - det är riktigt - viktigakrav pä en starkare ställning för i världshandeln, rätt föru-länderna alt förfoga över sina naturtillgångar m. m. Men det har ju inleminskat tyngden i kravet pä omfördelning av inkomsten. , som utgör av världens befolkning, svarar endast för av världens inkomst. Delkonstaterade FN:s extra generalförsamling i den deklaration där man manade lillinsalser för all "undanröja den allt slörre klyftan mellan utveckladeländer och ". Konkretmanar man de rika länderna att öka det offentliga biståndet så alt delövenräffar den gällande FN-deklaralionen om enprocentsmålet. Fördel andra kommer manibland, med hjälp av just FN-deklaralionen .s protokoll 1975. om en ny ekonomiskvärldsordning, med lösliga påståenden om position, påståenden somsaknar stöd i de texterna och som man använder som argument för felaktigaanalyser av vad det är som brister och vad det är som måste göras. Mansäger alt världshandeln är jÖr liberal. Och visst måsle under etluppbyggnadsskede ha etl visst skydd för sin hemmamarknad. I och med all manacceplerar del, ger man naturligtvis visst avkall på frihandelsprinciperna. Menu-ländernas största problem är ändå att de rika länderna på sina hemmamarknaderär,/ö/- litet liberala, har för myckel av både tullar och andra handelshinder;alt de alllför snabbi ulnytfiar paragrafer i prefe-renssyslemen som gör detmöjligt alt begränsa u-landsimporten; att de alltför snabbi återfaller tillproteklionism när del krävs för all skydda de egna ekonomierna; att viktigau-landsvaror, t. ex. textilier, konfektion, lädervaror och livsmedel, är hellundantagna från liberala importregler; att tullarna är högre på förädladevaror, vilket gör de effektiva tullarna på själva bearbetningen mycket storaoch försämrar möjligheler att bryta sig ur sitt ensidigaråvamberoende. Enannan inle ovanlig diskussionslinje är att livsmedelskrisen i världen ärmarknadsekonomins fel. Till det kan man säga all visst är de rika ländernaskonsumtionsmönster ell huvudskäl lill livsmedelskrisen, jämsides med den snabbabefolkningsökningen i de faltiga länderna. Vi i den rika världen låler t. ex.80 96 av den spannmål vi förbrukar gå via kreatursfoder. På så sätt går enmängd protein förlorad. En svensk förbrukar nästan fem gånger så mycketprimärkalorier som en indier. Men del här är en fråga om inkomstfördelning ivärlden och om konsumtionsmönster i de rika länderna, inte om marknadsekonon-iieller socialistisk planhushållning. Den absoluta och akuta bristen på spannmålde allra senasie åren beror i själva verket - och del kan inle rimligenmarknadsekonomierna bli beskyllda för - på alt haft svårighetermed sin spannmålsproduktion. 1972/73 gick och ut påvärldsmarknaden och köpte 25 mifioner lon vete. Det är halva viirlds-handelnmed vete under elt norn-ialår, och det var väsentligen därför bristen blev säslor. Dessutom har och andra östeuropeiska länder, precis som visjälva, lagt om sitt konsumtionsmönster lill förmån för mer köttkonsumtion itakt med välståndsutvecklingen, och det kräver naturligtvis ständigt slörrearealer för växtproduklion. Avdel här kan vi dra slutsatsen att det behövs en inkomslufiämning mellan rika ochfattiga länder, all de rika länderna, alldeles oberoende av samhällssystem,sleg för steg bör lägga om sill konsumtionsmönster, och att världen i detknappa försöfiningsliige som råder varken har råd med denöverflödskonsumtion som präglar de rika industriländerna eller med detineffektiva produktionssystem som präglar den sovjetiska statssocialismen. Denekonomiska tillväxten behöver bromsas är ett fiärde, inte ovanligt påstående.Den behöver t. o. m. övergå i nolltillväxt, säger man på sina häll, och menar att detskulle vara en patentmedicin för att lösa världs-problemen. Och visst börslöseriet minska, precis som jag varit inne på, framför allt slöseriet medenergi och knappa råvaror. Men när vi vel all världen om tio är, alldelesoavsell vad vi gör, kommer alt ha ungefär en mifiard fler människor än ,kan jag inte se del som någol annat än fruktansvärt ansvarslöst att gä ut ochplädera för alt resurserna inte skall öka. Det är klart alt resurserna måsteöka, men de måsle bli rättvisare fördelade än de är f n. Manbrukar också - jag skall ta det som ett sisla exempel på vad jag lycker ärvanföreställningar i den biståndspolitiska debatten - säga att del inte ärbiståndet som egentligen behöver ulan möjligheten att föra ettmaktspråk. Det anförs inle minst frän socialistiskt häll, där man inspireratsav ofieländernas framgång med deras ofieblockad mol industriländerna. Ochvisst är det bra om kan stärka sin maktposition och därmed sältaetl större tryck pä de rika länderna att handla solidariskt. Men det ärfullkomligt illusoriskt alt tro all del här skulle kunna vara en lösning förflertalet . Ofieländerna har en alldeles unik position. De flesta av demhar vi inte anledning all i rent ekonomiskl avseende över huvud taget betraktasom . Och inget av de länder som vi lalar om när vi menar egentligau-länder är i besittning av nägon råvara med tillnärmelsevis den strategiskabelydelse för de rika ländernas konsumtion som ofian har. Därförmåste den riktiga slutsatsen bli all vår solidaritet med behövs -inle för alt hindra dem frän att tillgripa bojkotter som kan skada de rikaländernas ekonomier. De behöver vär solidaritet därför alt de är svaga, därföralt de - lill skillnad frän oss - aldrig kan föra något maktspråk. Jagtror, herr talman, inle etl ögonblick alt våra biståndsinsatser ensamma förmårlyfta de fattiga länderna ur deras misär. Sä långt kan ha rätt idet citat från den förra bislåndsdebalten som jag tidigare återgav. Jag ser detsnarare sä - och jag tyckte mig finna samma tankegångar i statsrådetSigurdsens anförande - alt biståndets uppgift skall vara att bidra lillu-ländernas egna ulvecklingsansträngningar, att göra det möjligt för u-ländernaalt själva utnytfia de resurser som också de länderna har, materiellt ochmänskligt, men som de inte kunnai utnytfia därför all den sociala ochekonomiska strukturen i de här samhällena länge varit anpassad till snabbavinster för utländska förelag och intressena hos en liten inhemsk överklass. Menvad jag lycker är riktigt att slå fast - och det är del jag velat framhålla meddetta anförande - är att vi inle varie gång vi ställs inför konkreta förslag,som skulle kunna föra en bit framåt, skall avstå från att fullgöraden insatsen med hänvisning lill behov och åtgärder pä andra områden eller tillomställningar och nyprövningarsom kan komma alt krävas i framliden. Delta ärjusl - så lycker jag bilden framstår - svagheten i de rika ländernasuppträdande visayi de fatliga; vifian att göra del man kan och all göra del-nu. Vadvi har upplevt är att de rika länderna sagt alt de skall avstå från enprocent av sin produktion 1975 lill bistånd medan de faktiskt bara uppfyllt entredjedel av detta löfte; att de rika länderna talat för an måsteutveckla sina ekonomier men satt stopp för produkter sä snart manhar försökt säfia dem på de rika ländernas marknader; alt de rika ländernaslött tankar pä kataslroflagring av livsmedel men med få undantag vägrat altge konkreta bidrag till internationella livsmedelslager. Listan,herr lalman, över löften som svikits skulle bli en mycket viktig punkt kortareom den svenska röstade för all del redan alltför länge förhaladeenprocentsmålet nu skall infrias. Jag framhöll i mitt första anförande samma uppfattning som den herrUllsten anförde, nämligen att vårt bistånd aldrig kan bli av avgörandeomfattning i förhållande lill de totala behoven i . Jag sade ocksäatt man ofta av debatten kan få det intrycket - i varie fall av niångadebattörer - alt om vi bara gav en viss kvantitet skulle vi kunna avhjälpadessa behov. Jag noterar alltså att i detta avseende har sammauppfattning som jag. Vidiskuierar en del av en budget, som regeringen presenterade för riksdageni januari och som omspänner 93 mifiarder kronor. Del är klart all man kan haolika uppfattningar om hur myckel av dessa 93 mifiarder som skall anslås tillu-landsbiständ, till arbetsmarknadsinsatser, lill ulbildning eller vad det nukan vara. Också från parti har ju i det sammanhanget anförts endel uppfattningar som inte ligger i linje med regeringsförslagen. Menjag tror att vi inle ens genom att anslå alla de 93 mifiarderna tillu-landsbistånd,oni nu nägon skulle komma pä den idén, skulle kunna klara allade svårigheter och all den nöd som finns ute i . I en realistiskpolitik måste man ändå ta hänsyn ocksä till behov och åigärder pä andraområden, även om inte ville höra talas om det i dessa sammanhang. Jagfär självfallet del av opinionsyttringar som ger uttryck för olikauppfattningar i dessa frågor. En del säger att vi ger alldeles för litet iu-landsbislånd medan andra menar alt vi ger alldeles för myckel, alt vi bordeskära ner på bisländsanslagen. Jaghar tidigare kunnai redovisa att vi redan under föregående är nådde FN-målet0,7 96. Jag kan också redovisa alt när det gällde att ge svar på den vädjan ominsatser för de hårdast drabbade länderna som FN framförde harSverige lämnat 350 mifi. kr., om man lägger ihop det som har gäll direkt lillvåra mottagariänder som extra bistånd och det som har gäll tillFN-organisationerna. HerrUllslen var ocksä inne på livsmedelssiluationen och våra möjligheterdärvidlag. Det kan dä kanske ha sitt intresse att nämna den siffra som gällervåra totala veleleveranser till innevarande Det rör sig omungefär vete. Jagtycker alltså att hävdar sig gott i jämförelse med andra i-länder närdet gäller insalser för . Tillslut, herr talman, skulle jag vifia komma med en personlig reflexion. Efteratt ha lyssnat till vill jag uttrycka etl beklagande över att haninte har haft tillfälle att mera påtagligt påverka det borgerliga agerandet iutrikesutskotlel. Jag tror att betänkandena skulle ha sett annorlunda ul dä. HenULLSTEN (fp) kort genmäle: Jag ber att fä tacka för komplimangen, även om denmöjligen väsentligen var taktiskt motiverad. Det föreligger ingen motsättningmellan mig och om hur majoritetens krav på slörre insyn frånriksdagen i bislåndsplaneringen skall tolkas. Vi har begärt en precisering avden fullmakt regeringen har och som vi menaratt regeringen inte skall mista.Del kan vara naturligt, eftersom fullmaktens omfattning i pengar stiger i ochmed all bisländsanslagen blir större och slörre. Jag har som sagl väldigt svårtatt se varför man ifrån socialdemokratiskt håll skall behöva bli så uppskärradöver detta krav som frän vårsida är förenat med ett klart uttalande attprinciperna för biståndet och biståndsplaneringen skall ligga fast. Detsom hade att säga i övrigt uppfattade jag egentligen inle somnågra invändningar. Vi är överens om alt biståndspolitiken från ett rikt land,såsom , inle innebär att vi på något sätt har åtagit oss att försöriau-länderna. Vi har bara åtagit oss att göra en insats med kapital och personalför att själva skall kunna utveckla sina resurser i människor ochnaturtillgångar. Och dä är del ocksä alldeles klart att del finns utrymme förmera än vad har presterat .