prot · FZ09142 · 1975-12-31 00:00:00 — är vårtsamhälle med dess öppenhet och mångfald vad gäller informaiion och debattbetydligt bättre rustat än 1930-lalets samhälle för atl möta och bemöta falskarykten och andra osanna påståenden. Förden händelse icke har hunnit fördjupa sig tillräckligt i dettaärende vill jag läsa upp vad som står i direkiiven för utredningsmannensuppdrag: "Med utgångspunkt från nuvarande förhållanden och det vitalaintresset av en fri samhällsdebatt kan det vidare vara motiverat att ägnasärskild uppmärksamhet åt frågan huruvida de i 8 och 13 S§ angivna brotten,ryktesspridning lill fara för rikets säkerhet och tagande av utländsktunderstöd, är ändamålsenligt utformade." Detta har alltså direktrelevans till den svenska yttrandefriheten och våra möjligheter atl sprida information men också våra möjligheter att ingående i de olika massmedier som står oss lill buds diskutera för hållanden som rör det svenska samhället och de svenska myndigheterna. 126 När det gäller huvudfrågan, spioneri, ärförhållandel likadant. HerrLövenborg talade om att vi i utskottet hade ägnat oss åt en visshisloriediskussion, och det är alldeles riktigt. Man kan kanske inte i dagrikligt förstå anledningen till alt det förslag som lades fram, vilket grundadesig direkt på straffrättskommitténs betänkanden, gick igenom utan kommentarer,utan diskussion praktiskt tagel. Departementschefen hade inga kommentarer,utskottet kommenterade ingenting, sade ingenting. Bland remissinstansernavar det egentligen bara som tryckte på det ytterst vitala ochviktiga faklum att medan man hade den enda bestämmelsen alt detskulle föreligga ett direkt uppsåt att gå främmande makt till hända, såinfördes nu ytterligare två rekvisit, nämligen indirekt uppsåt och eventuelltuppsåt. Sedanhar bestämmelserna stått där i vår lagstiftning, och det var först när den s.k. IB-affären inträffade som vi började ifrågasätta om bestämmelserna ibrottsbalken och i tryckfrihetsförordningen verkligen stod i rimlig relationlill det som vi anser vara riktigt. gjorde inledningsvis en något försmädlig kommentar om den snabbhetmed vilken och justitieministern ibland handlar. Del ärganska förbluffande att hon inle tycks komma ihåg den pressdebatt, den debattsom fördes i TV och de interpellationsdebatter som hölls i denna kammare, därden nuvarande lagstiftningen verkligen mötte ytteriigt stark kritik och där manhävdade alt regeringen borde vidta åtgärder för att se överlagstiftningen, som man i IB-affärens belysning icke fann överensstämma med vaddet allmänna rättsmedvetandet uppfattade som riktigt och rimligl. Detvarav den anledningen som den s. k. Sjöbergska utredningen kom till ochmassmedieutredningen fick sina tilläggsdirektiv. När borgerliga talare här harframfört kritik mot utredningen, påtalat bristen på parlamentariskt underlagför utredningen och det synnerligen tunna material som ligger bakomställningstagandena i propositionen, vill jag bara be t. ex. attläsa vidare på s. 9, där ett enhälligt utskott ändå skriver attutredningsmannen hade nära samråd med massmedieutredningen och med 1973 årsfri- och rättighetsutredning. Han har med andra ord ingalunda varit så ensamoch utan möjligheter all diskutera med tryckfrihetssakkunniga och medparlamentariker som det har påståtts både i utskottet och i denna talarstol. Attdiskussionerna här måhända kan ta överbalansen en smula beror just på attjustitieutskottet enbart har haft anledning att diskutera spioneribrottet idess olika aspekter utifrån brottsbalkssynpunkt. Andra har haft möjligheter altbehandla de bestämmelser som skall gälla för brottsrubricering och annat itryckfrihelslagsliftningen, och det måste slås fast att juslitieutskottetendast haft befogenhet alt diskutera den här propositionen utifrånbrottsbalkssynpunkt. Men det som jag finner mest anmärkningsvärt, när numajoriteten i utskottet drev igenom en remiss till lagrådet, är att lagrådet harsett på det här lagförslaget med samma snäva syn som vi av naturliga skäl harfått göra i utskottet. talade mycketom det berättigade och det grundlagsenligt riktiga i att hänföra delhär ärendet till lagrådet. Jag ifrågasätter icke rikligheten idetta. Jag vill bara slå fast att vi från socialdemokratiskt och kommunistiskthåll motsatte oss förfarandet helt enkelt därför att vi hävdar att lagrådet ären samling höga jurister som skall bedöma frågorna ur juridisk-iekniskkonstruktionsmässig synpunkt men som icke har någonting atl göra med politiskavärderingar. Dem skall vi göra i utskotten och här i kammaren, och jag vill nogsäga, eftersom det här rör sig om ett prejudikat, att den lagrädsremiss somligger till grund för en hel del ställningstaganden från borgerligt håll iärendei är hell annorlunda än alla andra lagrådsremisser man har sett.Den är okoncentrerad. Den är inte stringent. Den består av en massavärderingar, till vilka vi icke kan och enligt min åsikt icke bör la ställning. Lagrådethar väl innerst inne varit medvetet öm detta. Del skriver nämligen följande,när det förordar alt 13 5, om tagande av utländskt understöd, inle upphävs menatt lagrummet omarbetas i syfte att åstadkomma en tillfredsställandeavgränsning av det strafföara området: "Hur en sådan avgränsning skall skesaknar lagrådet möjlighet att uttala sig om i delta sammanhang. Spörsmåletsbesvarande torde för övrigt förutsätta ställningstagande till vissavärderingsfrågor som får anses falla utanför lagrådetsgranskningsuppgift." Det aren ganska sublim mening, om man sätter den irelation till de många värderingar som annars kommer till uttryck i lagrådetsyttrande. Visom står bakom de reservationer som jag redan nu skall be att få yrka bifalltill - reservationerna 4, 6, 8 och 9 - anser inte att man kan la ledning avlagrådets yttrande, detla i all synnerhet som lagrådet inte har lagt några somhelst tryckfrihetsrättsliga synpunkter på ärendet. HerrNyquist har redan berört den promemoria som vi ledamöter i massmedieulredningenhar fått och som är skriven av massmedieutredningens ordförande, en av våraskickligaste tryckfrihetsexperter, mångårig beundrad ordförande iopinionsnämnden, juslitierådet . Jag vill gärna läsa in i kammarensprotokoll - som jag tror med instämmande inte bara från uiredningsledamöterna imin egen grupp utan också frän i varje fall en del av de borgerliga ledamötersom ganska har varit med om att diskutera detta - vadmassmedieutredningens ordförande har anfört i fråga om brottsbestämningen närdet gäller obehörig befattning med hemlig uppgift: "NärMMU" - dvs. massmedieutredningen - "utan egen motivering i MGL"- del är förslaget till massmediegrundlag - "införde förslagmåsle della betyda att ledamöterna - i stort sell - accepterade Sjöbergsförslag från tryckfrihetssynpunkt. Givetvis kunde detaljutformningen ändrasmed hänsyn till vad som framkom under remissbehandlingen ochdepartemenisbehandlingen. Lagrådets förslag innebär emellertid enligl minmening inte någon ny sakfråga ulan endast en utförligare argumenteringbeträffande en punkl som redan måste ha varit aktuell vid bedömningen avSjöbergs förslag'(liksom MMU:s förslag). Detmåste naturiigivis medges att motivering på den ifrågavarande punktenvar mycket kortfattad, liksom också i viss mån i prop. Men hade exempelvis detsom nu föreslås av lagrådet upptagits redan i förslag, skulle MMU inteutan vidare kunnat acceptera förslaget utan varit tvungen att ingåendediskutera förslaget från tryckfrihetssynpunkt. Någon sådan anledning fannsinte när MMU avlämnade sitt betänkande, eftersom dä endast förelåg Sjöbergsförslag." Jagtalar här om en experts synpunkter på frågan om obehörig befattning med hemliguppgift, där meningarna skär sig väsentligt och där vi har en av kärnpunkternai de ställningstaganden vi skall göra . Jag vill vitsordariktigheten i det som citerade ur promemorian. JuslitierådetRomanus menar att det ligger åtskilligt i lagrådets förslag, om man betraktarfrågan enbart frän brottsbalkssynpunkt, alltså med bortseende frän hithörandegärningar som faller under tryckfrihetsförordningen. Såvitt juslitierådetRomanus kan finna har lagrådet också sett saken sä. Man har inte särskiltbeaktat ifrågavarande brott i den män det avser gärningar som innefattartryckfrihetsbrott eller brott av meddelare. Det framgår, fortsätter han, mycketklart både av proposition 174 och av utredningsmannens förslag kring en nyutformning av spionerilagstiftningen att nedflyttningen av gärningar utandirekt uppsåt att gä främmande makt till hända från spioneriparagrafen tillbestämmelsen om obehörig befattning med hemlig uppgift innebärenkrympning av de objektiva rekvisilen för gärningen, och därmed också givetvisav de subjektiva rekvisilen. Det här sammanhänger med den nuvarandekonstruktionen av å ena sidan spioneribrottet, ä andra sidan brottet obehörigbefattning med hemlig uppgift. Grovt uttryckt, fortsätter han längre fram, kansägas att man skilde mellan "öppna" och "hemliga" uppgifteroch begränsade de strafföara gärningarna till den senare kategorin. Det ärdetta lagrådet inte vill, när man tagit bort "hemliga" och bara talarom handlingar till fara för rikets säkerhet. Vadinnebär det om man utgår från de borgeriiga synpunkterna -jag undantar dåfolkpartiets ställningstagande såsom framlagt det - och betraktarde hithörande gärningar som faller under tryckfrihetsordningen somyttrandefrihetsbrott eller brott av meddelare? Jo, säger - och här börkanske lyssna särskilt; det var hon som citerade en del av denexempelsamling som lagrådet har gett - när det är fråga om uppgift som publicerasi tryckt skrift måste det regelmässigt antas att det föreligger indirekt elleri vart fall eventuellt uppsåt att gå främmande makt till banda. Var och enmåste räkna med att en offentligt publicerad uppgift i tryckt skrift kan kommatill främmande makts kännedom; det är rent av så att det är just hithörandebetydelsefulla uppgifter i offentliga skrifter som begärligt studeras avfrämmande makts representanter här i landet. Det kan alltså sägas att det avlagrådet uppställda uppsåtskravet inte innebär någon egentlig begränsning avstrafföarheten för de gärningar som objektivt faller under de allmännafariighetsrekvisiten. 9 protokoll 1975/76:141-142 Romanusdrar slutsatsen att detta innebär att man tappar bort något av derättsgarantier mot en alltför vidsträckt tillämpning som varit vägledande vidden ursprungliga utformningen av brotten spioneri och obehörig befattning medhemlig uppgift. Hanfortsätter att kommentera lagrådets exempelsamling och säger att man blirhänvisad till en bedömning av huruvida den som publicerar uppgifter som harhittats i papperskorgar eller i portföljer, kvarglömda i taxibilar osv., måsteav deras karaktär ha förstått att det rörde sig om antingen en uppgift sådansom anges i 19 kap. 5 § eller en sådan uppgift med tillika det kravet attuppgiften skall röra förhållanden av hemlig karaktär. Om man såsom enligtlagrådets förslag i 19:7 andra punkten bestämmer strafföarhetentill uppgifter av förstnämnda karaktär kommer strafföestämmelsernas räckviddenligt tryckfrihetsförordningen att bli betydligt större än enligt det andraförslaget. Sammanfattningsvistorde man således kunna säga att lagrådets förslag innebär en fråntryckfrihetssynpunkt väsentlig, och enligt uppfattning allvariig,utvidgning av det strafföara området jämfört med ochmassmedieutredningens förslag och förslaget i proposition 174. Jaghar, herr talman, med anledning av att betänkandekommer upp i omedelbar anslutning till justitieutskottets betänkande, som vi nudiskuterar, velat läsa in detta till kammarens protokoll. Jag vill speciellttrycka på att en av de största riskerna med att göra en mera direktlikställning av öppna och "hemliga" uppgifter som vi nu enligtpropositionens förslag skall rensa bort är att lägel då kommer att vara vad detvar . Beträffandetagande av utländskt understöd har det redan från denna talarstol argumenteratsmot ett behållande av den nuvarande bestämmelsen. Jag skall nöja mig med attpåpeka att även i det avseendet ett bibehållande av bestämmelsen kan innebäraen inskränkning av yttrandefriheten. Därför har vi pä socialdemokratiskt ochkommunistiskt håll ansett, att man helt och fullt kan följa propositionen i detavseendet. Vianser inie heller att det är riktigt att man, som anser, kan tabort bestämmelserna nu och i samband därmed tillsätta en utredning. Vi anserinte att det finns någon anledning till det. Visäger när det gäller falsk ryktesspridning atl sådan kan få allvarligakonsekvenser för rikets säkerhet, dä landet är i krig eller då det råder avkrig föranledda utomordentliga förhållanden. Därför har utskottet förordat altett stadgande till skydd mot detta införs bland krigsartiklarna i 22 kap.brottsbalken. Dessa ställningstaganden menar vi leder till en från skildasynpunkter tillfredsställande avvägning mellan intresset av att upprätthållaett gott skydd mot ryktesspridning till men för rikets säkerhet och intressetav att inte lägga en obehörig hämsko på yttrande-och tryckfriheten. Det saknasdärför skäl till någon ytterligare översyn. Meddetta, herr talman, har jag försökt att behandla utskottsbetänkandet och dereservationer jag har yrkat bifall lill, ur principiell och i viss mänockså ur tryckfrihetsrättslig synpunkt. Jag har giort det därför att man inte endastkan föra diskussionen lagparagraf efter lagparagraf. Man måste också ha klartför sig att vi har ett annat samhälle än vad vi hade ochunder krigsåren, och andra bestämmelser gällde också fram till dess att vi såsmåningom flck den nya tryckfrihetslagstiftningen. De förslag som ligger tillgrund för propositionen passar vår tid. Inte minst ger den debatt som förtsefter IB-affären verkligen en lång rad exempel på att dessa förslag i allahögsta grad överensstämmer med den allmänna rättsuppfattningen. Jagber att få yrka bifall till reservationerna 4, 6, 8 och 9 och i övrigt lillutskottets hemställan. I detta anförandeinstämde (). () kortgenmäle: Det går inte att missta sig på fröken engagemang när delgäller frågor som berör yttrande- och tryckfrihet. Vi vill alla slå vakt omyttrande- och tryckfriheten, som vi tycker är något omistligt. Men vi vill alla- det vill jag påstå - sätta en gräns intill vilken en full yttrande- ochtryckfrihet skall kunna accepteras. Frågan är var gränsen skall gå. har vii de frågor som behandlats i justitieutskottet haft att göra en straffrättsligbedömning, och vi frän och , som svarar förreservationerna i de här hänseendena, anser inte att vi kan acceptera denförsvagning av samhällsskyddet mot falska uppgifter till men för riketssäkerhet som den föreslagna avkriminaliseringen innebär. FrökenMattson säger atl vi är bättre skyddade mot falska rykten än tidigare.Ja, det är möjligt, men det är också väsentligt lättare att få genomslagför systematiska och väl organiserade kampanjer i våra massmedia. Och det äralltid svårt att erhålla dementier som .får ordentlig slagkraft - de kommer iefterhand, och de har ofta mycket mindre rubriker än den första nyheten. Vi fårockså räkna med att sådana kampanjer i huvudsak inriktas på de särskiltkänsliga områden där det råder sekretess, områden där myndigheterna alltsåkommer att få svårt att bemöta eventuellt falska och oriktiga påståenden. FrökenMattson kritiserade vad jag sade inledningsvis om att idet här fallet har visat en stor brådska. Ja, jag tycker faktiskt att i sådanaoerhört känsliga frågor, av så stor betydelse för vårl lands säkerhet, ärkravet på eftertänksamhet och noggrannhet och sans ännu större än de kan vara imånga andra frågor. F. ö. tycker jag faktiskt atl det är ganska anmärkningsvärtatt justitieministern själv, som när utredningen tillsattes gav sken av attfästa stort avseende vid de här frågorna, - antagligen av väldigtvikliga skäl - inte har ansett sig kunna vara närvarande i kammaren. Jag hadetrott atl han skulle fästa så stort avseende vid dessa frågor att han hade setttill att han fått tillfälle att lyssna till debatten och eventuellt deltaga iden. Till slut, herr talman,skulle jag vilja ta upp det som fröken sade om lagrådet. Att herrLövenborg kritiserade lagrådet tycker jag inte är så förvånande, men jag tyckerdet är beklagligt att fröken kom med de värderingar av lagrådets arbetesom hon gjorde. Jag kan inte anse att lagrådets yttrande är okoncentrerateller fullt av en massa värderingar; jag kan möjligen säga att yttrandet ärannoriunda därför att lagrådet den här gången haft att yttra sig över bådepropositionen och motionerna, vilket gjort att lagrådets yttrande delvis fåtten något annan karaktär . Hen POLSTAM (c) kortgenmäle: Jag skall försöka att inte utslunga några beskyllningar åt något håll;jag skall bara göra ett litet tillrättaläggande, närmast till . Hansade att när inte fick igenom sina förslag om obehörig befattning med hemliguppgift - vi hade där ett avslagsyrkande totalt på hela propositionen - sä drevvi igenom att lagrådet skulle höras. Jag vill bara erinra kammaren om att detinte förekom någon som helst debatt om det före beslutet om lagrådsremissen.Jag tycker att rätt skall vara rätt. Vadbeträffar lagrädsgranskningen måste man först beakta de principiellaskillnaderna mellan den här lagrädsgranskningen, som justitieutskottetbeslutat om, och en lagrådsgranskning som sker på departementetsföranstaltande. Vid en sedvanlig lagrådsgranskning gäller det attlagrådets synpunkter beaktas under hand. Man skulle kunna säga altlagrädsgranskningen ibland har formen av en dialog mellan departementet ochlagrådet. Om lagrådets synpunkter dä beaktas händer det att lagrådets yttrandei propositionen är begränsat till konstaterandet att förslaget inte föranledernågon erinran. I värl fall har det inte varit möjligt med en sådan dialog.Regeringen hade ju redan bestämt sig både vad beträffar det sakliga innehållet ochvad beträffar de olika lagtekniska lösningarna. Somligt av det som lagrådet nutagit upp är kanske sådant som i normala fall hade beaktats av departementetoch förts in i propositionen. Vadjag nu har sagt är en del av förklaringen till att lagrådet - som någon kansketycker - uttalat ovanligt många synpunkter. Enannan skillnad mot den sedvanliga lagrådsgranskningen - och den skillnaden ärmycket väsentlig - är att lagrådet i det här fallet inte haft att yttra sigöver bara ett förslag som utarbetats av departementet. Enligt utskottets ullryckliga beslut skulle lagrådet yttra sig över både proposilionen och demotioner som väckts i ärendet. Mot den bakgrunden är det enligt min meningsjälvklart att lagrådet inte har kunnat med tystnad helt gå förbi de förslagoch de motiveringar som förts fram i de här motionerna. Dettagäller även om lagrådet därigenom skulle ha gått utanför sådana frågor som iregel ankommer på lagrådet att behandla. Enligt min mening kan det emellertidinte alls hävdas att lagrådet gått utanför de ramar som gäller enligt praxis. Låtmig ta några exempel. Lagrådets överväganden beträffande stadgandena omspioneri och obehörig befattning med hemlig uppgift gäller den lagtekniska lösningeni propositionen. Den politiska viljan i propositionen har varit att ta bortvissa förfaranden från spioneriparagrafen och i stället lägga dem under enparagraf som har den mindre värdeladdade beteckningen obehörig befattning medhemlig uppgift. Jag ber om ursäkt att jag inte kan fullfölja detta resonemang inom dentillåtna tiden, men jag får kanske återkomma. FrökenMATTSON (s) kort genmäle: Jag tror nog att man kan säga att del finns en skillnad mellan fruKristenssons och min uppfattning om var gränser skall sättas och om det iblandär rimligt att sätta några gränser över huvud taget. Jag har faktiskt mycketstörre tilltro till massmedierna - till den självsanering som är på gäng inompressen och den hängivenhet med vilken den diskuterar dessa frågor, inte minsti fackligt publicistiska sammanhang. Omvi har kvar en bestämmelse om falska uppgifter till men för rikets säkerhet kanvi råka ut för samma situation som vi råkade ut för , fruKristensson, då det var en lång rad viskningskampanjer som spred sig vidaomkring och som människor näslan började att tro på och sade: Det är nog santdetta, men alt det inte kommer i pressen beror på att vi har en lag som sägeratt sådant inte får sägas. Detkan alltså bli en helt annan effekt än man tror när man inte hyser den tilltrosom man bör till massmediernas möjligheter att diskutera och till enskildaorganisationers möjligheter att föra sina synpunkter till torgs. Till vill jag säga att jag harkonstaterat att lagrådsgranskningen har varit annoriunda den här gången. Vårabedömningar av resultatet är kanske olika, men det är mycket stor skillnadmellan detta lagrådsyttrande och andra yttranden. Lagrådet har lagit direktavstånd från en framlagd proposition, och utskottsmajoriteten lar i vissa fallför givet att departementei och därmed också utskottet skulle inta en heltannan ståndpunkt. Så brukar inte ske i vanliga fall. Man brukar lämnakommentarer, både till lagrådsremisser och till propositioner, och sedanförsöka göra en sammanvägning. 1 det här fallet förutsätter utskottet bara attlagrådets granskning och de synpunkter som det kommit med är riktiga och attjustitieministern utan vidare skulle ha intagit en annan ståndpunkt om hanvetat vad lagrådet kommit fram till. Hen POLSTAM (c) kortgenmäle: Jag skall återkomma till det resonemang jag påbörjade förut. Jag sadedå att den politiska vilja som kommit lill uttryck i propositionen har varitatt ta bort vissa förfaranden från spioneriparagrafen och i stället lägga demunder en paragraf som har den mindre värde- laddade beteckningenobehörig befallning med hemlig uppgift. En konsekvens av den lagtekniskalösningen i propositionen blir att vissa f n. strafföelagda handlingaravkriminaliseras. Det får vi så att säga på köpet enligt propositionen. Lagrådetanvisar här en teknisk lösning för det fall att den politiska viljan intesyftar till avkriminaliseringseffekt. Efter en värdering av hur propositionensförslag skulle komma att verka i praktiken ansluter sig lagrådet till den frånolika håll uttalade uppfattningen att regeringens förslag inte är välbetänkt,och mot den bakgrund som jag skildrade i mitt tidigare inlägg tycker jag inteatt det är någonting anmärkningsvärt. Tillbelysning av det jag nu har sagt kan jag peka på att lagrådet i deltasammanhang även har uttalat sig emot ett förslag till lagändring som lagts frami moderatmotionen 2476. På samma sätl förhåller det sig med lagrådets påpekandebeträffande olovlig underrättelseverksamhet. Detta är en rent laglekniskbedömning där lagrådet utgår från sitt tidigare ställningstagande och frånförutsättningar som ges i propositionen. Närdet gäller den föreslagna avkriminaliseringen av ryktesspridning och tagande avutländskt understöd kan jag ha en viss förståelse för dem som säger alllagrådet här också behandlat värderingsfrågor som kan anses falla utanförlagrådets granskningsområde. Mot en sådan åsikt måste emellertid främstinvändas att lagrådet, som jag sade förut, inte gärna kunde .gå förbimotionsyrkandena i dessa delar. Man måste också ta hänsyn till att frågan omavkriminalisering har ett samband med utformningen av regelsystemet i övrigtoch alt ett sådant samband generellt bör beaktas av lagrådet. Sammanfattningsvismåste jag konstatera att kritiken mot lagrådets hörande och mot dess yttrandeär helt oberättigad. Den framstår som desto mer obefogad om man är ense om atldet skall vara någon mening med grundlagens bud om att ett utskott får höralagrådet - och om detta råder det ju enighet här i . Iutskottels betänkande som det nu föreligger - och också i de delar där det inteär enhälligt - har ju några av lagrådets påpekanden beaktats. Del är väl inte ioch för sig något bevis för att lagrådets hörande har varit påkallat. Men detär ändå ett tecken på att det inte heller var obehövligt. Tillfröken måste jag säga att det var en annoriunda lagrådsremiss. Jagtycker inte alls alt det är egendomligt att det också blev ett annorlunda svarmed tanke på vad jag har sagt i den här debatten. () kortgenmäle: