prot · FY0934 · 1975-12-31 00:00:00 — "förslag, som i alla normala inkomstlagen visserligeninnebär en sänkning av den genomsnittliga skattesatsen medanmarginalskattesalserna lämnas oförändrade, leder lill en ytterligare skärptprogressivitet", förklarar slutligen TCO. Tillsist, herr lalman. Del har gjorts gällande alt den omständigheten all vimoderater inle kan acceptera det slutresultat som förhandlingarna har lett tillskulle innebära en påfrestning för de icke-socialistiska partiernas samarbete.Jag tror inle att man skall ta alltför allvarligt på det påståendet, som herrSträng ju bl. a. gjorde lill sitt. De här tre partiernas ledare har i riksdagenalllid och konsekvent påmint om alt den ickesocialistiska oppositionen beslårav tre skilda partier. Vart och ett av dem har att driva den politik somöverensstämmer med dess program och som ger det resultat som dess väfiare anservara det bästa för dem själva och landet. Viklandrar inte de två övriga partierna för att de nu har träffat en uppgörelsemed regeringen, en uppgörelse som -jag upprepar del - självfallet har fått etlbättre innehåll än vad de förslag skulle ha fått som en socialdemokratiskregering i majorilel skulle ha förelagt och där genomdrivit i kraftav denna majoritetsställning. De två andra borgerliga partierna har handlatenligt sin övertygelse, efter vad de anser vara rätt. Vi har föfil vårövertygelse. Den omständigheten att vi moderater vid upprepade tillfällen harförklarat oss beredda att jämka på våra ståndpunkter, om vi därigenom kanåstadkomma ett förstärkt samarbete pä den borgerliga sidan, fär naturiiglvisinle tolkas så vidsträckt all samma beredvillighet skulle vara för handen dådel gäller all åstadkomma en överenskommelse som omfattar ocksåregeringspartiet, en överenskommelse som socialdemokraterna med visshet -oavsett innehållet - skulle komma all åberopa som en stor politisk seger. Deöveriäggningar som har förekommit på den borgerliga sidan under de senasteveckornas förhandlingsarbete har präglats av stor förståelse för de olika parternas -ibland varierande - synpunkter och önskemål samt av en öppenhet och enberedvillighet alt ta och ge. Del lovar gott för framtiden, menar jag, även omfinansministern har en helt annan mening och talar om självulpläning, baksmällaoch allt vad det var. Vihar därför fortfarande den övertygelsen all det är möjligl all årsval teckna en bild av den icke-socialistiska oppositionens politik somövertygar om alt förutsättningar för ell regimskifte föreligger för denhändelse valresultatet skulle leda lill en icke-socialistisk majoritet i . All finansminister inle gillar sådant och högfiutt geruttryck för den ståndpunkten här i kammaren utgör strängt taget etl argumeni sågott som något för att våra förhoppningar kommer all kunna infrias. Vi är nusom tidigare beredda all verka i den riktningen. Den omständigheten all vi inlehar kunnat godta stora delar av den föreliggande överenskommelsen påverkar inlevår allmänna, långsiktiga bedömning. Men är vi helt enkelt skyldigaatt förklara för väfiarna varför vi inte kunde acceptera uppgörelsen. Underdetta anförande överlog herr andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hur frestande del än är skall jag inle vid del här tillfället gå in ipolemik med , men jag vill klara upp ett par tre ting som han togupp i debatten. Delär väl alldeles självklart att jag inle riktar någon kritik mot förden här skidturen i Häfiedalsfiällen. Min kommentar var bara den att jag varlitet överraskad över all den avkopplingens vecka som hade genomatt ömsom tala för partivännerna och ömsom åka skidor inle avsatte någotresullal i form av sinnets lugn när han kom tillbaka. Det var en enormtirriterad som vi fick försöka lugna ner under förhandlingarna, ivarie fall i slutskedet. Jagtillät mig bara komma med den här enkla reflexionen och missunnar framför alltinte all åka skidor - gör det även i fortsättningen, men med bättreresullal efteråt naturiiglvis! Närjag diskuterade hur situationen skulle ha varit om skattekommitlén hade haftmera pengar all röra sig med var anledningen den all vi hade en diskussion omhuruvida den nya skatteskalan var diametralt olika den som skatlekommitténsmajoritet hade konstruerat. Dä tillät jag mig säga; Dennya skatteskalan kostar 930 mifioner kronor mera. Skulle vi ha avsatt depengarna lill skattekommitlén och denna alltså hade haft 5 mifiarder till sittförfogande - den hade ju nu bara 4 mifiarder att röra sig med - så är deltroligt all den kommit fram till elt majoritelsförslag som legat ungefar därden nuvarande partiledaruppgörelsens skatteskala ligger. Sä enkelt var det meddet. När del sedan gällerfrågan om vid vilken inkomstnivå marginalskat- tesänkningen upphör, skalljag villigt erkänna att jag hade fel i del senaste inlägget. Jag råkade få tagpå en promemoria som gällde skattesänkningen 1975 och inle skallesänkningen1976. Det är förklaringen till att jag gick för långt i fråga om deinkomstlagen där marginalskaltesänkningen sätter in. Men det är ett förklarligtmisstag när man efter alla dessa diskussioner är så överlastad medskallepromemorior som i varie fall finansministern har varit. Sedanskulle jag vifia säga till all jag faktiskt inte fattatbesparingskommitiéns arbete på del sättet all finansministern skulle sitta ochge direktiv lill kommittén: skall ni spara ihop x mifiarder kronor ochleverera ell förslag till finansministern möjligl! Om problemet vore såenormt enkelt, skulle del vara ganska onödigt alt tillsätta en kommitté ochbesvära en massa respektabla personer att syssla med den här frågan. Kommitténskall angripa problemet i hela dess vidd - bedöma, avväga och se vad det finnsför möjligheter alt spara och i vilket avseende man kan bli ense ombesparingarna. Vi måste ändå komma ihåg att del finns lika myckel av politisktkontroversiella meningar i en bespa-ringsaklion som i en skalleaklion - depolitiska motsättningarna är lika uppenbara i båda fallen. Däkan man inle gärna när denna kommitté arbetar bara säga; Var vänlig och spar ihopett par mifiarder och kom in med förslaget! Om hela problemet vore så enkeltskulle jag naturligtvis kunna klara uppgiften själv. Men jag utgår ifrån attdella var en lösning som kom på utan att ordentligt ha tänkt igenomdet hela. Sedanär jag litet överraskad över att gång på gäng i sina inläggåberopar LO:s remissyttrande lill skatlekommitténs belänkande. Vi har haftmöjligheter att myckel nära och flitigt umgås med ledningunder - även då partiledarförhandlingarnapågick. Också träffades vi med ganska täta mellanrum. Vad som sägsi LO;s remissyttrande om alt man inle vill ha mer av löneutrymmet ockuperat avarbetsgivaravgifter bygger på del enkla antagandet - del återfinns även ifinansplanen - att del torde bli fråga om en arbetsgivaravgift som ligger påuppemot 6 96. Jag kan också förstå om den säger: Om mankonsumerar uppemot 6 96 av löneutrymmet för arbetsgivaravgiften, så vill vi i vafiefall sälla stopp; vi vill ha litet alt resonera om för att kunna redaupp våra interna angelägenheter med motparten. blev det inle 6 96, ulan denarbetsgivaravgiflshöjning som det är fråga om håller sig på , och härföreligger det således ingen kontrovers mellan partiledaruppgörelsen ochLandsorganisationens värderingar och bedömningar. Dettahar varit uppe förut, men jag vill upprepa vad jag en gång sagt tillherr : Dra inle för länga växlar på del här specifika yttrandet, för delbaserar sig på andra förutsättningar än vad diskuterar. Sedan är det klart att meden utveckling där svenska folket höjer sina inkomster med nominellt 10å 12 96 varie år - del kan t. o. m. bli några ytterligare procent; vem vel det- blir frågan om marginalskallen elt mer och mer påträngande problem. När vidiskuterade frågan för fyra i samband med skallereformen 1970 varinle situationen i avseende på marginalskallen lika irriterande som den är . Självfallet måsle man beakta utvecklingen. Vi har kommit dithän nu altmarginalskatten inle längre bara är ell problem för en mindre del av landelsmera välbetalda medborgargrupper. Den är ett problem för stora, tunga inkomsttagargrupper,del är jag beredd att säga och det har jag sagt tidigare också. Men det är ettresultat av den utveckling som vi har bevittnat och jag är alldeles övertygadom alt vi i fortsatta skaliedebalier är tvingade att diskutera inle bara skallesänkningensom sådan ulan även marginaleffekterna som sådana. () kortgenmäle: Först beklagar jag att jag missförstod finansministern. Sådant kanalltså hända inle bara finansministern utan också mig i debatten. Skidturenhar ju skäligen litet intresse i detta sammanhang. Om jag var irriterad elleravkopplad när jag kom hem ifrån vistelsen bland mina partivänner och andra iHäriedalen - även partivänner -kan man ha delade meningar om. Jagkan inte avgöra det, och jag tror inte heller all är mannen allbedöma del. Det finns kanske mera opartiska personer som kan göra denbedömningen. Jagförstår inte finansministerns resonemang om besparingsutredningen. När delgäller alla möjliga andra utredningar - finansministerns eller andra statsrådsutredningar - är man ofta myckel noga med all tala om hur stora belopp somutredningarna får förfoga över. Och det ges regler för hur de skall handla inomolika ekonomiska ramar. Vad låge närmare lill hands fören finansminister sombegriper vart utvecklingen är på väg än att tala om för besparingsulredningenall den bör inrikta sitt arbete exempelvis första årel på att åstadkomma enbesparing på bortåt I mifiard kronor? Om man verkligen vill ha en sådanbesparing så borde det väl vara ett speciellt bra tillfälle för finansministernatt ge sådana direktiv. Där är ju alla partier representerade och ledamöternablir då tvungna att försöka anpassa sig lill direktiven. Impopulära förslag somläggs fram av etl flertal partier har ju större utsikter all gå igenom änbesparingsmolioner som väcks av ell eller annat parti här i - del kanvi väl vara helt överens om. Vadsom är intressant med LO:s remissyttrande som jag här har återgivit vissadelar av - egentligen hade det varit värdefullt om man hade tagit in helayttrandet i protokoll - är att man får en känsla av att LO menar altnu får del vara nog med del här slaget av skatteomläggningar. har vi gjortden sista, del skall inle vara flera av dem - det är del intryck som man färnär man läser LO;s remissyttrande. Jag umgås inte lika intimt somfinansministern med LO-folket, och del är ju möjligt att de sägernågonting annat lill finansministern när ni är på tu man hand. Men när manläser uttalandet får man del alldeles bestämda intryck som jag har velatredovisa här. Det är därför som jag så flitigt citerade vad LO framhöll. Jag tycker alt del var värdefullt all få del konstaterandetom marginalskatterna från finansministerns sida. Vi böriar tydligen se påproblemet pä samma säll. Men när vi förde fram del, när vi var så framsynta altvi begrep vart progressiviteten skulle leda - vi förde ju inte etl statisktresonemang den gången utan sade all om delta fortsätter och om lönehöjningarnafortgår, kommer det alt få de och de konsekvenserna för löneutvecklingen, förinflationen osv. - då fick vi inget gehör för våra synpunkter. Om så hade skettoch om man då hade vidtagit justeringar av marginalskatterna i stället för attskärpa dem successivt, vilket man gjort utom , skulle vi inte här ilandet ha haft de svåra problem som vi har . Vi skulle ha haft en lugnarelöneutveckling och inte en så bekymmersam inflationsutveckling som f n. Delskulle ha varit mycket lättare all åstadkomma den stora skattereform som juändå utgör målet för våra strävanden, i varie fall i dagslägel. Mendå ville man inte vara med på della. Man bagatelliserade problemet - det var"skatiekineseri", sade . Folk bryr sig inle om marginalskatterna,sade finansministern, del enda avgörande för dem är den totala summa de betalari skatt. Mol del genmälde jag; Det avgörande för människornas lust att jobba,alt ta på sig nya arbetsuppgifter och att göra nya arbetsinsatser, det är hurmyckel pengar del blir kvar av förfiänsten när de tar de nya arbetena och närde får sina lönehöjningar. Men det bestred finansministern. Nuär finansministern tydligen beredd all hålla med mig på denna punkt. Detinkasserar jag som värdefullt efter denna långa debatt, om jag inte harmissförstått finansministern en gång till! Herrandre vice talmannen tillkännagav all anslag utfärdats om sammanträdetsfortsättande . Jag kan glädja med att han alls inte har missförstått vadjag sade i milt senaste inlägg. Men när förutsätlningarna ändras måste ocksåpolitiken påverkas - det trodde jag var en ganska naturlig slutsals. Jaghar ju, , som finansminister upplevt tvä tidigarebesparingsulredningar, som båda sorgligen har strandat. Det har inle blivitnågonting alls av dem, även om de gick till verket med myckel höga ambitioneroch äriiga förutsättningar. Under sådana förhållanden har jag sagt mig - ochjag vidhåller del - att när man med hjälp här i kammaren vunnit gehörför alt tillsätta en tredje besparingsutredning, så är det väl ändå rimligtatt den besparingsulred- ningen får arbeta fränrent förutsättningslösa utgångspunkter. Den får ta upp hela fältet,budgetpropositionens alla anslag - det må vara folkpensioner ellerförsvarsutgifter eller utbildningsutgifter eller u-hjälp eller någonting annat.Hela fältet står fritt för denna besparingsutredning. Mendä vore del ju rätt orimligt om finansministern kom inklampande i dellahedervärda utredningsarbete och sade; skall ni leverera en besparing på 1mifiard - so öder so. Här sitter ändå representanter med skilda värderingar ochskilda uppfattningar om var besparingen skall sättas in. Jag tror därför arbetsuppgiften för utredningen skulle bli både orimlig och omöjlig - detskulle t. o. m. bli svårare än all enas om hur en skattesänkning skall se ut. Sedanvill jag göra etl påpekande med anledning av det sista som yttrade.Han sade: Vi var ju så framsynta när skattereform genomfördes, sä vihade etl intresse av all den skattesänkningen mera var inriktad påmarginalskattesidan än pä den direkta skal-tesänkningssidan förde lägreinkomsttagarna. Ja, man står ju vae gång, när det är fråga om enskallerevision, inför detta problem; Skall man lägga skattesänkningen hos delägre inkomstlagarna, där marginalskatten inte har samma irriterande effekt somhögre upp, eller skall man lägga huvudvikten vid marginalskatteförändringarna?Skall man föra ell resonemang som lyder; Hur myckel får du kvar på din årslönnär du har betalt din skall? Eller skall man låta den andra synpunktendominera: Vad fär du kvar av din lönehöjning när du har betalat din skatt? Detär skillnaden mellan att se skallen i samband med inkomsten och alt se skatteni samband med lönehöjningen. Variegång tidigare, när och jag har tvistat om detta, har jag medregeringen bakom mig lagt mera vikt vid att de pengar man kan satsa på enskattesänkning bör få en förhållandevis större tyngd hos de lägreinkomstgrupperna, och då har det blivit på bekostnad avmarginalskattegrupperna. Sedan har inkomslulvecklingen lett dithän att det ärsvårare all göra den uppdelningen, även om - jag skallinte direkt polemisera mol honom, eftersom han har försvunnit ur kammaren -myckel energiskt hävdat att även partiledaruppgörelsen innebär ett för långtgående hänsynslagande till mar-ginalskaliefilosofln pä bekostnad av det stödlill de lägst betalda som han har gjort sig. lill talesman för. Manhar alllid de här motsättningarna, när man skall göra avvägningen och har enviss summa att röra sig med. Och tidigare när marginalskatten inte var delgenerella skatteproblem som den är , lade regeringspartiet större vikt vidde lägre inkomsttagarna. har vi lyft upp de breda lagrens inkomster, så nuär marginalskatterna mera de breda skattebetalarnas problem. Det är den enklaförklaringen, både i det historiska perspektivet och i dagslägel. () kortgenmäle: När man talarom skattesänkningar finns det risk för att man lätt talar om tvåolika ting som motverkar varandra. Alt sänka skatterna med etl totalt absolutbelopp kan få och får ofta den effekten att marginalskatterna skärps. Manåstadkommer en bot för dagen, men gör ont värre för morgondagen. Del är judetta som i alltför stor utsträckning har hänt. Detär inle som finansministern säger, att marginalskatleeffekterna blir värst i dehöga inkomsllägena. Det är i själva verket i de låga inkomstlägena människornadrabbas hårdast. Där är nämligen marginaleffekterna större på grund av debidrag som i regel utgår där nere och som successivt trappas av när inkomstenökar. Desom drabbas alldeles speciellt är de pensionärer vi har diskuterat, somgenom förmögenhetsuppräkningen till föfid av ändrade taxeringsvärden fårminskade bostadsbidrag. Det är en våldsam marginal-skatleskärpning som träffarjust dem. Förutsättningarnahar förändrats, säger finansministern. Jag bestrider della. De förutsättningarjag har utgått ifrån är all vi har haft ell skattesystem med inbyggdafelaktigheter och tokigheter . När man från värt håll varitförutseende nog all begära all delta skulle rättas till, för alt vi skullekunna få en lugnare utveckling i vår ekonomi, har vi fått höra del resonemangfinansministern förde och som jag tycker inle håller. Delallvarligaste är att under de år dä man har böriat begripa vad del är fråga om,har man skärpt marginalskatterna, med undantag av . Man har skärptmarginalskatterna även i den uppgörelse som har träffats. Del vel välfinansministern om, hoppas jag. Jagförstår inte heller resonemanget om besparingsutredningen. Jag drar raktmotsatt slutsats mol den finansministern har dragit. Om vi har haft tvåbesparingsulredningar som inle lyckats, borde man ju, om man är finansministeroch vill någonting - och del vill ju finansministern i andra sammanhang - draden slutsatsen all den här gången måste jag se lill alt besparingsulredningenfår sådana direktiv alt den är tvingad att plocka fram besparingar. Förut harman suttit och pratat fram och tillbaka runt bordet och inte åstadkommit såmycket som hade förväntats, men skall jag slå näven i bordel och se lill attdel blir någonting av. Av utredningen kräver jag därför alt så och så mycketpengar skall den plocka fram. Deltycker jag är den slutsats man borde dra, om man är en förnuftigfinansminister-och det är ju finansministern i mänga andra hänseenden. Artigheten har böfiat bli alldeles överväldigande här på slutet, menherr rör till det litet i sin argumentation. Del är inte första gångenjag hör alt skatteskalan får skulden för mer än vad den skall skyllas för. Delär klan att skatteskalan i kombination med behovsprövade bidrag kan framstå somhård där nere i botten. Men del är inget fel på skalleskatan. Del är enkombinationseffekt del är fråga om. Delhandlar därför inle om någon marginalskatt, ulan om en marginaleffekt. Jagtror inle man klarar den med några förändringar av mar-ginalskatlesystemet ibotten. Del får man angripa över bidragssystemet. Det är en uppfattning som jaghar haft ganska länge och har även i fortsättningen. Herrandre vice talmannen anmälde alt anhållit all lill protokollet fåantecknat att han inte ägde rält lill ytteriigare replik. Del finns de som vill betrakta de två senaste årens förändringar ivärldsekonomin som uttryck för något slags obönhörliga naturkrafter. 1 denkommunistiska lappningen är del fråga om vad man kallar kapitalismens nedgångoch fall som vi nu skulle bevittna. Men sedan finns del andra som gör prognoseroch bedömningar som om regeringar och parlament skulle slå vid sidan av dethela och inte ha några möjligheter att länka utvecklingen. Såär del inte. De femdubblade ofiepriserna, vindsnabba och världsvidainflation och den stora arbetslösheten i länder som betyder sä mycket förSveriges ekonomi är i stor utsträckning en föfid av felaktiga politiska beslutoch kan också mötas med rikligare politiska beslut. Ulmaningarnaär större än . I den meningen var del elt nytt läge som ofiekrisenoch dess följdverkningar förde med sig. I stället för elt överskott i handelnmed andra länder fick de västliga industriländerna 1974 ett samlat underskotti storieksordningen . Inflationen och de enormabetalningsunderskollen frestar naturligtvis många länder alt strama åt, ävenlill priset av massarbetslöshet. Sedan har inflationen rullat vidare i encirkel som varit svår alt bryta när löntagarna känt sig tvingade att kompenserasig för penningvärdels fall. Utmaningarnakan mötas, men bara om industriländernas regeringar inser all alla råkar illaul om man försöker skicka inflation och arbetslöshet som någon sorts pakelgodsöver gränserna till varandra. INordiska rådets generaldebatl i för en månad sedan försökte jagformulera tre punkter för en nordisk samsyn om huvudinriktningen för attvästländernas ekonomier skall klara de här problemen. Den första lyder: Vimåste finna vettiga former för all slussa tillbaka ofiemifiarderna. Vi får inlelåta våra ekonomier stagnera bara för all ofieländerna inle med ens kan köpaupp sina pengar. Tvärtom måste vi mötas pä halva vägen och del är av delvikliga arbetet som inte minst ofieklubben nu är upplagen och under svårapåfrestningar i färd med alt försöka klara. Denekonomiska politiken - del är min andra punkt - bör i industriländerna i högregrad än hillills inriktas just på all bekämpa arbetslösheten. Kampen motinflationen är inle befiänt av all maskiner ute i eller i Amerikastannar och arbetslösheten stiger. föriuslerna av växandearbetslöshet kan inle accepteras. Om inle varor kan säfias ute i världen ellerpä hemmamarknaden får vi inle heller de investeringar som är nödvändiga för altpå sikt återställa balansen mellan industriländer och ofieländer. Då kommer dentredje punkten; Väridshandelnmåste liberaliseras mer än hillills. Industriländerna kan inte komma till rättamed sina underskott i varuutbytet med andra länder genom att så alt säga flyttaunderskollen mellan varandra. Omdelta visade del sig finnas samsyn i . Statsminister taladei samma anda och det gjorde även företrädare för de norska och finländskaregeringarna. Jag förmodar all då statsministern har varit ute i ochtalat om detta med sina åsiktsfränder har han liksom jag, när jag mött minaliberala partivänner ute i , betonat nödvändigheten av stimulanser ihela den västliga världen. Därför blev jag litet oroad av att finansministernhär nästan ville tona ned be-, lydelsen för av den lågaaktiviteten i . Visst är del sant att bara 6 96 av vår export går tillAmerikas förenta stater, men de indirekta verkningarna för oss av enförändring i den amerikanska politiken är ändå betydande. En vikande efterfrågani bromsar exporten frän svenska företag som levererar komponenter ellerutrustning lill andra västeuropeiska förelag med som en mycket viktigmarknad. En avmattning i medför vanligtvis ett ökat nordamerikansktutbud i av massa, papper och andra stapelvaror som väger tungt i densvenska exporten. Framför allt är del som kan dra i gång deninternationella ekonomin när den håller på all stagnera eftersom det landetbidrar med ca 40 96 av de västliga industriländernas samlade produktion. Justför att effekterna för del av den amerikanska ekonomiska politikenväsentligen är indirekta tar det tid innan de slår igenom hos oss. Mol denbakgrunden är del oroande att man ännu inte kan se ens en rejäl börian på denuppgång i den amerikanska ekonomin som alla väntar på. Det får inte bli så härhemma alt vi sitter och väntar pä en uppgång som dröjer, utan vi måsle vidtavåra egna åtgärder. Vi måste vara vaksamma sä all vi inte rekommenderar andraländer all föra en viss politik som vi själva underlåter att föra. Jag voreintresserad av all få höra finansminister syn pä detta. Praktiskt tagetalla länder kan bli överens om att det är bra när andra stimulerar sina ekonomier.Men om alla väntar på de andra innan de gör något själva, då blir föfiden trotsallt depression och värre recessioner . Ifråga om ekonomiska politik tror jag del finns tvä avgörande saker. Vimåste för det första ta vara på våra tillgångar av människor och maskiner, selill all vi ulnytfiar den verkliga kapaciteten. Vi måsle för det andra skapaförutsättningar för en framgångsrik avtalsrörelse.