prot · FY0974 · 1975-12-31 00:00:00 — Någon ytterligare argumentation kostar man inte på sig.Del är likadant med skatteutskottets betänkande. Där behandlas kommunernassituation enbart under , och utskottet finner attherr motion om kommunalt skattestopp väsentligen redan är tillgodoseddgenom överenskommelsen mellan regeringen och kommun-förbunden. Menbör det inte stå klart i den här diskussionen att här måste helt andra åtgärdertill för att lösa kommunernas problem? Del tycker jag att de senaste dygnensdebatt om kommunernas situation borde ha gjort klart. Och jag tror del är mångakommunalmän som väntar sig att också finansministern skall hanågot att säga i den frågan när han här skall diskutera skatter. HerrANDERSSON i (c) kort genmäle; Till i vill jag säga all när vi för fram vårtutredningskrav beträffande egenförelagarnas avgifter i reservationen 6 vidsocialförsäkringsulskottets belänkande nr 17 menar vi att utredningen fårföruisältningslöst pröva frågan. i kan inte komma förbidet faktum att egenföretagarna erlägger avgifier för kapitalinkomster därandra inkomsttagare inte erlägger några avgifter. Föralt ta ett mycket konkret exempel så tror jag knappast alt iRonneby, om han tränger djupare in i frågan, vill acceptera att enföretagsledare som är anställd i ett storförelag med god lön -kanske några hundralusen - slipper erlägga socialförsäkringsavgifter för sina kapitalinkomster,medan en fiskare eller en småbrukare får erlägga avgifier på uppemot 30 96 påden del av inkomsten som betraktas som avkastning av investerat kapital. Jagtror all de fiesta socialdemokrater måste erkänna att detta är otillfredsställande.Hela denna problematik bör belysas i en ulredning. Sedantycker jag inte att del är överraskande att inte har ställt uppbakom denna reservation. Snarare är det en konsekvent linje från del hållet vill slåss för höginkomsllagarna men känner mera svalt förlåginkomslgrupperna. Sänkningav inkomstskatten, m. m. HerrRINGABY (m) kort genmäle: kan ju rösta på reservationerna 1 och 3, Då blirreservationen 4, där man förespråkar att kommuner och landsting bör undantasfrån de föreslagna höjningarna av socialförsäkrings-avgiften, faktiskttillgodosedd. Vi moderater vill inte ha någon höjning av de avgifterna, och dåkan som sagt rösta på nämnda reservationer, sä slipperlandstingen dessa höjningar. Menproblemet är ändå inte så enkelt, , ty kommuner och landstingsysslar inte bara med sjukvård och sociala frågor ulan driver ibland ocksåaffärsföretag. Och skulle det bli en väldigt sned konkurrens gentemot deprivata, om kommuner och landsting skulle slippa betala, medan de privataskulle erlägga sädana avgifter. Det där är ett ganska svårt problem. Vadsedan gäller reservationen 6 sade i att vi moderaterförsvarar höginkomsttagarnas intressen. Det förstod jag inte alls, men det fårvi kanske klara upp på tu man hand. Jag kan emellertid erkänna altcenterpartisterna är konsekventa så till vida som de hade en likadanreservation som i är, där de krävde ett avgiftsfritt belopp i botten föregenföretagarna. Där har alltså centerpartisterna följt sin tidigare linje.Men även vi moderater har varit konsekventa, eftersom Sänkning av inkomstskatten, vi har gåttemot höjningarna av dessa avgifter och alltså inle har behövt något golv ibotten. Jagskall här inle räkna på vad ett genomförande av kravet i reservationen 6skulle kosta, men det är klart att om man bara går lill egenföretagare ulannågra anställda kostar det kanske inle så mycket. Det rör sig väl då om 2 400kr, för den som har . i inkomst; jag är inte säker på hur långt manskall gå i tolkningen av reservationen. Menvi moderater har som sagt också varit konsekventa i vårt ställningslagande,och vårt förslag är dessutom betydligt bättre för egenföretagarna, eftersomdet också ger en lägre avgift för den person som egenförelagaren råkar haanställd. HerrKARLSSON i (s) kort genmäle; Jag förutsätter, , alt vi här diskuterar desocialförsäkringsavgifter som nämnts i propositionen, alltså 1,9 96, intesocialförsäkringsavgifterna över huvud taget. Ty kan väl ändåinte mena annat än att också landsting och kommuner i egenskap av arbetsgivareskall betala den delen av socialavgifterna som faller på arbetstagarna inomkommuner och landsting? Denna del, alltså 1,9 96, är ju till för att finansieraden direkta skattesänkningen. Som jag sade i milt tidigare anförande är deltaett provisorium som kan komma att avlösas av något annat system närskaltekommittén lägger fram sitt förslag. Sedan talade i omegenföretagare och likställda, men när det gäller deras inkomsler tycker jagdel är ganska likgiltigt om inkomsterna härrör sig direkt från arbete ellerfrån investerat kapital. Det är ju inkomsten som sådan som är det intressanta.Man avgör själv vad man skall ta ut i nominell lön och vad man vill avsätta förde sociala förmånerna framöver. Och jag tycker inte det är riktigt all man inlesjälv skall vara med och betala de sociala förmåner som man vill njuta frukternaav . Vill man ha förmånerna, sä får man också vara med och betala fördem, även om det i vissa lägen kan vara besvärligt. (vpk) kortgenmäle: Del framgår av reservationen vilken avgifi vi vill att kommuner ochlandsting skall befrias ifrån. Det är alltså det konkreta förslag som nubehandlas. Men - det är väl också klart, i - närsocialförsäkringsavgifter används i ett skatiepolitiskt sammanhang blir de meraintressanta att diskutera också med utgångspunkt i den kommunalekonomiskasituationen. Jag tror inle all man kan hålla på och vältra över bördor påkommunerna ulan all fä negativa effekter både i socialt hänseende och ikommunalskatlehänseende. Tillherr Ringaby vill jag säga alt del är ett dåligt recept har, om manvill lösa kommunernas och landstingens problem. vill ju inte ta utnågra avgifter ens av de privata arbetsgivarna, och del är någonting heltannat. Den del av det nu aktuella skaltepaketel som går tillbaka påirepartiuppgörelsen mellan socialdemokraterna, och folkpartiethar, i likhet med de båda närmast föregående skatteomläggningarna, i förstahand tagit sikte på att underlätta löneförhandlingarna. Kritiken motskatteuppgörelsen har inle sällan träffat fel just därför att detta centralafaktum inte beaktats tillräckligt. - del behöver man enligt minmening inte sticka under stol med - har den nära anknytning som upprätthållitsmellan löneförhandlingar och skattereformer i vissa avseendenbegränsat handlingsfriheten pä det skaltepolitiska området. Det måste enligtmin mening nu kompenseras på så sätt, att de tre utredningar som är verksammapå skatteområdet fär möjligheter all arbeta fram förslag till mer långsiktigalösningar, där de reformkrav som inle kunnat tillgodoses genom de senaste årensprovisorier ges större utrymme. Närde tre partierna träffade sin uppgörelse hadelöneförhandlingarna mer eller mindre kört fast. Del stod klart att enutdragen lönerörelse skulle inverka mycket menligt på den fortsatta ekonomiskautvecklingen. Framför allt löpte vi risken alt utdragna förhandlingar skulleförslärka den begynnande nedgången i konjunkturen. Sysselsättning ochproduktion skulle då snabbi komma i fara. Vaddet gällde var alltså att förebygga samma utveckling som vi hade 1971:arbetskonfiikternas år och inledningen till 1971/sysselsättningskris.Som företrädarna för framhöll redan i finansdebalten här i kammaren varsäkert alla partier i i den situationen beredda att ta sitt ansvar,även om den uppgörelse som träffades till slut endast kom att omfatta trepartier. Nuär lönerörelserna i hamn på de viktigaste avtalsområdena. Del är givetvis ännualldeles för tidigt att fälla något slutgiltigt omdöme om vilken betydelseskatteuppgörelsen har haft. Så myckel bör ändå slå klart att vi utanuppgörelsen inte hade haft några tvååriga avtal. Del är knappast heller troligtall del gått att komma fram till ettåriga avtal utan komplikationer. I sämstafall hade vi så här dags varit invecklade i allvarliga konfiikter på arbetsmarknaden. Mendet har vi kunnat undvika, I sä måtto har det främsta syfiet medskatteuppgörelsen, som jag ser det, uppnåtts. Uppgörelsen och det beslul somriksdagen kommer att falla kommer också att tillförsäkrainkomsttagare i lägre inkomstlägen och mellaninkomst-lägen en inte föraktligsänkning av statsskatien . Däremot kan man väl vid det här !agetkonstatera att skatteuppgörelsen inte förmått hindra att de nya avtalen i storutsträckning är "infiationsavial" i den meningen att de realaförbättringarna inte alls kommer att stå i proportion till de stora nominellapåslagen. Närdet gäller innehållet i det paket som vi skall fatta beslut om lägger vi icentern särskild vikt vid att skatteskalan, som i stor utsträckning bygger påmajoritelsförslaget i skatteulredningen, den här gången har 777. m. Sänkning av inkomstskatten, Jämfört med förra årets Hagaöverenskommelse fårinkomsttagare med inkomsler på . störreskattelättnad den här gången, 1 inkomstlägena . blir däremotlättnaderna mindre. Till detta kommer barnbidragshöjningen med ,, somhar stor betydelse för barnfamiljerna och är särskilt värdefull och angelägenför barnfamiljer med låga inkomster. Genom att en del av omläggningenfinansieras pä annat säll än med arbetsgivaravgifter har det i avtalsförhandlingarnaockså reellt sett funnits större utrymme för låglönesatsningar än vad enfinansiering med enbart arbetsgivaravgifter skulle ha medgett. övrigt gäller finansieringen redovisade i partiförhandlingarnaalternativ helt utan inslag av höjda arbetsgivaravgifter. Regeringen ställdedock en viss höjning av arbelsgivaravgifierna som villkor för en uppgörelse.Mot bakgrund av lidigare uppgörelser bör det dock betraktas som ett framstegatt företagens avgifier på lönerna för det stora fiertalet anställda nu harkunnat begränsas till ungefär hälften av vad som skulle ha blivit fallet, omomläggningen i sin helhet skulle ha finansierats med arbetsgivaravgifter. Vifäster också stor vikt vid att den del av företagarnas och de fria yrkesutövarnasinkomst som är fri frän löneskatt har kunnat höjas till . Ettmotsvarande fribelopp borde enligt vår mening finnas beträffandesocialförsäkringsavgifierna. Omläggningarna från direkt statsskatt tillarbetsgivaravgifter och motsvarande egenavgifter pä företagarnas inkomsler harnämligen i många fall lett till att existensminimireglerna satts ur spel. Mednuvarande regler kan företagare och andra fria yrkesutövare med låga inkomstertvingas all betala skatter och avgifier som slår i alldeles uppenbartmissförhållande till inkomsternas storlek. Som framgår avsocialförsäkringsulskottets betänkande har vi emellertid inte fått gehör förvärt krav den här gängen. Tilldet positiva i den uppgörelse som partierna har träffat hör den fördubbling avsparavdragel från 400 lill . som utskottets majorilel nu föreslår skallgenomföras. Denproposition och de utskoltsbeiänkanden som vi nu diskuterar innefattar ocksånågra frågor som inle berörs av ireparliöverenskommelsen. Dit hör bl. a. ändringarnai villabeskatlningen. Mankan här kort och gott konslalera all de ändringar .som har föreslagils ipropositionen inte är tillräckliga för all motverka de höjningar avbeskattningen som kommer som en följd av de höjda taxeringsvärdena. Enligt vårmening finns det ingen anledning all kort efter förra årets storabostadspolitiska beslul höja bostadskostnaderna för denna kategori boende.Därför bör schablonavdraget höjas till , som gränsen för dens, k. lyxvillabeskattningen räknas upp, så all denna högre beskattning inteträffar nybyggda småhus som har finansierats med statliga län. Desenaste årens starka koppling mellan löner och skatter har lett till att en delönskvärda förändringar i skattesystemet har fått anstå, Obe- roende av i vilkenutsträckning man väljer att sätta in förändringar i skattesystemet som ett ledi avtalsrörelserna måste dessa problem nu faen lösning. Del förutsätter att1972 års skatteutredning, förelagsskatteberedningen och kommunalekonomiskautredningen får möjligheter att i större utsträckning ägna sig ät delångsiktiga problemen. Som skatteutskottet framhåller i sitt yttrande över ensocialdemokratisk motion kräver också fiera av de nu mest påtagliga problemenpå skatteområdet ett mycket nära samarbete mellan dessa tre utredningar. Redani samband med att vi 1970/71 fick det skattesystem för den personligabeskattningen som vi nu har vände vi i oss mot vissa inslag. Kritikengällde framför allt barnfamiljernas situation, den ringa hänsynen tillinkomsttagare med mycket låga inkomster och bibehållandet av den faktiskasambeskaltningen för företagarfamiljer. Ävenom den omläggning som vi skall falla beslul om innehåller inslag som i förstahand gynnar läginkomsttagarna måste dessa gruppers problem ges förtur också idel fortsatta reformarbetet. Ett första steg borde därvid kunna vara att vidsidan av de förändringar i uttaget av socialförsäkringsavgifier som jag redanhar pekat på ge heltidsarbelande med låga inkomster rätt till det extra avdragsom kan utnyttjas av pensionärer. Jag har väldigt svårt allförstå, varför en person som ännu är ute i produktionen - som alltså inle haruppnått pensionsåldern - men inte har högre inkomst än en pensionär skallbetala högre skatt. Är han egen företagare tillkommer dessutom de socialaavgifterna, som redan i låga inkomstlägen uppgår till stora belopp. Förbarnfamiljerna har de åtgärder som vidtagits varit otillräckliga.Inte heller den barnbidragshöjning med , som vi nu fått igenom lösernaturligtvis barnfamiljernas problem. Reformarbetet på skatteområdet måstedärför i fortsättningen också ha en stark inriktning på alt lösa problemen fördenna grupp. Nästa steg bör här vara att införa ett vårdnadsbidrag tillföräldrar med små barn. Vi har tidigare i är lagt fram förslag om detta. Denfaktiska sambeskaltningen måste, som jag redan understrukit, avskaffas. Makarsom arbetar tillsammans i ett eget förelag beskattas ju inte var för sig, utanendera maken får skatta för hela inkomsten. En sådan reform berör inte någotstörre antal människor - det är tekniskt sett inte heller någon svär fråga altlösa. Därför har jag väldigt svårt all förslå den ovilja som uppenbarligenfinns pä socialdemokratiskt håll att få bort den orättvisa mot dem som drabbassom följer med den nuvarande faktiska sambeskaltningen. Närdel gäller företagsbeskattningen är en av de mest centrala frågorna hur långtman skall gå med all la ut arbetsgivaravgifter i den form som vi nu har, dvs,avgifter direkt på lönesumman. Enligt min uppfattning har vi redan passerat dengräns där avgifter av detta slag får allvarliga återverkningar päsysselsättningen pä . Inte minst frän den utgångspunkten är detdärför nödvändigt att äntligen ge sig tid att analysera verkningarna av desenaste årens kraftiga höjningar och pröva Sänkningav inkomstskatten, m. tn. Sänkningav inkomstskatten, m. m. Jag är starkt medveten om att della inte är något lättproblem: tanken på någon form av "produktionsskatt" är säkert inte sälätt att omsätta i praktiken. Även mera begränsade omläggningar kan dock bidratill att få till stånd en förelagsbeskattning som är betydligt bättre anpassadtill företagens bärkraft än det nuvarande skatteutlaget, som slår blint. Ochdet är ganska svårt att förstå alt inle principen om skatt efter bärkraft ocksåskall fä gälla i fråga om beskattningen av förelag. Deltredje stora problemområdet gäller kommunernas ekonomi. Kommuner och landstinghar, del är ofrånkomligt, i mycket hög grad påverkals av omläggningarna av denstatliga beskattningen, främst på så sätt alt de statliga skatteomläggningarnafortlöpande har urholkat det kommunala skalleunderlaget. utsätts denkommunala ekonomin för påfrestningar genom alt kommunerna fortlöpande fär ta påsig ett ökat ansvar på olika områden. För kommer bl. a. barnomsorgenalt ställa stora anspråk på ekonomiska resurser. har kommunerna iolika omgångar ålagts att hålla tillbaka sina krav pä kompenserande inkomster.Någon motsvarande återhållsamhet från statens sida är svår att iaktta. Tvärtomhar ju finansministern genomgående varit mycket angelägen att i särskildordning kompensera statskassan för varie liten utgiftsökning. Enbart undervåren har förelagts en mycket omfattande provkarta på helt nyaavgifter eller höjningar av tidigare existerande avgifier och skatter:övernatlningsavgifi, vuxenul-bildningsavgift, ny avgifi förarbetsmarknadsutbildning, höjd sjukförsäkringsavgift, höjd folkpensionsavgifi,höjd byggnadsforskningsavgifl, höjd arbelsmiljöavgifi. Jag är inle säker pä alluppräkningen är fullständig. Men om det är rätt och riktigt att förstatskassans del kompensera för varie ny utgift, måste juden principen vara riktig även för kommunerna, Ilängden är detta en ohållbar situation. Del går inte, herr talman, att i detena ögonblicket låtsas som om kommunerna inte fanns och ögonblicket efter - närdet visar sig att de statliga åtgärderna får återverkningar för kommunerna -hindra dessa att kompensera sig för ökade utgifter eller uteblivna inkomster.När jag säger detta innebär del inte att jag rekommenderar höjdakommunalskatter. Den skatten slår särskilt hårt för den som har små inkomster. Summanav kommunal- och landstingsskatter är så hög all de ansvariga ute i kommunernatänker sig mycket noga för innan de föreslår höjda skaller. Det behövs ingetförbud för all de skall avhålla sig frän alt la ut skatter som inle ärnödvändiga för den kommunala verksamheten. Därför- om vi vill hälla nere de kommunala utdebeleringarna - dä måste denna viljakombineras med åtgärder som underlättar för kommunerna all klara sin ekonomi.För alt ta ell konkret exempel; Vi kan inte kräva all kommunerna skall öka sinainsatser på barnomsorgens område och begära att de skall göra dellamed oförändrade inkomsler. Statenshandlande måste på ell helt annat säll än lidigare Nr 74 ta hänsyn till kommunernas förutsättningar och villkor, och därför måste Tisdnopn Hpn staten la en ökad andel av del ekonomiska ansvaret. HerrBURENSTAM (): Sänkning av hade vi i finansdebatt inkomstskatten,ett första tillfälle all granska den skattepolitiska överenskommelse som m. m.just hade träffats. Syftet med det förslag till skatteomläggning som de trepartierna kom med var att underlätta för parterna på arbetsmarknaden att snabbtsluta ett tvåårigt avtal med villkor som bevarade och befrämjadesamhällsekonomisk stabilitet och som gav den enskilde löntagaren en verkligstandardförbättring. kan vi bättre se i vilken utsträckningskatteomläggningen haft eller inle haft de fördelar som dess upphovsmän lillaglden. Tillatt böria med, herr talman, vet vi att del varit möjligt att i centralaförhandlingar sluta tvåårsavial. Med stor tillfredsställelse välkomnar vi stegsom innebär ökade garantier för arbetsfred. Men en fråga som man kan slälla sigär om de skalteförslag som vi nu debatterar på något väsentligt säll harunderlätlat förhandlingarna. Särskilt snabbi och lätt visade det sig inle varaatt efter Il-överenskommelsen sluta avtal, I finansdeballen sade GunnarSlräng all "skall parlerna lyckas med en snabb uppgörelse, bör den nogomsällas i verklighelen helst inom innevarande månad". Enligt herrSträngs egen definition har del alltså inle varit någon snabb uppgörelseefiersom det tagit avsevärt . Vi vet också all för altskattepolitiken inte skulle se alltför avslöjad ut sä fick lov allköra fram med avtalsverkel och med staten som löneledare och sluta ett myckeldyrt iväärsavtal. Mensyftet med skatteomläggningen var inte bara alt del över huvud taget skulleslutas ett avtal utan också att avialsvillkoren skulle vara sådana attekonomisk stabilitet befrämjades. Om man tittar på avtalen utifrån denutgångspunkten kan man se att det blivit de mest kostnads-höjande avtal somnågonsin träffats. Och det är inget vidare gott betyg ät skatleöverenskommelsenalt den pä det viset givit infialionsbrasan famnar av eidfängt bränsle. Regeringensargument är att utan skatteomläggningar av den här typen skulle avtalen kommitatt bli ännu mer kostnadsuppdrivande. Men det är i så fall att verkligenunderkänna grunden i den egna ekonomiska politiken att göra gällande all ulanårligen hoprafsade skalleomläggningar skulle kostnadshöjningarna i avtalen bliav rent kaotisk omfattning. Dessutommåste man verkligen fråga sig om det är sant det som re geringen säger alt utan sådana här hoprafsade skatteöverenskommelser skulle kostnadshöjningarna ha blivit större än de nu blivit. Man måste fråga sig; Är del verkligen riktigt? Finansministerns tanke är att lön tagarorganisationerna slår av på sina krav med hänsyn dels till att i botten ligger en rejäl inkomstökning i form av en skattesänkning, dels lill att företagens lönebelalningsförmåga minskat genom alt stora extra löne- 123 Sänkningav inkomstskatten, m. m. Det äralltså argumentation. De fackliga organisationerna säger ocksåatt de tar hänsyn på det vis som gör gällande. Men det finns enfortsättning på historien, och det är att de fackliga organisationerna ocksåalldeles klart säger att de tar hänsyn till den inflation som är i samhället.Då måste man fråga sig om det inte är på del viset att en skatteomläggning avden här typen har kommit all leda lill all priserna kommer all stiga mer än de skullegöra om man skapat utrymme för en sänkning av inkomstskatterna utan allsam-tidigl höja en rad andra skaller. Det är vår uppfattning att dessa andraskattehöjningar, som II alltså har inneburit, höjer priserna och därmeddriver upp kompensationskraven. Skatteomläggningeninnebär till att böria med att olika punktskatter höjs. Därmed stiger priserna.Sedan genomförs krafiiga höjningar av löneskatterna, och företagen måste pånågot sätt täcka in de kostnadsökningarna. För så fort kostnaderna stiger merän produktiviteten så återstår inte något mer än all höja priserna om inleförelagen skall gå omkull. kommer arbelsgivaravgifiernaall sliga med ungefär 8 96. Del betyder stora prishöjningar utöver vad somskulle ha behövts om man hade kunnat sänka inkomstskatterna ulan au höja dessaolika avgifter. Det är den jämförelse vi får lov att göra. Depositiva verkningar som sänkningen av inkomstskatleskalan kan ha haft päavialskraven har molverkals och mer lill av de negaliva verkningar påavialskraven som olika höjningar av andra skatter har haft genom att de kommitatt höja priserna. Detär utomordentligt olyckligt att man inte har utnyttjat tillfället all göra enverkligt stabiliserande skattereform. konstaterade här för enstund sedan att denna överenskommelse, ehuru den enligt hade vissaföreträden, dock uppenbarligen inle hade förhindrat inflationistiska avtal.Det är ju en utomordentligt allvarlig kritik av vad som håller på att hända. Attinflationen har fåll nytt bränsle är djupt olyckligt. Det är olyckligt inlebara i sig självt utan också därför att vårt konkurrensläge blir sämre gentemotomvärlden. påpekade senast i kompletteringspropositionen att viinte orkar hålla på att låna i utlandet i den omfattning som vi gör f n. - ochdet är helt riktigt - utan vi måste arbeta upp vår export. Men det blir i såfall inle bara en fråga om att bygga ut själva produktionsapparaten - det ärviktigt nog - utan också en fråga om alt ha sädana kostnader att man verkligenkan konkurrera och sälja. Även om andra länder har inflation, och i vissaländer en kraftig inflation, förhindrar inledet att de starka kostnadshöjningarsom vi nu får försämrar det konkurrensläge och den exportsituation som vi annarsskulle ha hafi, I den mån vi på det sättet försämrar värt konkurrensläge är detockså allvarligt därför all det blir ju besvärande för sysselsättningen.Särskilt i ett läge med vikande exportkonjunkiurer är det synd att manytterligare gör det svårt alt upprätthålla och stärka sysselsättningen i vårviktiga exportnäring. Såvittjag förslär har skatteomläggningen inle medfört att det gått särskilt lätt attsluta della avtal. Inte heller har det blivit ett avtal som har stärkt denekonomiska stabiliteten. Då kan man slutligen fråga sig: Är nu detta ett avtalsom har givit den enskilde löntagaren en påtaglig förbällring? Delskulle man ju kunna tro när man hör att det är rekordmässiga höjningar somgenomförts i avtalen. Men vad som verkligen stiger extremt myckel ärlönekostnaderna.