prot · FZ0940 · 1975-12-31 00:00:00 — Dess slutsats är att vi konsumerar över våra tillgångar och all enskärpning av konsumtionen är nödvändig för en jämvikt i bytesbalansen. Visstfinns det grupper i värt samhälle som konsumerar över sina behov, och alltförofta är del undanhållna skattemedel som används för överkonsLm:tion av varoroch tjänster. Men det gäller inte de grupper av människor som jag hartalat om. Skallvi komma till rätta med den överkonsumtionen behövs en annan styrning av utbudetav varor och tjänster. Produktionen måsle då inriklas på människors behov ochinte på den vinst en vara kan ge. Den årliga summan för inköp av dagligvarorulgör , och del lämnar utrymme för en dragkamp mellanföretagen. Osund forskning, reklam och marknadsföring som manipulerarkonsumenterna måste beivras. Verksamheten måste i stället bedrivas iinformativt syfte och vara vederhäftig i ordets rätta bemärkelse. Etlsätt alt styra produktionen och konsumtionen är alt påverka priserna på de föralla människor nödvändiga varorna i positiv riktning. kommunisterna har under en följd avår siälli kravel med moms på maien - eu krav som vunnii en allt starkareanslutning bland allmänheten men som övriga partier i röstatemot med olika argument. I dagens molion föreslår vi en annan dellösning avprisfrågan av särskild belydelse för lönearbeiare och alla med låga inkomsteroch som en första åtgärd i kampen mot infialionen. Förslaget avfärdas avutskottets majoritet med motiveringen att en sådan åtgärd ej är påkallad inuvarande läge. Motionsyrkandel avstyrks därför. Frågan blir då vilkeninfialion och prishöjning som skall tolereras, innan åtgärder blir påkallade. Med det anförda yrkar jag bifall till den reservation av herrHermansson som är fogad till finansutskoiiels betänkande nr 15. Milt inlägg här har kanske närmasl karaktären av enpliktuppfyllelse, som jag å dragande kall och ämbetets vägnar känner migtvingad till - denna deklaration med hänsyn till att jag om en månad kommer attlägga en statsverksproposiiion på bord med en finansplan och ennationalbudget samt en så pass aktuell avstämning av den ekonomiskasituationen som det då finns möjlighet till. Närjag nu ändå har begärt ordet vill jag inledningsvis göra en litet ovanligrefiexion. Jag konstaterar nämligen enigheten i finansutskottet i vissaväsentliga strategiska avsnitt när del gäller bedömningen av den ekonomiskautvecklingen. De två reservationer som avgivits splittrar inte denna bild av enighet.Herr återkommer i sin reservation till atl presentera sitt speciellasamhällssystem och etl program för atl nå fram till del samhällssystem somenligt hans specifika uppfattning är det riktiga. Den moderata reservationengäller en förlängning av investeringsfondernas användning och tillämpning lillden . senare fallet har finansutskottet sagl all man för dagen inte har någonanledning att ändra på den "lilla finansplanens" slutsatser. Manförbehåller sig rätten all fundera på del litel längre fram. Jag tror altulskoltel har intagit en klok och riktig ståndpunkt. Man håller beredskapenuppe men anser inte au man i dagens situation mot bakgrund av den ännu relativthöga investeringsaktiviteten och det utomordentligt goda sysselsättningslägetför bl. a. byggnadsarbetare har anledning atl redan nu binda sig. Vadjag finner mest intressant i finansutskottets betänkande är följande, som Jagciterar från s. 15 i betänkandet nr 16: "Alti nuvarande läge föra en ännu expansivare finanspolitik är med hänsyn tillutrikesbalansen och prisstegringsriskerna ej tillrådligt. Detta sätter snävagränser för beslut om yllerligare statsutgifter. Skulle sådanabeslut få större dimensioner och gå utöver vad som erfordras förenergibesparande åtgärder krävs enligt utskottets mening att samtidigtbeslutar om kompenserande finansiering eller att kreditpoliliken skärps." Detsista anserjag faktiskt såsom en sensation i utskottets skrivning, eftersombelänkandel har undertecknats av de borgerliga ledamöterna. Jag betraktar detsåsom ett välkommet intellektuellt tillfrisknande i våra ekonomiska debatter.Följaktligen hälsar jag det med stor tillfredsställelse. Idenna debatt har det klagats över au den förda ekonomiska politiken inte harvarit tillräckligt realistisk. Den borde ha varit så realistisk och såförtänksam alt vi hade sluppit utlandsupplåningen, som bl. a. pä grund avlångtidsutredningens slutsatser framstår som etl så betänkligt inslag iframlidsbedömningen att vi möjligt måsle se lill att försökaåterställa ordningen i det avseendet. _ lycker jag nog allkritiken av utlandsupplåningen och efterlysandet av en mera realistisk politiksom skulle ha inneburit atl vi sluppit denna upplåning, när den framförs avoppositionen, ulgör en i högsta grad osann beskrivning av hislorieulvecklingen.Det är inte så förskräckligt länge sedan en broschyr framlades införoffentligheten, fabricerad av en del av del bästa vi kan visa upp i fråga omnationalekonomisk expertis, dvs. personer som är dekorerade med professorstillari långa banor, där det mycket energiskt hävdades att nu måste del lill enkraftig uilands-uppläning för alt klara den framlid vi har atl gä till mötes. Detär bara elt och elt halvt år sedan vi kunde notera det inlägget i debatten. Medutgångspunkt i detta -jag minns del myckel väl - yrkade oppositionensföreträdare med stor andfåddhet på atl finansminislern snabbt skulle realiseraönskemålet om den kraftiga utlandsupplåningen. Viddet tillfället förde jag resonemanget - jag är beredd all dra det i åminnelsenu - att utlandsupplåningen bör ses med vissa variationer betingade av vilkadel är som lånar. Jag är den förste all understryka del allvarliga i denupplåning vi har och nödvändigheten av alt återställa balansen i vårautrikes affärer så att upplåningen i varje fall inte ökar. De kapitalkostnadervi har dragit på oss uppgår , som det har sagts iutskottsbetänkandet, till 2 miljarder, och del kan hända att de når upp emot 3miljarder när vi kommer fyra å fram i liden, för så snabbi lägger man juinte om politiken. Jagär alliså angelägen om au undersiryka allvarei i delta, men del finns ändå envariation i konfekten som är värd att understrykas. Om etl enskilt förelaglånar pengar utomlands, så har företagaren alltid gjort en bedömning, som ärrent företagsekonomisk: Kan jag låna pengarna och med dem göra en investering,så bedömer jag företagets framtid vara sådan all jag kan betala räntor ochamorteringar av den avkastning som den nya investeringen ger och naturligtvisockså tjäna en slant på det hela - i annat fall gjorde jag nu inteinvesteringen. Men det är litet annorlunda, när stal och kommun förstärker sinainkomster med upplåning utomlands. I allmänhet har såvälkommuner och landsting som staten behov av all finansiera sinabudgeter via elt inslag av upplåning. De statliga, kommunala ochlandstingskommunala investeringarna ger inte profil och avkastning på samma sättsom de privata. Genom en finansiering via utlandsupplåning bygger man såledesupp ett kostnadsläge som är förtvivlat svårt alt nedbringa. Jag tror inte atljag behöver understryka det - jag är alldeles övertygad om att kommunalakassaförvaltare och finansborgarråd har precis samma uppfattning. Även om manroar sig med all säga alt utlandsupplåningen finansierar investeringar somsjukhus, läng-lidsvärdshem, skolbyggen och universitet så blir det ändå ipraktiken en historia som ligger farligl nära driftskostnadernas nödvändighetoch ofrånkomlighei. Ur den synpunkten är naturligtvis utlandsupplåningen i alllväsentligt problemet, om den offentliga sektorn finansierar sin verksamhetdär. Närjag lidigare har sagt delta, så har det väckt en viss indignation. Man hargjort gällande att det är finansministern som skall ut och låna i utlandet föratl den svenska kapitalmarknaden skall stå lill förfogande för den produktivaindustrin, som det brukar heta. För den senare är det inte sä avgörande om manförser sig på svensk kapitalmarknad eller på utländsk, eftersom man gör sininvesteringskalkyl och sin företagskalkyl i båda fallen innan man lånarpengar. Med hänsyn lill ränteskillnaden kan del spela en viss roll, eftersomden längre upplåningen utomlands är väsentligt dyrare än vad den ärhär hemma. Jag vill undersiryka att det är annorlunda för den offentligasektorn. Detta var en analys av problemet som del kan vara värt att göra i ensådan här ekonomisk debatt. Detavgörande är ändå att det är beskäftigt och oriktigt av oppositionen att nukritisera den utlandsupplåning som redan har gjorts. Ni har -Jag användeuttrycket med stor andfåddhet - yrkat pä den utlandsupplåningen lidigare. Jagtillhör inte dem som botaniserar i gamla akter och använder dessa i denpolitiska debatten. Har man inte cement i stället för grå celler innanförpannbenet så måsle man ju vara på det klara med all i den mån somförulsällningarna förändras för den ekonomiska politiken, sä måste ocksådiskussionerna och åtgärderna förändras. Men i detta fall hade jag ändå eltvisst behov av att säga vad jag nu har sagt. Närjag ser på situationen sä är det fråga om gamla kända ting som jag somhastigast skall repetera. Ännu så länge har vi på elt överraskande sätt hållitden höga sysselsättningen uppe. 90 000 fier människor i sysselsättning jämfört med ärju enverifikation på alt det svenska samhällsmaskineriet fortfarande går i hög takt.Även om man med utgångspunkt i leveranssiffrorna och orderingången klart kanavläsa en dämpning och man har i bakgrunden de internationellaekonomernas och statsmännens uppfattning om en uppgång , så är detsvårt att redan nu anslå de definitiva rekommendationerna för hur den ekonomiskapolitiken skall hanteras. Man får nöja sig med atl bedöma den 4 Riksdageits protokoll 1975/76: 40-41 idagsläget och hålla en hög beredskap samt vara beredd på alternativa ingrepp,självfallet gärna i båda riktningarna. Jag fattar del så au ulskollelshuvudsyfte är samslämmigl med den deklarationen. Jagskall inte ytteriigare fördjupa mig i arbeislöshetsstatistiken. De enligtarbetskraftsundersökningarna arbetslösa är en fin siffra viddenna tid . Alt vi har haft nyanmälda lediga platser lill ettantal som är större än under del senaste halvåret kan också framstå som eninadvertens om man ser på vissa andra inslag i den ekonomiska bilden som går ålandra hållet. Alltdetla skall sättas i samband med den internationella situationen på arbetsmarknaden,som har varit till yiieriighet dyster med en normal arbetslöshet som har legatpå 4, 5, 6 och 7 och i något fall ända uppe på . Vi har levt vårt egelliv i denna omvärid. Man kan fråga om del har varit elt naturiigt eget liv. Ja,vi har valt denna väg hell enkell därför all vi säller sysselsättningen i ensådan prioriterad slällning i hela den ekonomiska politikens spektrum avåtgärder, och vi står lill svars för det. Hurdel blir i fortsättningen vel jag ingenting om annat än attsysselsättningspolitiken även fortsättningsvis kommer att ha denna klartprioriterade slällning när vi bedömer de ekonomiska ingripandena. Utlandsupplåningen,som är värt slora problem, modifieras kanske lilel grand i valutareservensulveckling. Den har i vårt land förstärl Mendet ligger naturligtvis också en förklaring i alt åtskilligt av de upplånademedlen ännu inte har satts i disposition i vårt näringsliv. Medlen går in iriksbanken och i affärsbankernas valutareserver och växlas om i svenska pengar.Jusl denna förstärkning av valutareserven har naturligtvis, i eniniernaiionell bedömning av landets ekonomi, åtskilligt av positivt värde. Etlannat uttryck för atl vi forlfarande lever under en mycket stark internefterfrågan finner man om man tittar litet närmare på kreditstatistiken i vårlland. Vi har haft en nyutlåning som jag snabbi bara skall diktera in någrasiffror om lill protokollet. Det kan ju vara av intresse för dem som läserprotokollet. Nyullåningentill kommunerna låg förra årel på 230 miljoner. I oktober i årlåg den på 515 miljoner. Nyullåningen lill företagen var för ett årsedan drygt 2 miljarder. i är låg den på 2,7 miljarder. Vi hade - ochdel är väl del intressanta - en utlåning till hushällen på 1,3miljarder. låg den pä 3,1 miljarder. Det betyder en totalexpansion på utlåningssidan frän 3,6 miljarder lill 6,4 miljarder. Delta äruttryck för en hög intern Å andra sidaninnebär det naturligtvis ocksä att den tidigare så snabba ökningen av desvenska hushällens sparande nu har upphört. Men har man kommii upp i densparkvot som vi nu har i de svenska hushållen och som är högre änvad vi hade i slutet på 1960-lalet är det, så som jag ser del, ingenting altgruva sig över, ulan det är snarare anledning atl vara tillfredsställd med har nöjt sig med det hushållssparande man har och är bereddatt satsa sina inkomster och slantar på en intern efterfrågan. Vi behöver den isällsynt hög grad just nu när den externa efterfrågan är så pass dämpad. Ullåningssiffrornaharju sin motsvarighet, som framträder om jag ser på försäljningsutvecklingen.Den sista månaden av perioden oktober 1974-oklober 1975 - den här uppgiften ärnaturligtvis inte tillfredsställande vid en korrekt redovisning, eftersom vihade en klar nedgång i försäljningen i Qol - har försäljningenvisat en volymmässig ökning på \. Märk väl att jag säger volymmässig ökning.En volymmässig ökning av 12 9é i detaljhandeln är alldeles särskill uppseendeväckande. Vivet allesammans - jag tror Jag sade del i går - att 1975 kommer attrepresentera etl absolut svenskt rekord i fråga om inköp av privatapersonbilar. Hurär del då med priserna i atmosfären av en stark intern efterfrågan? Naturiigtvishar vi haft en för hög prisstegring i vårt land, men här som pä andra håll ärju allting relativt. Prisstegringen är rimlig internationellt sett.Tolvmånaderstalel hos oss ligger pä 8,9 96, och jag skulle väl ändå väga sägaatt vi kommer att passera det här årel, oavsett om Jag räknar periodendecember-december eller kalenderåret, med en prisstegring som häller sig någotunder . Ävendet är för internationellt sett en god ulveckling. Jag har ibland setli pressen att man diskonterat en snabbare prisnedgång i andra länder än vad sommåhända är befogad, när man tagit något månadstal och multiplicerat upp dettill årstal. Tyvärr har på senare lid denna för nationerna i och för sigglädjande prisnedgäng stagnerat. Pä sina håll har man t. o. m. under de senastemånaderna - danskarna är i den situationen - kunnat avläsa en nyprisstegring, vad nu det kan innebära. När det gäller handeln med de slora,lunga varorna anser man att efterfrägeläget pä nytt böriar ge möjligheter förnya prisutbud som ligger högre än de gamla. Jagnämnde lidigare den allvarliga situationen när det gäller bytesbalansen. Denhar nu på ett alldeles särskilt sätt understrukits av långtidsutredningen. Vidsidan av sysselsättningen blir naturligtvis återställandet av bytesbalansendel stora strategiska problemet för den här nationen . Eftersom vi beslutat oss för alt vi inte skall svälta oss tillbalans utan arbeta oss till balans, måste det - om sysselsättningen sätts iförsta hand - medföra återverkningar på andra sektorer i den samhällsekonomiskahelheten, sektorer som offentlig konsumtion och fortsalt expansivreformverksamhet. inte uteslutande av enfortsati reformverksamhet, men det betyder säkerligen en lugnare takt, om viskall klara de två strategiskt viktiga problemen - upprällhållandet avsysselsättningen och återställandet av bytesbalansen. Närjag lyssnade till de lidigare talarna gjorde jag etl par anteckningar.Herr Burenslam gjorde gällande, när han lade ut texten pä det magistralasätl som är hans eget, alt den "dåliga ekonomiska politiken" får sinkonkretisering bl. a. i den situation som vi avläser på sko- ochtexiilindustriområdet med del försämrade konkurrensläge som industrin försattsi, naturligtvis - enligt -på grund av atl vi fört endålig ekonomisk politik här i landet. Jag tror inte att rnan skall betraktavare sig sko- eller textilindustrin som representativa områden för enbedömning av landels internationella konkurrenskraft. Detta är ett par områdendär inga sådana lagar gäller. De underutvecklade länderna, där man betalar enlön som ligger på en tredjedel av vad motsvarande grupper i värt land tjänar,skall någonting producera för alt fä in de valutor som de behöver för sinuppbyggnads-verksamhet. De slår sig på textil och skor. Jag har kanske lidigaresagl här i kammaren all vi vid den svenska gränsen kan köpa i tillverkadeJeans - den här specifika lypen av byxor - för ell pris som inte täcker sylönenför en svensk sömmerska. Det beror naturligtvis på utgångslägel. Försöker vivara konkurrenskraftiga pä dessa områden, lar vi oss vatten över huvudet. Detfinns avsnitt inom textilbranschen där vi är konkurrenskraftiga, och deavsnitten skall vi odla. Men del finns stora, dominerande områden, belräffandevilka det är lika klokt att vi med en gäng säger atl här har vi inte en chansatt hävda oss, om vi vill hålla gränserna öppna för import från de fattigaunderutvecklade länderna. Men del är inget uttryck för ell allmänt dåligt svensktkonkurrensläge - det finns dess bättre annan produktion här i landet där vi ivarje fall hitintills har hävdat oss på etl tillfredsställande sätt. HerrBurenstam tyckte alt det var utomordentligt välgörande atl vi nu fållelt enhälligt betänkande från finansutskottet, vilket således även minapartivänner står bakom. Jag avslöjar väl ingen hemlighet om jag säger au ävenfinansministern står bakom skrivningen atl skattepolitikens roll iinfiationssammanhang bör bli föremål för diskussion i de framtida övervägandena- vilken form dessa nu än får. Det är naturligtvis inget nytt. Har vi glattherr Burenslam med detta -så all righl; glädjeämnena är förmodligen intealllför rikhaltiga i hans politiska tillvaro, och därför skall jag inte missunnahonom den glädjen. Men när vi haft våra Hagaöverläggningar harvi ju fört in skattepolitiken och lönepolitiken i det mycket klart uttaladesyftet att söka åstadkomma en siörre grad av stabilitet, en lägre nivå för kostnadsutvecklingeni värt land och därmed ocksä för infiationsuivecklingen. Det finns alltsåingenting specifikt nytt i deua. Men om del uppfattas som någonting nytt ochdet faller i god jordmån är jag tillräckligt generös för att även accepterauttalandet härom. Jagkänner emellertid behov av alt göra något av en reservation. Jag har i några avinläggen funnit litet för stora förväntningar på del förhållandet atlfinansulskoltel skrivii ihop sig om nödvändigheten av en överläggning mellanrepresentanter för de olika politiska partierna och även andra - man har ju viddel här tillfället vidgat kretsen. Atlman velal vidga kretsen är rätt intressant. Om det ger någonting vet jag inte.Vi har haft stora svårigheter all hålla ihop den begränsade församling somdeltagit i de båda lidigare överläggningarna. Både och herrHermansson ledsnade på sällskapet och klev av när del började bli spännande ochman skulle träffa en uppgörelse. Om vi skickar inbjudningskort till KristerWickman, till , till vice talmannen , till vicetalmannen och lill de olika arbetstagarorganisationerna -liksom naturligtvis, såsom , till finansutskoiiels ärade ledamöter - såfår vi en församling som kommer att uppgå lill 20 ä 25 personer. Det kommer väli och för sig att medföra en mer nyanserad och varierad diskussion. Huruvidaresultatet blir något annal är jag inte säker på. Del var den rescrvalionen jagville göra. Den omständigheten alt tnan sitter fiera och resonerar är ingengaranti för att man kommer fram lill en politisk lösning som kan accepteras idel här huset och vara riktrote för politiken framöver. Närdet gäller frågan om arbetslagarnas medverkan har finansutskottet försiktigtvisuttryckt sig på del sättet, atl sedan man tagit in de politiskarepresentanterna för regering, finansutskott och , bör man se tillatt löntagarorganisationerna hålls informerade med tanke på all de också skallgöra sin insats i debatten - ställningstagandet beträffande formerna för dennamedverkan har överlämnats till regeringen. Jag tror alt ett av de klokasteinslagen i utskottsbelänkandet är att man inte i detalj fastställt formerna förarbetstagarnas medverkan ulan överiåtit detta till regeringen. gjorde några siffermässiga jämförelser mellan industriinvesteringarnaoch de offentliga investeringarna. Han drog av siffermaterialet slutsatsen attherr i den förda politiken har blivit bönhörd över hövan. Au en vissrelativ nedlagning, i förhållande , har rått på den offentligaseklorn har sina naturliga förklaringar, som väl känner till.Har man 20 000-25 000 lomma lägenheter i fierfamiljshus blir de byggandeföretagen mer försiktiga i sin igångsättning. Det är en alldeles naturlig ochi och för sig riklig reaklion. Har man gjort undan en hel del lungainvesieringar inom den kommunala sektorn - jag tänker på specialsjukhusen ochskolans område - kvarstår del visserligen många tunga investeringar: barnomsorgenoch långtidsvården exempelvis. Men lidigare hade vi allt detta på en gång. Nubör det bli lilel lugnare 1 det avseendet. Då får man också en viss nedlagning.Framför allt spelar det en enorm roll för kommunerna vilken takt man har ibostadsbyggandet, eftersom sekundär-invesleringarna lill bostadsbyggandet äretl mycket avgörande kommunall invesleringsengagemang. Denindustriella seklorn har fått ett förhållandevis större utrymme iinvesleringsfördelningen och pä kredilmarknaden och kapitalmarknaden; men jagtverkar inte alt säga att del har skett alldeles medvetet utifrån vad jaginledningsvis berörde, nämligen vårl stora problem med bytesbalansen. Vi måsteförstärka den svenska industrins kapacitet. Vi måste få iner atl exportera i enkonkurrenskraftig uppgörelse med andra nationer. Del här ställs varje nationinför, oavsett politisk regim. Jag har tillräcklig erfarenhet av diskussionermed sådana nationer som inte har något nämnvärt privat näringsliv ulan ellnäringsliv som drivs i slaiens regi, och vad är exempelvis nationerna i österintresserade av? Jo, att exportera, exportera och exportera för att få in devalutor som de måste betala den ofrånkomliga importen med. Varje samhälle iutveckling har delta krav framför sig och kan inte leva i de gamla fattigaagrarsamhällenas enkla bytesförhållanden med isoleringen inom de egna gränserna.Jag tycker atl skall se den här frågan utifrån litet mertoleranta synpunkter och inte försöka åstadkomma kontroverser på del säu hangjorde. Vi har precis samma iniresse, det må vara privata företag ellerstatliga industriföretag som arbetar, nämligen att exportera. Grunden förfortsatt expansion är vad exporten betyder valuiamässigt, bylesbalansmässigtoch sysselsällningsmässigt. tog upp frågan om den slösakliga interna konsumtionen och hade endebatt med på del området. Det är en diskussion som harförts mänga gånger i kammaren: om man skall tolerera del s. k. prylsamhälleteller inte. Jag har i det avseendet kanske varit litet överraskande tolerant dåjag har sagt: även om det kommer ut ting som är onödiga irorjag inte att detlapå något avgörande sätt förändrar människornas konsumtionsvanor i ell frittdemokratiskt samhälle. Man har sina egna värderingar om var man tycker atl manskall salsa sina pengar. Atl från toppen tala om för svenska folkel att del ärdumt alt köpa det, men klokt att köpa del kan vara en pedagogisk uppgift, sombåde och jag kan ägna oss åt. Men jag tror fasligt litet på attvi kan komma till det resultat vi önskar genom förbud. Bilarnaär naturligtvis etl sådant område där vi har en överkonsumtion - Jag angavvissa siffror tidigare - men det är en överkonsumtion som svenska folkel med enmycket bastant majoritet har ställt sig bakom. Då fär vi lov alt acceptera del.Jag tror inte att vi har möjligheter atl göra om människornas värderingar i detavseendet. Båtar är en annan sådan där historia. Om emellertid plasi;båten är funktionsduglig och gör samma tjänstsom den båt som seglar omkring med regelmässigt varje sommarhär i är det ingenting all säga om plasibåten. Då fär man accepteraäven den såsom elt uttryck för vad den enskilde individen anser sig villig altspendera sina slantar på.