prot · FZ0912 · 1975-12-31 00:00:00 — Eller rättare sagt för den ekonomiska miljö -marginalskatter och inflation - som gjorde all tvåårsavialel fick det innehållsom det fick? Och har regeringen heller ingel ansvar för den löneuppgörelse förde offentliganslällda som i sin tur drev upp kostnaderna för deprivaiansiällda? Varförvidtog man inga åtgärder för alt få lägel under kontroll? Man godtog en ökningav arbetskraftskostnaderna av . Och det blir inte mycket bättrenästa år. Visserligen skulle man kunna sänka arbetsgivaravgiften för atl mildrainfialionen. Men för sådana åtgärder har Jag inte kunnal finna någon som helstförståelse, trots att även vårt konkurrensläge därmed skulle förbättras. Mantalar i stället och stundligen om att höja arbetsgivaravgiften. Riksbankschefen taladeklartext , då han sade: "Helt andra förutsättningar måsleskapas för nästa avtalsrörelse än de som gällde ." Tydligare kanen hövlig riksbankschef inte kritisera sin egen regering. Och han har rätt.Regering och statsmakter kan inte sitta med armarna i kors i längden. Vi måsle- som Jag framhöll lidigare - skapa en helt annan handlingsberedskap änden man haft och en annan handlingskraft än den man visat föratt komma till rätta med prisstegringarna, för alt skapa ett annalförhandlingsklimal i lönerörelserna och för all förslärka vår internationellakonkurrenskraft. Jagär alldeles övertygad om att våra löntagare begriper att ingen på siktvinner någonting på det slags löneökningar som vi haft . Förhållandetmellan de nominella och de verkliga löneökningarna efter skatt är heltorimligt. Atl hushållens reala disponibla inkomster ökar hyggligt ,det vet vi. Men hur myckel av ökningen som beror på behållna verkligalönestegringar efter skatt, det vet vi inte exakt. Möjligen avlöneökningar på . Detta är - jag upprepar det - en helt orimligtrelation. Vilade som bekant fram ell eget förslag - ett anti-in-flalionspakel.Jag vågar inle påslå atl vi - om det hade accepterats -skulle ha löst allainflationsproblem. Men Jag vågar påslå atl om regeringen hade följt vårarekommendationer, då skulle prisutvecklingen ha blivii betydligt lugnare än vadden sedan blivit. Och vi skulle ha haft ett betydligt bättre utgångsläge i denkonjunkturnedgång som vi nu är inne i. Nugäller det de avialsförhandlingar som skall äga rum . Del är för deförhandlingarna som vi måste skapa ett bättre utgångsläge än vi hade förut. Ochoberoende av vilken regering som sitter vid makten , måsle dess allraviktigaste uppgift vara atl skapa garanlier för att förhållandet mellan å enasidan löneökningar och höjda lönekostnader och å andra sidan del som blir kvari portmonnän efter skatt och inflation blir ell helt annal än del som rått 1975och förmodligen kommer atl råda även 1976. Deriktlinjer vi redovisade för hur en sådan målsättning skallförverkligas har fortfarande full giltighet. Det är den politiska viljan allkomma till rätta med inflationen som det nu kommer an på. Och,fru lalman, det är inte statlig inkomstpolitik i ordets vanliga mening som viförordar. Men å andra sidan får inte rädslan för delta ofta missbrukade ordleda till att vi fortsätter den lålgåpolilik som har varil rådande under senareår. Inflaiionen måsle stoppas. Samtidigtsom Jag tackar finansministern för hans svar beklagar Jag alt finansministerninte själv har velat anvisa några konkreta metoder att lösa detta problem, somjag betecknat som "vårt lands allvarligaste". Inte sedan Koreainflationen 1950-1952 har haft en sådan takt iprisökningarna atl den tillnärmelsevis närmar sig den som började i slutet av1973. Under de här 20 åren från 1950-taleis början nådde inflaiionen, om manräknar på konsumentprisindex, aldrig i årstakt förrän under sistakvartalet 1973. Del blev ju början lill en acceleration av samma slag som denman fick under Koreainflationen. När prisstegringarna blev som värst, underfjärde kvartalet 1974, var man uppe i en årstakt på , fortfarande räknatpå konsumentprisindex. Det har faktiskt i den internationella och även i densvenska debatten förekommit en del dunkla förklaringar till denna snabbainflation. Multinationella företag påstås ha konspireral och åstadkommiteländet, men Jag tror i själva verket att del finns andra och myckelpåtagligare orsaker lill kraften i den internationella infialionen. Högkonjunkturen1972/73 var unikt stark ute i världen och samstämd i hela industrivärlden utomJust i , som då i stället hade sina två hemmalagade föriorade år. Dettamedförde ett väldigt sug på råvaror, som mångdubblades i pris. Inför utsikternaav nya höjningar köpte man ännu mer och lade på lager, och rakadelivsmedelspriserna i höjden, inte minst genom att och från dåköpte upp halva den normala världsexporien av vete. Sedankom som vi alla vet femdubblingen av oljepriserna, ochverkningarna spred sig genom de rika ländernas ekonomier, transporter ochkemisk induslri, uppvärmning av bostäder och industrilokaler och en stor delav elproduktionen. Ingen enskild råvara hade så vitala användningsområden iindustriländerna som just oljan, och härmed var styrkan i prisgenomslagetgiven. Det sista steget kom närlöntagarna måste kompensera sig för prisstegringar som hade urholkat derasköpkraft. I del läget övergår inflationen från alt vara i allt väsentligtinternationellt bestämd till att bli ett problem som effektivare kan mötas medinhemska politiska åtgärder. Del här har varil bakgrunden - och det är därförjag har tagit upp det litet fylligare - till de skatteomläggningar som underfolkpartiels aktiva medverkan har genomförts och beslutals . Istället för att passivt låta den internationella inflationen övergå i svenskkost-nadsinflalion menade vi att det var viktigt alt söka dämpa prisgenomslagetav lönerörelsen genom att se till atl löntagarna via skattesänkningar kundehålla köpkraften uppe. Nästaår - alltså från - får de allra flesta löntagare . Jag tror jag vågar påstå alt det blev just den summan genomatt vi in i det sista höll fast vid del kravet och fick igenom det. Löntagarnahade behövt begära ytterligare . i höjd årslön för atl få ut likamycket, om de inte hade fåll jusi den skallesänkningen. En sådan yllerligarelöneökning skulle verkligen ha drivit på inflaiionen. Därför är det intressantatt t. ex. inför sin kongress omen vecka säger så här: "Skatteomläggningarna har enligt styrelsens meningspelat en synnerligen betydelsefull roll för au begränsa inflalionslryckei,främja siabiliseringen i samhällsekonomin och förbättra förutsättningarna försiandardstegring för löntagarna." Delär klart alt överallt ute i världen upplever människor inflationen som ett hotmot sin personliga ekonomi, mot hushållets ekonomi. I har inflationen,trots atl den också här har varit betydligt högre än lidigare, mött någotmildare reaktioner än på en del andra håll. Jag tror del ligger en del i denförklaring som riksbankschefen gav lill del fenomenet , när han sade:"I har människorna fått det bättre trots inflationen. Därför harprisstegringarna inte känts lika betungande." Det är ett ganska gott betygåt de stimulansåtgärder som under motstånd från regeringen genomfördes förraåret liksom för det här årets statsskattesänkning, som säkrades genom denförsta Hagaöverenskommelsen, all svenska folket kunde ökasina verkliga inkomster trots atl del var krisår ute i världen - kunde öka denefter skatt och prisstegringar- och med . Detär naturligtvis ändå uppenbart att inflationen är för hög för att kunnaaccepteras. Och varför finns det då skäl atl med stor kraft angripa den? Jo,inflaiionen har så direkta verkningar för den enskilde. Den är en godtyckligomfördelare av ekonomiska tillgångar. Densom sparar på bank, kanske för alt ha en reserv , finner allpengarna trots räntan blir allt mindre värda. Debarnfamiljer som lever irångl ekonomiskt finner atl barnbidragen urholkas. Desom redan har stora tillgångar och dessutom känner alla de möjligheter somfinns till smarta ekonomiska transaktioner - de kan låna pengar som snabbtsjunker i värde och placera i sådant som snabbt stiger i värde. Inflationensallra värsta följd är kanske just att den skapar orättvisa. Och när allt fiermänniskor upplever den orättvisan undergrävs en del av den solidaritet och denmoral som behövs i varje samhälle. Själva förtroendet for samhällssystemet kanbörja svikta, och det är verkligen en allvarlig sak. Ominflaiionen är snabbare hos oss än i andra länder, får del naturligtvisbetydande återverkningar på hela ekonomin. Riksbankschefen varnade i sillanförande vid för alt får en kostnadsstegringsom försämrar vår konkurrenskraft i förhållande till de slörreindustriländerna, framför allt men också andra. Det vorenaturligtvis mycket allvarligt, särskilt som det nu slår klart att vi måsleexportera betydligt mer för all klara vår bylesbalans. Isjälva verkei måsleju den svenska exporten kraftigt överstiga importen,efiersom ijänstenetlol blir alltmer negativt. Också konjunklurinstitutet varnari sin höstrapport för alt kan komma alt förlora marknadsandelar genomatt kostnadsläget drivs upp snabbare här än i konkurrentländerna. Detär två huvuduppgifter som här träder fram, och dem skulle jag gärna viljaresonera med finansministern om litet mera avspänt än bara genom att viupprepar gamla påståenden. Vimåste skapa bästa möjliga förutsättningar för en avtalsrörelse 1977 som hållersig inom de samhällsekonomiska ramarna och inte dramatiskt försämrar Sverigeskonkurrensläge gentemot andra industriländer. Trotsvad sade menar jag att regeringen - redan tidigt päsommaren 1976 - bör ordna överläggningar med arbetsmarknadens parter för attdiskutera den ekonomiska utvecklingen och förutsättningarna för enavtalsrörelse som blir förenlig med samhällsekonomisk balans. Härär i sitt svar, som jag tackar honom för, myckel pessimistisk. Hansäger att han har gjort desperata ansträngningar som har misslyckats. Men kandet inte bero, herr finansminister, på all de kommit för sent och för tätt inpåsjälva avtalsrörelsen, på att man inte har varit ute i tillräckligt god tid? Detär just sådana stabiliseringspolitiska konferenser som finansut skottet i sitt belänkande 1975:1 ialarom,och det kan inle finansministern vifta bort som om det bara vore jag som skulle la upp det här. Finans utskottet säger: "Att skapa ett forum för samråd och information be träffande konjunkturläge, den allmänna ekonomiska siiuationen, de för delningspolitiska målen och lönepolitiska frågor under beaktande av den samhällsekonomiska balansen är enligt utskottets mening av slor be tydelse om förberedelse och genomförande sker i god lid före en kom mande avtalsrörelse. med den infiationstakt som blivit en besvä rande realitet har betydelsen av ell sådant forum i kampen mot infialionen fått ökad betydelse." Dethär är beslut , och del kan inte finansministern i enminoritetsregering bara vifta åt sidan. Naturligtvisär det nödvändigt atl staten på sin sida gör vissa utfästelser, att den ärberedd all vidla sådana ålgärder all löntagarna tillförsäkras en hyggliginkomslutveckling på annat sätt än genom infiationsdrivande lönelyft. Framförallt mäste marginalskatten sänkas i de breda löneskikten i den mera varaktigaskatteomläggningen och framåt, och den lägre marginalskatten skall helstinflalionsskyddas. Nuinvänder : Skall vi böna det här resonemanget med att diskuterasådani som är rent kontroversiellt mellan oss? Och så hänvisar han till mininterpellation. Men, , det står faktiskt i den: "Deöverläggningar inför varje ny förhandlingsomgång mellan arbetsmarknadensparter som argumenterat för bör därför fortsättningsvis varafrikopplade från diskussion om nya skattereformer." Det var alltså ettmisstag av finansministern. Den polemiken gick inle hem. Det är däremotsjälvfallet, , att finansministern i en sådan konferens bör ha sinmålsättning någorlunda klar och atl vi här kan resonera om den. Jag tror attdet skulle vara värdefullt om finansministern sade: "Jag,, är inställd på att en rejäl sänkning av marginalskatterna ärnödvändig ." Del skulle antagligen betyda att man inle möttelöntagarorganisationerna i något desperat stämningsläge utan att de skulle varapå allvar intresserade Denandra huvuduppgiften innebär atl utsatta grupper måsle skyddas bättre motverkningarna av penningvärdeförsämringen. Inle minst av rättviseskäl måste t.ex. villkoren för småspararna förbättras. Vi log ett steg framåt genom HagaI-överenskommelsen, där vi fick igenom atl sparavdraget i deklaralionenfördubblas fr. o. m. , alltså lill . för ensamstående och 1 600 kr.för makar. Det har den effekten att många vanliga småsparare slipper att som nubetala skatt på en ränta som inte ens motsvarar penningvärdets fall. Härkommer min andra fråga till finansministern. Jag har ett citat som är myckelfärskt och som Jag skulle vilja pröva på finansministern. Del lyder: "Ilängden duger det inte att inflaiionen är större än sparränlan och att denreella räntan därigenom blir negativ. Vi måste hitta en metod alt skapa positivrealränta." Densom sade det var statsminister enligt ett tidningsreferat från ettframträdande vid Sparfrämjandets 50-årsjubileum . Del vore bra attfå vela om finansministern har samma uppfattning och om finansministern i såfall är beredd att föreslå värdesäkra sparkonton för småsparare, där ensärskild årlig premie fyller ut klyftan mellan inlåningsränta ochprisslegringstakt. Omdet blir ont om tid så kan finansministern nu ta nästan tre av mina minuter,som Jag skall be alt få lämna över. i (vpk): Jag tackar finansministern för svarei på min interpellation - även omjag tycker del var litet magert. Finansministernantyder i svarei två orsaker lill inflationen. Den ena är internationellainfiytelser, den andra är tvåårsavialel på arbetsmarknaden. När del gäller deninternationella prisstegringen hänvisar finansministern främst tillråvaruprisökningar. Faktum är emellertid atl var råvaruprisökningenavsevärt lägre än , och har råvarupriserna fallit. Likväl hadevi en inflationstakt som saknar motsvarighet sedan Koreakrisen, ochi år har priserna fortsatt att stiga brant. Om prisstegringarna slutar vid 10eller II % lämnar Jag därhän. Ingenkan förneka atl de internationella prisrörelserna återverkar på . Mendet förklarar inle prisstegringarnas grund. Även svensk exportindustri höjersina priser och gör betydande inflationsvinsler. Man kan säga att samma krafterpressar upp priserna såväl internationellt som i enskilda kapitalistiska siaier- såväl inom hela som i . Prisstegringarna utomlands ökar påprisstegringarna här, men de som bestämmer atl priserna skall höjas är demultinationella företagen och de stora inhemska monopolen. Det är också delarav den statliga ekonomiska politiken, och synligt i i. ex.mervärdeskallen. HerrSlräng tror i detta sammanhang inte atl de multinationella företagens vinster- han nämnde oljebolagen - var så lysande just . Jag vill då passa på altfråga: Anser finansministern att de multinationella oljebolagen redovisar heladen vinst de gör här i ? Accepterar man finansministerns resonemang fulltut, så har väl tiderna egentligen aldrig varit lysande, om man ser lill derasredovisade vinster och vad de har betalat i skatt här . Atlförhållandena är annorlunda för de inhemska oljebolagen vet vi sedan tidigare.Men hur gick det, , med den översyn av de utländska oljebolagensskatteflykt som utlovades , när vi diskuterade den här frågani den gamla ? Atllönerna och priserna stiger år kan man ju lätt se av statistiska data.Men man kan för den skull inte dra den absoluta slutsatsen att priserna stigerdärför alt lönerna stiger. Del är ju i avtalsförhandlingar det klassiskaargumentet från . Faktum är att arbetarna med sittarbete skapar inle bara de värden som motsvarar deras löner - de skapar ocksåde värden som ger vinster till kapitalägarna och som sedan används för fortsattkapitalackumulation. Det går således att öka lönerna på vinsternas bekostnadutan att detta skulle betyda någol för prisnivån. Den fördelning mellan arbeteoch kapital som vi nu har är inte en gång för alla given. Det visarutvecklingen själv, och LO-siffror visar att löneandelen i den svenska ekonominminskat starkt medan vinstandelen ökat. Vinsterna har alltsåökat mer än lönerna. Vad vi har all göra med är en kapitalistiskvinslinflalion, inte någon form av lönespiral. Visstkan lönerna i vissa fall direkt slå igenom i form av höjda priser. Men somhelhet gäller ju att priserna går före och att del är för de höjda priserna somlönearbetarna kräver kompensation i avtalsrörelserna. Nusäger flnansministern i svarei att man först om prisstegringarna börjar liggaöver vad som "kan bedömas som ofrånkomligt" skall vidga prissloppet.Jag lycker att det är något av en kapilulalionsförklaring inför denprisökningstakt som vi nu har. Prisstoppsinstrumentel har ändå visat sig varanågoriunda effektivt. Vi menar därför att det bör utvidgas att gälla för alladagligvaror. Deandra åtgärder man tänker vidta måsle preciseras. Det räcker inte, menar vi,med övervakning och studier. Del krävs konkreta ingrepp. Del krävs aktiv kampmot prisstegringarna. Det krävs alt man direkt ingriper mot multinationellaföretag och mot monopolprissättning. Dengamla bilden av prisbildning genom osynliga marknadskrafter håller inlelängre. De som besiämmer priserna är högst synliga. Jag hävdar, som Jagsade, att del är de stora monopolen, de multinationella företagen som lederprishöjningen till allt högre höjder. Denna dans eldas på och ackompanjeras avstatens finanspolitik, bl. a. genom högränte-poliiiken och skattepolitiken medhöga indirekta skatter. Delär ingenting nytt all kapitalet ständigt söker nya utvägar för alt Öka sinavinster. Jag skall bara ta ett litet exempel som har kommii i blickpunktenunder den senaste liden. Del avser manipuleringen när del gäller alt fördyranödvändighetsvaror och för den delen också leksaker för barnen. 12 Riksdagensprotokoll 1975/76:11-12 Denkartläggning som några tidningar gjort ansatser till avslöjar kapitalägarnascynism. Man tillverkar samma märken lill barn som lill elitidrottsman och tarpå samma sätt ul "märkesöverpriser". Man börjar med modekläder - dyraoch ibland av låg kvalilet - för allt lägre åldrar. Kostnaderna för ochomfattningen av den reklam som indirekt vänder sig till barnen sväller - enreklam som både skapar behov hos barnen och fördyrar varorna. Jagtycker att det här exemplet leder fram till frågan: Borde man inte utvidgapriskontrollen till delta område? Borde inte prisutveckling, prissättning osv.på alla barnvaror, alltifrån den dyra barnmaten lill kläder och leksaker,snabbt undersökas för att effektiva åtgärder skall kunna vidtas mot hela denhär osunda spekulationen? Jag har nämnt det som ett litet exempel isammanhanget. Låtmig sluta med att ställa några konkreta förslag som ett led i kampen motinfialionen: 1. all med kraft ingripa mot monopolistiskprissättning, 2. att skärpa kontrollen över och vidta åtgärder motde multinationella företagens prispolitik, 3. atl förändra kostnadsfördelningen mellan siat ochkommun, 4. att vidta ålgärder mot markspekulation, 5. att slopa mervärdeskatten på mal och skärpabeskattningen av kapitalet, 6. att införa prisstopp på alla nödvändighetsvaror, 7. alt övergå till lågräntepolilik, 8. atl sluta med gåvopolitiken till företagen, 9. alt införa hyresstopp samt 10. attingripa mot märkesvaruraseri och andra fördyrande reklam- Jippon. Jagtror inte att det räcker med att bara hänvisa till övervakning, utan vad sombehövs i sammanhanget är framför allt konkreta ålgärder. Underdetta anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. (vpk): Finansministerns svar på mina frågor var inte särskilt upplysande, menartigheten bjuder ändå all Jag lackar för svarei. Utöver några allmännaanmärkningar om att arbetslösheten är större i en del andra länder och enhänvisning lill regeringens deklaration vid öppnande innehöll svaretfaktiskt ingenting. Någotmer har däremot sagt i den övriga delen av sitt anförande. Han hargjort en - om än kortfattad - bedömning av det ekonomiska läget, vilket jaghade begärt i interpellationen. Alla vet Ju att finansministern därvid talarutan att riskera motsägelser från andra medlemmar i regeringskretsen. Vad jagavsåg var emellertid något annat och mera. Vi har begåvats med en långrad betraktelser om det ekonomiska läget och deekonomiska utsikterna. , ,och ekonomiska avdelningen inom harsvarat för var sin bedömning. De som har begärt alternativa konjunkturprognoserhar sålunda fått sitt lyslmäte. Men vad som fattats är en i skrift utformadauktoritativ redogörelse för regeringens bedömning av det ekonomiska läget. Ensådan redogörelse borde enligt min mening ha givits i samband med riksmötetsöppnande, som regeringsförslagen till ekonomiska åtgärder också bordeha funnits utformade. Det har ryktats -och bekräftats av finansministern här - alt en sådan minimibudget skall presenteras, några säger ,men den borde givetvis ha funnits före denna debatt. Om debatten hargivit myckel litet som svar på de frågor allmänheten ställer- hur skallarbetslösheten bekämpas och hur skall stegringen av priser och hyror stoppas?- så beror det åtminstone till en del på atl regeringen inle har lagt sittmaterial på bordel. Medden nya ordning som gäller fr. o. m. , där börjar , ärdet rimligt atl regeringen börjar med alt framlägga sina synpunkter,särskilt på det ekonomiska läget. Om statsbudgeten även i fortsättningen skallpresenteras får man på traditionellt sätt göra en liknande bedömningockså då. Del blir litet merarbete, men del kan inle hjälpas. Det är interimligt att det nyöppnade skall gå och bara behandlaöverstående gamla motioner, väckta . Särskilt nödvändigt är detnaturligtvis i tider av snabba ekonomiska förändringar, exempelvis vid enhotande kris, att genom sina organ kan göra en grundlig bedömning avläget och utforma beslut därefter. Jag tror det är av värde att finansministernger kammaren besked inte bara om del läggs fram en proposition utanockså om hur regeringen över huvud taget tänker göra i detta avseende i fortsättningen. Detviktiga i min interpellation var naturligtvis inte den frågan utan vilkapraktiska åtgärder som regeringen ämnar vidta för att avvärja en ökad arbetslöshetoch skapa full sysselsättning. Särskilt nämnde Jag därvid de speciellaålgärder som behövs för att göra slut på arbetslösheten bland kvinnorna ochbland ungdomen. Finansministernhänvisar till de åtgärder som nämns i regeringsdeklarationen vid riksmötetsöppnande. Några av dessa åtgärder är rikliga. Jag tänker framför allt påålgärder som kommer atl medföra en något mer hävdad byggnads- ochanläggningsverksamhet än vad som annars skulle ha blivit fallet. Andra åtgärderanser vi tvivelaktiga eller hell negaliva. Det är de ytterligare hjälpåtgärdersom annonseras för företagen i form av stöd och skattebefrielser. Dennastödpolitik till de stora kapitalistiska företagen var ju en huvudlinje iregeringens ålgärder vid den förra ekonomiska krisen. Många av dessa gåvor,lån, subventioner och skatteavdrag - det finns en oerhört rik flora i dettaavseende - har stannat kvar under det följande uppsvinget, och kommeralltså en ny omgång. Man måste ställa frågan: Vilka är det som dragit fördel avdenna gå- Är det barabolagsherrarna och aktieägarna? Så förefaller del ätt vara. Någon vetenskapligtgrundad bevisning för atl den också betytt ökad sysselsättning har migveterligt aldrig framlagts. Regeringensnya s. k. stimulanspaket har sagts medföra ell tillskott för byggsektornsproduktion och sysselsättning på . Dess inverkan på bruttonationalproduktenhar påståtts komma att bli 1/. Helt klart är atl detta tillskott inte ärtillräckligt för att skapa full sysselsättning. HerrSlräng talade om eventuella risker för arbetslöshet och . Jag tror att själva det uttrycket innebär en underskattning.Det visar det sig också vara om man Jämför med de olika ekonomiska prognosersom gjorts. Jag skall inte göra någon närmare jämförelse mellan dem, men Jagkan kort citera vad de säger om sysselsättningen under den kommande vinlernoch under första delen av . : "en klar ökningav den synliga arbetslösheten 1976".